Справа №585/587/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 33/816/289/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Могиленець А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/587/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.05.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження у справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити, оскільки суддя не врахував безпідставності зупинки т/з працівниками поліції, факту особистої зацікавленості одного з працівників поліції та побиття його працівниками поліції. Крім того, вважає, що йому безпідставно відмовили в лікарні у заборі біосередовища, внаслідок чого була порушена процедура огляду на стан сп`яніння.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.05.2021 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови, 23.02.2021 о 13:46 год в м. Ромни по вул. Шевченка водій ОСОБА_3 керував автомобілем Dacia Logan, д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я або на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора «Драгер» відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491083 від 23.02.2021, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

? показаннями в апеляційному суді свідка ОСОБА_5 (лікар), згідно яких ОСОБА_3 не виявив бажання пройти медичний огляду на стан сп`яніння в повному обсязі в установленому законом порядку і наполягав лише на заборі біосередовища, чим ухилився від такого огляду. ОСОБА_3 був у стані алкогольного сп`яніння, від нього відчувався запах алкоголю, поводив себе агресивно і збуджено;

? відеозаписами з нагрудної камери поліцейських та відеореєстратора із службового автомобіля, згідно яких через порушення ПДР поліцейський зупинив автомобіль Dacia Logan, д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , якому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Водій висловив бажання пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. У лікарні ОСОБА_6 пропонується пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу, але він відмовляється і говорить, що згоден здати аналізи. Лікар йому роз`яснює порядок проходження медичного огляду на стан сп`яніння. ОСОБА_6 пояснив, що він згоден тільки на здачу аналізів, що було розцінене як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_7 (медична сестра) на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростувала перед судом у будь-який спосіб викладені нею у її письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідка ОСОБА_7 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що ОСОБА_3 не оскаржувався факт присутності у лікарні двох свідків лікаря ОСОБА_5 та медичної сестри ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення при проведенні медичного огляду на стан сп`яніння, то вони не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки порядок проведення такого огляду чітко регламентований законодавством України, зокрема згідно «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрованої в МЮ України 11.11.2015 за № 1413/27858 передбачені випадки окремого відібрання біосередовища (після ДТП, особа перебуває без свідомості) та загальна процедура огляду, яку не дотримався водій ОСОБА_3 і яку йому неодноразово роз`яснювала лікар ОСОБА_5 .

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були об`єктивні підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 про упередженість працівників поліції та спричинення йому тілесних ушкоджень також задоволенню не підлягають. Зокрема, упередженість та необ`єктивність працівників поліції не знайшла свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а дії працівників поліції щодо застосування відносно ОСОБА_3 кайданок були викликані об`єктивними чинниками, що зафіксовані на відеозаписах, згідно яких водій спочатку погрожував працівникам поліції, а потім напав на одного із них у кабінеті лікаря і аби вгамувати водія, на нього надягнуті були кайданки. Після заспокоєння останнього, кайданки було знято.

З огляду на встановлені обставини, дії працівників поліції відповідали обстановці і не носили надмірно тривалого характеру.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.05.2021 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов