ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5174/20 Головуючий в 1 інст. Кіяшко В.О.
Провадження № 33/807/304/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А. на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 січня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, 12 грудня 2020 року о 2 год. 6 хв., ОСОБА_1 , у місті Вільнянськ по вулиці Соборній, 7-а, керував транспортним засобом АЗЛК 2141, державний номер НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Бондаренко Т.А. просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що розгляд справи проводився без участі ОСОБА_1 , матеріали адміністративної справи не містять доказів своєчасного сповіщення останнього про місце і час розгляду справи. Згідно повідомлення про вручення судової повістки міститься запис, про отримання повістки іншою особою « ОСОБА_2 », а не самим правопорушником, чим порушено право ОСОБА_1 на захист.

Крім того зазначає, що з відеозапису, який міститься матеріалах справи вбачається, що транспортний засіб нікуди не рухався, а стояв припаркований, а тому ОСОБА_1 на момент протоколу не був водієм.

Зауважує, що жодних порушень, які б слугували підставою для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не вчиняв.

Вказує, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не відмовляється від проходження огляду саме на місці зупинки, а навпаки просив надати йому цей огляд, проте ні портативного приладу «Драгер», ні направлення на огляд до лікарні йому працівники поліції не надали.

Також захисник зазначає, що зі слів поліцейського на відео не було зрозуміло, на що саме слід пройти тест - алкогольне чи наркотичне сп`яніння, такі обставини відсутні й в письмових поясненнях свідків, для з`ясування чого їх необхідно викликати до суду.

Апелянт вказує, що наявні в матеріалах справи письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами.

Зауважує, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, складений працівниками поліції в присутності двох свідків, в якому були зазначені (зафіксовані) відповідні відомості щодо його незгоди проходити такий огляд на місці.

Крім того зазначає, що матеріали містять направлення до медичної установи, однак воно не складалося та не вручалось безпосередньо під час винесення протоколу, підпис ОСОБА_1 в ньому відсутній.

Також вказує, що із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, проте ознак, про які зазначено в ч. 4 розділу І Інструкції працівник поліції не вказує.

Апелянт зауважує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені такі ознаки, як: зіниці очей не реагують на світло (при цьому не вказано розширені вони чи звужені), поведінка не відповідає обстановці, проте у направленні на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в графі результати огляду вказано лише, що зіниці не реагують на світло.

Зазначає, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не засвідчує факту проведення працівником патрульної поліції будь-яких дій, які б йому дозволили стверджувати, що у ОСОБА_1 зіниці очей не реагують на світло, натомість зафіксовані обставини спілкування працівників патрульної поліції із ОСОБА_1 , який виявляє адекватність поведінки, відсутність будь-яких ознак порушення мови та належна координація рухів.

Вважає, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів слід визнати недопустимим доказом.

Крім того вказує, що ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу та відсторонення водія ОСОБА_1 від керування автомобілем та передачі керування ним іншій уповноваженій особі матеріали адміністративної справи не містять.

Апелянт звертає увагу на те, що від керування транспортним засобом ОСОБА_1 відсторонений не був, що підтверджується відсутністю відповідного запису у протоколі, останнього допустили до керування транспортним засобом, надавши тимчасовий дозвіл на керування, що свідчить про очевидну відсутність для працівників поліції будь-яких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , а так і підстав для направлення водія на медичний огляд, в порядку передбаченому ст. 266 КУпАП, у зв`язку із чим відмова його від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за відсутності підстав для такого огляду, передбачених ст. 266 КУпАП не може утворювати складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що обставинами, які пом`якшують відповідальність і повинні бути враховані при накладанні стягнення, є те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та праці.

Зауважує, що керування транспортним засобом є необхідним для здійснення професійної діяльності ОСОБА_1 , оскільки він працює водієм на підприємстві «Екостройсервіс», а відтак, накладене на нього судом першої інстанції адміністративне стягнення позбавить його та двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним і знаходяться на повному його забезпеченні єдиного джерела доходу, можливості іншого способу заробітку для існування він не має.

13 травня 2021 року на електрону адресу Запорізького апеляційного суду від захисника ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А. надійшли додаткові доводи та пояснення стосовно поданої апеляційної скарги, в яких вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що транспортний засіб нікуди не рухався, а стояв припаркований, а тому ОСОБА_1 на момент складання протоколу водієм не був, автомобіль стяв на дорозі, оскільки закінчилось пальне.

Зазначає, що жодних порушень, які б слугували підставою для зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не вчиняв.

Звертає увагу на те, що на місці зупинки поліцейські не пропонували і не проводили огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не інформували про порядок огляду, не залучали будь-яких інших сторонніх осіб в якості понятих.

Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду саме на місці зупинки, а навпаки він просив надати йому цей огляд, проте, але ні портативного приладу «Драгер».

Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 мав право на збереження своєї власності та не міг покинути свій автомобіль в нічний час посеред вулиці, а тому пропонував працівникам поліції здійснити перевірку його стану здоров`я на місці.

Зауважує, що будучи переконаним про те, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння, працівник поліції не вирішив питання про тимчасове затримання транспортного засобу згідно з вимогами закону, а дозволив водієві, який нібито перебував у стані сп`яніння продовжити рух, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказує, що з відеозапису вбачається, що з моменту зупинення транспортного засобу та до моменту складання протоколу ОСОБА_1 не було озвучено ознаки наркотичного сп`яніння, які були виявлені в нього, не роз`яснено його прав та обов`язків та наслідки, які його чекають при відмові.

Крім того вказує, що працівниками поліції не було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, з використанням спеціальних технічних засобів, де повинні були зазначити, що огляд на стан сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду у присутності двох свідків.

Також апелянт звертає увагу на те, що направлення до медичної установи не складалось та не вручалось безпосередньо під час винесення протоколу, підпис ОСОБА_1 на ньому відсутній.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про наявність ознак наркотичного сп`яніння, як зіниці очей не реагують на світло (при цьому не вказано розширені вони чи звужені), поведінка не відповідає обстановці, а в направленні на огляд вказано лише, що зіниці не реагують на світло.

Зазначає, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи не засвідчує факту проведення працівником патрульної поліції будь-яких дій, які йому дозволили стверджувати, що ОСОБА_1 зіниці очей не реагують на світло, натомість, зафіксовані обставини спілкування працівників патрульної поліції із ОСОБА_1 виявляють адекватність поведінки останнього, відсутність будь-яких ознак порушення мови та належна координація рухів.

Апелянт вважає, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції слід визнати недопустимим доказом.

Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, до апеляційної скарги від 25 березня 2021 року додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, захисник посилається на те, що про наявність постанови, ОСОБА_1 дізнався лише 16 березня 2021 року.

Заявлене захисником ОСОБА_1 - адвокатом Бондаренко Т.А. клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Бондаренко Т.А. не були присутні у судовому засіданні суду першої інстанції, а постанову про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було отримано 17 березня 2021 року (а.с. 13).

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Бондаренко Т.А. не з`явились, остання в додаткових доводах та поясненнях до апеляційної скарги просить розглядати подану нею апеляційну скаргу у її відсутність.

У відповідності до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки до суду або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, перешкодою для розгляду справи за відсутністю особи, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги є наявність лише поважної причини для її неявки до судового засідання.

Враховуючи наведене, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб не є перешкодою для її розгляду в судовому засіданні у призначений день та час.

Перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №102573 від 12 грудня 2020 року, 12 грудня 2020 року о 2 год. 6 хв. в м. Вільнянськ по вул. Соборній, 7-а, ОСОБА_1 керував транспортним засобом АЗЛК2141, державний номер НОМЕР_1 маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків у встановленому законом порядку (а.с. 3).

Із письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що останні були запрошені в якості свідків, де в їх присутності ОСОБА_1 маючи ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці ока не реагують на світло, бліда шкіра обличчя, відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 4).

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 12 грудня 2020 року о 2 год. 20 хв. у зв`язку із виявленими у нього ознаків сп`яніння, а саме, зіниці очей не реагують на світло направлявся до Вільнянської РБЛ для проведення медичного огляду на стан сп`яніння (а.с. 5).

Постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення ним вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Так, згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 9 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 4 розділу І вказаної Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї або декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені або розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Так, із аналізу відеозапису під назвою «0000000_12020539_1475», зокрема, діалогу між поліцейським та ОСОБА_1 випливає, що поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти тест на стан сп`яніння на місці зупинки, при цьому, перед цим з`ясовує чи зловживав останній алкогольні напої. Після чого, поліцейський переконує ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, пояснюючи це тим, що так буде надійніше, оскільки біологічне середовище для дослідження відбирають кров.

Тобто, поліцейський пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я тільки через те, що відібрання такого біологічного середовища для дослідження як кров надасть вірогідніший результат, ніж проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Крім того, слід зазначити, що із вищевказаного відеозапису, який ведеться безперервно з моменту зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 та пропонуванням йому пройти тест на стан сп`яніння, поліцейський не повідомляє про виявленні у ОСОБА_1 будь - які ознаки сп`яніння.

Зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення таких ознак наркотичного сп`яніння, як: зіниці очей не реагують на світло та поведінка не відповідає обстановці не узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема, направленням на огляд водія транспортного засобу, відповідно до якого, у ОСОБА_1 в результаті огляду була виявлена тільки одна ознака сп`яніння - зіниці не реагують на світло.

При цьому, в письмових поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 взагалі мав такі ознаки наркотичного сп`яніння, як зіниці очей не реагують на світло та бліда шкіра обличчя, що частково не відповідає протоколу про адміністративне правопорушення та направленню.

Крім того, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки, зокрема, зіниці очей не реагують на світло та поведінка не відповідає обстановці суперечать відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 мав здорову координацію рухів, орієнтацію у просторі, усвідомлював пред`явлені йому вимоги та чітко відповідав на запитання.

Також, слід зауважити, що відповідно до п.п. 3 та 4 вищезазначеної Інструкції, така ознака сп`яніння, як зіниці не реагують на світло відсутня, тобто не зазначено властивість зіниць (звужені чи розширені).

Також, відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції вбачається, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як зазначено вище, із відеозапису під назвою «0000000_12020539_1475» випливає, що ОСОБА_1 поліцейським було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і тільки після того, як ОСОБА_1 припустив недостовірність тесту, який він повинен був би пройти на місці, поліцейський запропонував йому проїхати до медичної установи.

Тобто при оформлені матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейським було порушено вимоги п. 12 розділу ІІ вищевказаної Інструкції, оскільки огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться тільки в спеціалізованому закладі охорони здоров`я, а не на місці зупинки транспортного засобу, як було спочатку запропоновано ОСОБА_1 .

Крім того, із відеозапису під назвою «0000000__1476» вбачається, що поліцейський у присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння, тобто своїми діями поліцейський висловив сумнів щодо того, взагалі в якому саме стані сп`яніння особа може перебувати, що є порушенням вимог Інструкції.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

У рішенні по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може впливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б поза розумним сумнівом доводили вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та містять істотні недоліки, усунення яких поза межами строків адміністративного провадження є неможливим.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження в установленому порядку саме медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А. строк на апеляційне оскарження постанови судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Бондаренко Т.А. задовольнити.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, провадження по адміністративній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 314/5174/20