Справа№ 953/6949/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Бородіна Н.М. розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 31.03.2021року серія ДПР18№519838, ОСОБА_1 , 31.03.2021року о 11.30 год. в м. Харків вул. Ак. Павлова б.323А керував автомобілем Volkswagen д.н. НОМЕР_1 та був обмежений у праві керування транспортним засобом на підставі постанови державного виконавця від 25.03.2021р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку суддя встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в його вчиненні та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

На підставі ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Нормами ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Диспозиція ч. 3 ст. 126 КУпАП визначає відповідальність особи за: керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцію, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, надана до матеріалів справи про адміністративне правопорушення постанова державного виконавця від 25.03.2021 року не засвідчена жодним чином, крім того в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дають підстави вважати, що ОСОБА_1 було відомо про винесення постанови державного виконавця від 25.03.2021 року про встановлення тимчасового обмеження щодо керування ним транспортними засобами.

Разом із цим, частина 3 статті 126 КУпАП передбачає прямий умисел на вчинення адміністративного правопорушення. Тобто, особа, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження повинна бути обізнана про встановлення цього обмеження.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Виходячи з вищезазначеного, жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП матеріали справи не містять.

Таким чином, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє спростувати сумніви у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_1 ч.3 ст.126 КУпАП.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, керуючись ст.ст. 126 ч. 3, 221, 283, 284, 285, 287-289, 294 КУпАП, суд,-

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 126 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.М. Бородіна