Провадження № 33/824/2759/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Мельника Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у адміністративній справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Суд першої інстанції виходив з того, що 25 січня 2021 року о 07 год. 05 хв. в м. Києві, по вул. Набережне Шосе, 15, ОСОБА_1 керував автомобілем Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_1 , на естакаді в сторону Паркової дороги, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із цією постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною і необґрунтованою, а розгляд справи проведений без об`єктивного дослідження всіх обставин, які мають істотне значення, та посилається на те, що він не керував транспортним засобом, даним автомобілем керувала інша особа, яка знаходилася разом з ним в салоні машини, і він не відмовлявся пройти огляд на стан сп`яніння, а інспектором не було запропоновано проїхати до лікаря-нарколога.

Також вказує, що працівниками поліції не було складено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення сп`яніння, з протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити, в якому саме районі міста Києва працівниками поліції було складено протокол, у зв`язку з цим неможливо встановити місце події. Крім того, вважає, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які були долучені до матеріалів справи, є непослідовними, багато разів перериваються, що також ставить під сумнів об`єктивність та допустимість відео в якості доказів, через що вважає оскаржувану постанову необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

У судове засідання ні ОСОБА_1 , ні його представник не з`явилися, про причину неявки не повідомляли.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння відмовився пройти у встановленому порядку зазначений медичний огляд всупереч вимогам п. 2.5 ПДР, при цьому доводи ОСОБА_1 про те, що він не перебував за кермом автомобіля, спростовується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора, через що суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 016837, 25 січня 2021 року о 07 год. 05 хв. в м. Києві, по вул. Набережне Шосе, 15, ОСОБА_1 керував автомобілем Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_1 , на естакаді в сторону Паркової дороги, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП. Вказані обставини також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.1,2).

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 перебував в салоні автомобіля, на водійському сидінні з увімкненим двигуном, однак у подальшому ОСОБА_1 перемістився на заднє сидіння автомобіля та протягом всього цього часу зачинився в автомобілі та не реагував на прохання поліцейських відчинити його та вийти.

На відео № зафіксовано, що поліцейські залучили свідків та за їх участі запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» (02 хв. 00 сек.) та у медичному закладі у лікаря-нарколога (04 хв. 03 сек.), на що водій ніяк не реагував, оскільки зачинився в автомобілі та не виходив з нього. Разом з тим, під час даної процедури, усвідомлюючи, що водій перебуває в зачиненому автомобілі та може не до кінця чути все, що відбувається, працівники поліції писали на планшеті та показували відповідні записи через скло, разом з тим, водій також жодним чином не реагував на дії працівників поліції, що патрульні розцінили як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою приладу «Драгер», так і у медичному закладі, шляхом ухилення від відповіді.

На відео № зафіксовано той факт, що водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, після чого поліцейськими було роз`яснено його права та суть складеного адміністративного протоколу.

Згідно з положеннями частин 2-6 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Разом із цим, згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водночас, за змістом п. 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Окрім цього, відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху (постанова КАС ВС у справі № 678/991/17 від 15 листопада 2018 року).

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17 вказав, що обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні, що і є дійсним, в цій справі, так як показання свідків у повній мірі кореспондуються і іншими доказами в їх сукупності у т.ч. відеозаписом.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У рішенні по справі «О?Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 016837 від 25 січня 2021 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, в протоколі вказані відомості щодо часу та місця керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зазначені виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, протокол має підписи двох свідків правопорушення, а також містяться письмові пояснення цих свідків, за змістом яких в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі для визначення стану сп`яніння, а також відеозаписом, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 у присутності цих свідків від проходження огляду як з використанням технічного приладу на місці, так і у закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому суд першої інстанції прийняв законну і обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписами № , та з нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що ОСОБА_1 перебував в салоні автомобіля на водійському сидінні з увімкненим двигуном, що підтверджує факт його керування транспортним засобом.

Також матеріалами справи спростовано доводи апелянта про те, що поліцейським не було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу на огляд на стан сп`яніння, оскільки такі доводи також спростовуються відеозаписами.

Посилання апелянта на те, що відеозаписи з нагрудних камер поліцейських перериваються та не є безперервними, тому не можуть бути належними доказами, суд також вважає формальними, оскільки ці відеозаписи містять в собі обставини, які мають значення для справи, і наявність цих обставин спростовано не було, а їх переривання у даному разі жодним чином не свідчить про недопустимість цих відеозаписів як доказів, оскільки вони дають можливість встановити як обставини події, так і причетність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, до даного правопорушення.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

За наслідками перевірки постанови суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд також надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду: Я.С. Мельник