Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

8 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, щодо якої винесено постанову, захисника Покутнього О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Покутнього О.М. на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26.11.2020 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як встановив суд, 23 вересня 2020 року о 02 годині 50 хвилин ОСОБА_1 , який керував автомобілем "ВАЗ-2109" д/н НОМЕР_2 на вул. Каштановій, 13 в м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

В апеляційній скарзі захисник Покутній О.М. зазначає про недотримання працівниками поліції вимог закону та відомчих нормативних актів при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Так, всупереч вимогам п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, весь перебіг подій відеозаписом, який є основним доказом у справі, не фіксувався, а запис тривалістю 2 хвилини унеможливлює встановити обставини, які передували складанню протоколу про адміністративне правопорушення. Проте навіть з цього запису вбачається, на відміну від відомостей, які вказані в протоколі, про керування автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, що поліцейський ставить ОСОБА_1 у провину керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, що останній заперечує і пропонує довести це на місці. В подальшому поліцейський у присутності двох свідків замість огляду на місці зупинки транспортного засобу одразу пропонує проїхати до лікаря нарколога, від чого ОСОБА_1 відмовляється, пояснюючи це тим, що запізнюється на роботу.

Між тим, його підзахисний перед запрошенням свідків просив поліцейських надати можливість пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, в чому йому відмовили у зв`язку з відсутністю приладу "Drager", пояснили, що вони разом повинні їхати в заклад охорони здоров`я або щодо нього складуть протокол за відмову від огляду. Через юридичну необізнаність та нехтування поліцейськими своїми обов`язками роз`яснити вимоги ст.266 КУпАП ОСОБА_1 не знав про порядок огляду. Хоча згідно з ч.3 ст.266 КУпАП, п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП. Ця ж норма визначає подальші дії поліцейських стосовно направлення особи для огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування підвпливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 (далі - Порядок). За приписами ч.5 ст.266 КУпАП у разі порушення поліцейськими встановленого законом порядку такий огляд вважатиметься недійсним, відтак, у діянні ОСОБА_1 буде відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник звертає увагу на відсутність у справі доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що є обов`язком поліцейських при складанні протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, і підтверджує, що його підзахисний у стані сп`яніння не перебував. Що стосується розписки ОСОБА_2 , згідно з якою від підтверджує залишення автомобіля на зберігання на місці його зупинки, то відомості в ній не відповідають дійсності, оскільки після складання протоколу ОСОБА_1 поїхав на роботу за кермом цього автомобіля у присутності поліцейських. Сторона захисту намагалася з`ясувати, хто такий ОСОБА_2 , проте номер телефону, вказаний в розписці, є недійсним. А тому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки не узгоджується з критерієм доказування "поза розумним сумнівом". Більше того, до протоколу після його складання були внесені додаткові відомості, що підтверджується його копією, яка долучається, і свідчить про його складання з порушенням вимог п.п.7, 8 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, і вже без участі його підзахисного.

Свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 були позбавлені можливості викласти власні пояснення з приводу обставин події, оскільки поліцейські надали їм на підпис вже надруковані бланки, а тому відображені в них відомості є формальними і не можуть бути визнані належними і допустимими доказами. Також щодо ОСОБА_1 не складалася постанова про порушення ним вимог ПДР, що б передувало виявленню у нього ознак сп`яніння.

Отже, вказані обставини в сукупності свідчать про відсутність належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, на що суд першої інстанції уваги не звернув. З огляду на викладене захисник, посилаючись положення ст.62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і усі сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь, просить постанову судді скасувати і закрити провадження у справі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що після зупинки патрульними поліцейськими і перевірки документів, йому сказали, що від нього чути запах алкоголю і запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога на вул. Петра Запорожця. Він заперечив, оскільки алкоголь не вживав, і запропонував пройти огляд на місці з використанням приладу "Drager". Цього приладу у поліцейських не було, тому йому запропонували відмовитися при свідках, за що нібито передбачено стягнення у виді штрафу у невеликому розмірі. Він погодився, оскільки поспішав на роботу. Його автомобіль нікому не передавали і він на ньому поїхав далі після складання протоколу, і тільки від адвоката дізнався про наявність у справі розписки про передачу транспортного засобу іншій особі.

Вислухавши пояснення захисника Покутнього О.М. і ОСОБА_1., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно і об`єктивно в їх сукупності.

При цьому суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і винести постанову, зміст якої має відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону суддею місцевого суду під час розгляду справи та при винесенні постанови в повній мірі дотримано не було.

Вказуючи на те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується даними в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнях свідків, записі портативного відеореєстратора, суддя лише перерахував ці докази, не звернув уваги на недотримання поліцейськими вимог закону при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення і, взагалі, не дав оцінку поясненням ОСОБА_1 , формально зазначивши, що він вину не визнав, чим допустив неповноту та однобічність з`ясування обставин справи.

Згідно з п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Відсутність у справі носія, на якому б було зафіксовано безперервне спілкування порушника з поліцейськими з моменту зупинки транспортного засобу і до закінчення оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, не свідчить про те, що відеозапис є недопустимим доказом в силу положень ст.251 КУпАП. До того ж, стверджуючи про недопустимість цього доказу, захисник сам посилається на нього на підтвердження доводів апеляційної скарги. Однак посилання на те, що обсяг зафіксованої інформації - близько 2 хвилин спілкування є недостатнім для з`ясування перебігу подій, які передували відмові ОСОБА_1 від огляду в присутності свідків, заслуговують на увагу.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги та з`ясування того, ознаки якого сп`яніння були виявлені у водія, огляд на стан якого сп`яніння йому пропонували пройти, хто такий ОСОБА_2 , на зберігання якому нібито було залишено автомобіль "ВАЗ-2109" д/н НОМЕР_2 , судом апеляційної інстанції з Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП України витребовувався повний запис портативного відеореєстратора поліцейського та викликалися для надання пояснень як свідки патрульні поліцейські ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Однак свідки з невідомих причин не з`явились і відеозапис надано не було.

Разом з тим, зі змісту спілкування між поліцейським і ОСОБА_1 , яке зафіксоване відеозаписом, вбачається, що перед тим, як висунути вимогу пройти огляд на стан сп`яніння в присутності свідків, працівник поліції звинувачує ОСОБА_1 у вживанні алкоголю, оскільки від нього чути характерний запах, що останній заперечує. На це поліцейський говорить, що якщо ОСОБА_1 хоче їхати в лікарню, то він їде, а якщо ні - то відмовляється. Одразу після цього вони підходять до свідків, яким поліцейський повідомляє про нібито виявлені у ОСОБА_1 ознаки сп`яніння (не уточнює якого) - почервоніння очей, бліде обличчя, сухість у роті і пропонує пройти огляд у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я, від якого той відмовляється. Поліцейський констатує відмову водія від огляду на стан вже наркотичного сп`яніння і одразу припиняє запис.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Така ж процедура огляду передбачена п.6 Порядку, п.7 Розділу І Інструкції.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 повідомили про наявність у нього ознак саме алкогольного сп`яніння, то поліцейський зобов`язаний був першочергово запропонувати пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу. І зміст вказаної раніше розмови, яка, фактично, є інструктажем стосовно поведінки в присутності свідків, дає обґрунтовані підстави вважати правдивими пояснення ОСОБА_1 про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у чому працівники патрульної поліції відмовили у зв`язку з відсутністю у них газоаналізатора.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції не приймає до уваги дані в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, але вже іншими, - зіниці очей не реагують на світло, порушення мовлення, тремтіння пальців рук, неприродна блідість.

При цьому доводи в апеляційній скарзі, що до протоколу було внесено додаткову інформацію після вручення ОСОБА_1 другого примірника, під час апеляційного розгляду не підтвердилися. Обидва примірники містять ідентичну інформацію, хоча зміст інформації в примірнику ОСОБА_1 без оригіналу протоколу неможливо розібрати через низьку якість.

Свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_7 у письмових поясненнях підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду за допомогою приладу "Drager" та у медичному закладі у лікаря-нарколога, що також спростовується відеозаписом, оскільки пройти огляд з використанням спеціального технічного засобу поліцейські не пропонували.

Таким чином апеляційним судом встановлено, що, висуваючи ОСОБА_1 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції не дотримали вимог закону та відомчих нормативних актів, а тому ОСОБА_1 від проходження такого огляду у встановленому законом порядку не відмовлявся.

Згідно з ч.2 ст.255 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено, що докази, які б доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відсутні, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а постанова судді - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Покутнього Олександра Миколайовича задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 /шестисот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 /десять тисяч двісті/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн