КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №365/41/21
Апеляційне провадження №33/824/2311/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Згурівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Згурівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн. на користь держави.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив про те, що вина ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння підтверджується даними протоколу серії ДПР18 №176002, направленням поліцейського на огляд, висновком та актом щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.01.2021, відповідно до результатів якого у ОСОБА_1 встановлено стан наркотичного сп`яніння внаслідок вживання амфітаміну та марихуани, відеозаписом, із якого вбачається, що останній керував автомобілем, пройшов медичний огляд, у результаті якого у нього встановлено стан наркотичного сп`яніння, поясненнями свідків, які підтвердили зазначені обставини.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою справу закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова суду винесена з порушеннями, не беручи до уваги норми матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів та без надання їм належної оцінки, не відповідають висновки обставинам справи.

Вказує, що в змісті постанови зазначено місце проживання скаржника, яке не відповідає дійсності та суперечить усім доданим до справи матеріалам.

В постанові суду зроблено посилання, як встановлену обставину, те, що ОСОБА_1 пояснив суду, що 30 січня 2021 року о 20 годині 30 хвилин на вулиці Українській в смт. Згурівка Київської області він керував автомобілем «ВАЗ 217030».

На проїзній частині дороги біля магазину «Наш Край» він помітив гурт людей, серед яких було три співробітники поліції, біля двох автомобілів, один з яких був схожий на спецавтомобіль поліції, але без включених проблискових маячків.

Але в дійсності, на думку апелянта, суд перекрутив його пояснення що підтверджуються змістом його письмового клопотання.

ОСОБА_1 вказує, що його від керування автомобілем ніхто не відсторонював і докази відсторонення його від керування в матеріалах справи відсутні.

Апелянт стверджує, що він від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не відмовлявся, пройшов огляд і здав сечу для проведення лабораторних досліджень.

Огляд, на думку ОСОБА_1 , на стан наркотичного сп`яніння був проведений з порушенням встановленого порядку.

Акт медичного огляду не містить зазначення тесту, за допомогою якого проведено аналіз сечі, висновку та діагнозу за результатами огляду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення правопорушника, його захисника - Педика І.В., вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін, з огляду на наступне.

За правилами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення, зокрема, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 251 КУпАПзазначається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як правильно встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 30 січня 2021 року о 21 годині 50 хвилин по вул. Українська, смт. Згурівка, Броварського району, Київської області, керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджується даними протоколу серії ДПР18 №176002, направленням поліцейського на огляд, висновком та актом щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.01.2021, відповідно до результатів якого у ОСОБА_1 встановлено стан наркотичного сп`яніння внаслідок вживання амфітаміну та марихуани, відеозаписом, із якого вбачається, що останній керував автомобілем, пройшов медичний огляд, у результаті якого у нього встановлено стан наркотичного сп`яніння ( а.с. 2, 3 ).

З приєднаного до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , при спілкуванні з працівниками поліції, було роз`яснено його права.

При цьому, працівниками поліції були дотримані всі вимоги закону при складанні адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 і порушень його прав та інтересів, при цьому, виявлено не було.

Враховуючи викладене, місцевий суд, з точки зору суду апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про дотримання вимог інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я №1452/735 від 9 листопада 2015 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, при медичному освідуванні правопорушника.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування автомобілем ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння спростовуються відеозаписом подій та результатами медичного огляду,

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення, які засвідчені свідками, з достатньою повнотою досліджені судом на виконання вимог ст. 280 КУпАП, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, є правомірним, відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Судом першої інстанції дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надана оцінка поясненням ОСОБА_1 , його захисника - Педика І.В., свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

При цьому, будь-яких доказів на спростування наркотичного сп`яніння правопорушника учасники процесу у відповідності до положень ст. 251КУпАП, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, не надали.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 130, 251, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Згурівського районного суду Київської області від 24 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк