Номер провадження: 33/813/425/21
Номер справи місцевого суду: 523/1037/21
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік. Стягнутий судовий збір в сумі 454 грн.

Обставини справи та вимоги апеляційної скарги

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року встановлено, що 01 січня 2021 року о 05 годині 20 хвилин в м. Одесі по вул. Семена Палія, 113 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «RENAULT Laguna», номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, який було встановлено поліцейським в результаті огляду на стан сп`яніння, в присутності двох свідків, з використанням спеціального технічного засобу «Драгер 6810», яким виявлено наявність алкоголю у видихаємому повітрі з легень водія ОСОБА_1 у розмірі 1,30 ‰.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1) ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що огляд на стан сп`яніння поліцейськими було проведено приладом DRAGER 6810, який нормативно не допущений до роботи, а отже результати огляду не можуть вважатись дійними.

В порушення вимог ст.266 КУпАП після проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

Крім того зазначив, що письмові пояснення свідків не можуть бути визнані допустимими доказами по справі, оскільки вони повністю ідентичні та представляють собою заздалегідь підготовлені бланки заповненні поліцейським.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 тричі не з`явився в судові засідання апеляційного суду призначені на 02 квітня 2021 року, 16 квітня 2021 року та 23 квітня 2021 року.

Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином засобами телефонного зв`язку, що підтверджується телефонограмами за підписом секретаря судового засідання Маслова Р.Ю.

Крім того, на номер мобільного телефону ОСОБА_1 надсилались судові повістки-повідомлення, які були ним проігноровані.

У судове засідання апеляційного суду призначене на 09 годину 30 хвилин 28 травня 2021 року ОСОБА_1 вчетверте не з`явився без поважних причин.

При цьому з заявами про відкладення розгляду справи ОСОБА_2 жодного разу до суду апеляційної інстанції не звертався.

Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний суд здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце судових засідань та забезпечення його права на захист і на доступ до суду, проте останній чотири рази не з`явившись до апеляційного суду за викликом та не залучивши до участі у справі адвоката за власної волі позбавив себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП та надати пояснення щодо фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

З матеріалів справи убачається, що при її розгляді суд першої інстанції, дотримався вимог статей 245, 252 КУпАП, повно та об`єктивно розглянув справу і прийняв обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №299130, складеним за фактом порушення водієм ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, а саме за тими обставинами, що останній що 01 січня 2021 року о 05 годині 20 хвилин в м. Одесі по вул. Семена Палія, 113 керував транспортним засобом «RENAULT Laguna» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «DRAGER 6810» в присутності двох свідків. Результат виявився позитивним та склав 1,30 ‰. (а.с.2).

Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 . При цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив, що випив бокал пива, а отже він не заперечував факт вживання алкогольних напоїв

Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 підтверджується актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого результат огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 виявився позитивним та склав 1,30 ‰ проміле (а.с.4)

Зазначений акт також був підписаний водієм ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та заперечень, що на думку апеляційного суду свідчить, про те, що останній погодився та визнав, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до роздруківки алкотестеру «Drager» доданої до протоколу про адміністративне правопорушення огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager» Alcotest 6810», результат якого виявився позитивним та склав 1,30 проміле (а.с.3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив про те, що в порушення вимог ст.266 КУпАП після проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейські не запропонували йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що чинне законодавство містить вичерпний перелік підстав для проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я, якими за ч.3 ст. 266 КУпАП є:

-незгода водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції (далі за тестом - огляд), поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів;

-незгода водія з результатами огляду, проведеного поліцейським на місці з використанням спеціальних технічних засобів.

Тобто проведенню огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я має передувати проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 був не згоден з результатом огляду на стан сп`яніння проведеному на місці зупинки транспортного засобу, а тому поліцейські не повинні були направляли ОСОБА_1 для проведення огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я

Крім того, факт перебування водія ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які показали, що огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився за їх участю, а результат виявися позитивним. (а.с.5,6).

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що пояснення свідків є недопустимими доказами по справі, оскільки вони повністю ідентичні та представляють собою заздалегідь підготовлені бланки заповненні поліцейським

Апеляційний суд визнає такі доводи безпідставними, оскільки пояснення у свідків відбирав поліцейський, який заповнював відповідні бланки.

В свою чергу пояснення були підписані свідками і вони зазначили, що пояснення були записані з їх слів та є вірними.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків неналежними чи недопустимими доказами. При цьому, ОСОБА_1 не звертався до апеляційного суду з письмовим клопотанням про допит вказаних свідків під час апеляційного перегляду справи, а тому, зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у апеляційного суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

Доводи апеляційної скарги про те, що газоаналізатор «Drager 6810» не може використовуватися поліцією, а його покази не можуть прийматися судом, через відсутність дозволу на використання вказаного газоаналізатору та відсутності інформації про проведення повірки вказаного приладу апеляційний суд надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Так, згідно з наказом «Про державну реєстрацію медичних виробів» Держлікслужби України від 29.12.2014 року №1529 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. Під №43 зазначеного переліку вказано газоаналізатори Drager Alcotest, реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежена, тому жодних обмежень щодо використання газоаналізатору Drager не передбачено. Крім того, на роздруківки алкотестеру «Drager», зазначено, що він проходив калібрування 09 листопада 2020 року, тобто з дати останньої калібровки пройшло менше року, тому показання «Drager 6810» відносно ОСОБА_1 є належним та допустимим доказом у справі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів будь-яких обґрунтованих та переконливих доводів на підтвердження того, що працівники патрульної поліції під час складання адміністративних матеріалів відносно нього діяли неправомірно та порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В свою чергу апеляційний суд визнає докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 01 січня 2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.9а Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Проте ОСОБА_1 чотири рази не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, не скористався своїм правом надати суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказів на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О.Толкаченко