Справа № 344/4138/21
Провадження № 33/4808/358/21
Категорія ст.130ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Томина С.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 08.03.2021 о 23 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 56, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 211540», н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова винесена з невідповідністю висновків суду обставинам справи, судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та фактичним обставинам справи, а тому постанова суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що судом не взято до уваги його пояснення по суті обставин справи та звертає увагу на те, що він не визнавав факту керування ним транспортним засобом 08.03.2021 року, не заперечував вживання спиртних напоїв, оскільки саме з цих причин викликав водія таксі для того, щоб останній відвіз його на належному йому транспортному засобі марки «ВАЗ 211540», н.з. НОМЕР_1 до місця призначення.

Стверджує, що вказані обставини можуть бути підтверджені показаннями свідка ОСОБА_2 , яка проживає за адресою по АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 .

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не викликав у судове засідання водія таксі, який привіз його за адресою по АДРЕСА_3

Апелянт ОСОБА_1 наголошує на тому, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не містять відомостей всіх обставин події, а містить тільки дані щодо його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. На відеозаписах не зафіксовано рух транспортного засобу під його керуванням, відсутні будь які докази того, що двигун автомобіля був включений.

Відеозаписи, долучені до матеріалів справи, дозволяють зробити припущення щодо обставин події, однак ставить під сумнів описані поліцейським у протоколі обставини, у тому числі факт керування ним транспортним засобом.

Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Томин С.В. підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.ст.280 та 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника , оскіржувати судові рішення та інше.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови повинен обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності конкретними доказами та вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого правопорушення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. (Справа "Салов проти України")

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив грубе порушення вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки не мотивував належним чином свої висновки в частині доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навів зміст досліджених ним доказів, не проаналізував їх з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, не встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення та не навів мотиви на спростування доводів особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суд, при визнанні вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, послався як на доказ вини правопорушника протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №196201 від 16.03.2021, письмові пояснення свідків, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відеозаписи, які містяться в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №196201 від 09.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 08.03.2021 о 23 год. 00 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 56, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 211540», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виразне тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою -т.в.о. командира роти №2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Штнор С.М. з заповненням всіх необхідних граф протоколу та ним же підписаний.

Протоколі складений із зазначенням свідків та їх місця проживання. У графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу зазначено, що особа відмовилась від надання пояснень на підставі ст..63 Конституції України.

В протоколі зазначено, що до протоколу додано пояснення свідків, рапорт, відео з бодікамери ДМ5028.

Посвідчення водія у ОСОБА_1 не було вилучено працівником поліції та тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами не видавався.

Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не було підписано та не отримано копію протоколу.

Зміст вказаного протоколу не суперечить показанням ОСОБА_1 стосовно того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не керував транспортним засобом.

Окрім того, до вказаного протоколу додано письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.4), в яких зазначено, що працівниками поліції їх було запрошено в якості свідків при відмові ОСОБА_1 у проходженні огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно в порушення принципу безпосередності дослідження доказів послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, письмові пояснення свідків не мають вирішального значення для розгляду справи, оскільки не суперечать показанням ОСОБА_1 , який стверджує, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не керував транспортним засобом.

Також долучено до матеріалів справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до медичного закладу КНП ПНЦ ІФОР (а.с.3), з якого слідує, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме:: запах алкоголю з порожнини рота поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук та відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння від проведення огляду.

Вказаний Акт не суперечить показанням ОСОБА_1 , який повністю визнає, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зі змісту відеозапису вбачається, що вказаним відеозаписом зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу в присутності двох свідків.

Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 із самого початку спілкування з працівником поліції стверджував, що не керував транспортним засобом, оскільки, будучи у стані алкогольного сп`яніння скористався послугами водія таксі, який доставив його на належному йому транспортному засобі марки «ВАЗ 211540», н.з. НОМЕР_1 до місця призначення, телефонував в присутності працівника поліції на службу таксі та в гучномовному режимі спілкувався з оператором, який підтвердив наявність відповідного замовлення та надання послуг водієм таксі.

Вказані матеріали відеозапису не містять даних, які дозволяють встановити, що ОСОБА_1 дійсно був зупинений працівниками поліції під час виконання ним обов`язків водія транспортного засобу та спростовують доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом.

В судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_3 який показав, що 08.03.2021р він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були у гостях в с. Опришивці на вул. Челюскінців. Ввечері, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вживав у гостях спиртні напої, перебував у стані алкогольного сп`яніння і не мав права керувати транспортним засобом, останній викликав водія таксі, який повинен був відвести їх на вул. Галицька. Вказує, що для надання відповідної послуги «драйвер» приїхав молодий чоловік, який керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 211540», н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , привіз їх до місця призначення. Однак, на місці зупинки транспортного засобу до ОСОБА_1 звернулись працівники поліції, які стали вимагати від нього документи на керування транспортним засобом та висунули йому вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що останній відмовлявся

від проходження такого огляду, пояснював, що автомобіль було припарковано водієм таксі, телефонував на службу таксі для підтвердження своїх пояснень. Однак, працівники поліції не вірили його поясненням та продовжували наполягати на проходженні огляду на стан сп`яніння.

Свідок ОСОБА_2 надала в суді апеляційної інстанції аналогічні за змістом показання та підтвердила те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння скористався послугами водія таксі.

Показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повністю підтверджуються довідкою ТОВ «Роял-таксі» №73 від 01.06.2021р. відповідно до якої від абонента мобільного оператора Водафон за номером НОМЕР_2 було замовлено послугу «Драйвер» в період часу між 22.00 та 23.00 год 08.03.2021р.

До вказаної довідки долучено додаток№1 відповідно до якого стосовно замовленої на 08.03.2021р. 22 год.36 хв. послуги «Драйвер» на імя клієнта « ОСОБА_1 » початковою адресою відправлення є АДРЕСА_4 , а кінцевою точкою прибуття АДРЕСА_3 .

Таким чином показання ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скориставшись послугою «Драйвер» служби таксі ТОВ «Роял-таксі» викликав водія таксі для того, щоб останній відвіз його на належному йому транспортному засобі марки «ВАЗ 211540», н.з. НОМЕР_1 до місця призначення, повністю підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , довідкою ТОВ «Роял-таксі» №73 від 01.06.2021р. та долученим до неї додатком №1.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що під час проведення судового розгляду не було отримано належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і є суб`єктом ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним судом приймались заходи щодо забезпечення участі у судовому засіданні апеляційної інстанції т.в.о. командира роти №2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Штнор С.М., яким було складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, однак останній, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи у суді, не з`явився в судове засідання та не повідомив про поважність причин своєї неявки.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом і на законних підставах відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки не був водієм транспортного засобу.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 , скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

Апеляційного суду О.П. Васильєв