КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/195/21 головуючий у суді І інстанції: Примаченко В.О.
провадження №33/824/2410/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Рокитне Рокитнянського району Київської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей 4-х та 9-ти років, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №119801 від 23 грудня 2020 року - водій ОСОБА_1 , 23 грудня 2020 року в 00 год. 01 хв. в м. Біла Церква по бульв. Олександрійському, 108, керував автомобілем DAIMLER CHRYSLER д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази адміністративного правопорушення за ч. 1ст.130 КУпАП а наявні (протокол ДПР18 № 119801 від 23.12.2020 р.; рапорт; акт огляду; розписка; пояснення двох свідків; відеозапис; направлення на огляд;) не узгоджуються між собою. Вважає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Зазначає, що він був зупинений працівниками поліції - 22.12.2020 року, а далі, порушуючи вимоги чинного законодавства, працівники поліції без будь-яких пояснень направляють мене до медичного закладу, а потім знову повертають до місця зупинки транспортного засобу та починають оформлювати адміністративні матеріали, зокрема акт огляду, направлення та шукати свідків для підтвердження свої протиправних дій. Згідно відеозапису з нагрудної камери до протоколу ДПР18 № 119801, чітко вбачається порушення працівниками поліції відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду особи на стан алкогольного сп`яніння та оформленні його результатів, в тому числі Фіксування відмови від проходження огляду водієм працівниками поліції та від проходження огляду водієм у медичній установі у належний спосіб. Звертає увагу суду на те, що з відеозапису з нагрудної камери до протоколу ДПР18 № 119801 не вбачається наявності з його боку порушення координації рухів та порушення мови, а зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції в протоколі безпідставні, так як відеозапис з нагрудної камери до протоколу ДПР18 №119801 спростовує занесені дані до протоколу, щодо ознак стану сп`яніння.

Також зазначає, що ні Інструкція, ні Порядок не дають право поліцейському складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, тому і правопорушення на той час ніякого немає. Вважає, що відмова від проходження огляду у медичному закладі має наслідки притягнення водія до адміністративної відповідальності за таку відмову, проте, відмови від проходження огляду в медичному закладі не було, оскільки я до такого медичного закладу не доправлявся, а тому вважає, що поліцейським порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а тому такий огляд (фіксація відмови) відповідно до ч. 5 ст. 266 Кодексу вважається недійсним.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Любченко Н.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Також в ОСОБА_1 пояснив, що він раніше працював у поліції та впевнений, що поліцейські порушили його права при складанні адміністративного матеріалу, разом з цим зазначив, що він не знав, а тому не може надати довідку щодо проходження ним медичного обстеження на стан сп`яніння. Також підтвердив факт того, що його автомобіль дійсно зупинили працівники міліції у зв`язку з тим, що номерний знак був не підсвічений належно. Разом з цим, протокол за зазначене правопорушення відносно нього не склали.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

Частиною 1 статті 130 КУпАПвстановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього рухуводій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 №119801 від 23 грудня 2020 року - водій ОСОБА_1 , 23 грудня 2020 року в 00 год. 01 хв. в м. Біла Церква по бульв. Олександрійському, 108, керував автомобілем DAIMLER CHRYSLER д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України;

- рапортом командира взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області О. Руденка від 23.12.2020 р., згідно якого 23.12.2020 р. близько 00 год. 01 хв. в складі екіпажу Комета-0152 за адресою: м. Біла Церква, бульв. Олександрійський, 108 було зупинено автомобіль DAIMLER CHRYSLER д.н.з. НОМЕР_1 , в якого не підсвічувався задній номерний знак. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків. На водія складено протокол ДПР18 № 119801 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, від керування транспортним засобом водія відсторонено шляхом передачі автомобіля тверезому. Під час оформлення адміністративних матеріалів водій ОСОБА_1 поводив себе збуджено та агресивно, постійно виходив на проїзну частину та намагався піти з місця події, через що було застосовано спецзасіб - кайданки;

- у поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився, в установленому законом порядку, пройти огляд у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, вказане засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративне правопорушення;

- розпискою ОСОБА_4 від 23.12.2020 р., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має при собі посвідчення водія НОМЕР_2 категорії «В», та який зобов`язується доставити автомобіль DAIMLER CHRYSLER д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: смт. Рокитне, вул. Незалежності, 22, а водія не допускати (не передавати) керування ним, що підтверджує виконання поліцейськими вимог ч. 1 ст. 266 КУпАП;

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого встановлено, що огляд не проводився;

- у направленні на огляд направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 23.12.2020 року о 00 год. 30 хв., згідно з яким водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направлено до КНП «Білоцерківська міська лікарня № 4», з якого встановлено, що огляд не проводився;

- відеозаписом з нагрудної камери до протоколу ДПР18 № 119801 від 23.12.2020, який підтверджує обставини, викладені в протоколі та на якому видно, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, двома свідками, ОСОБА_1 в графі підпис у протоколі зазначив "63стКУ", також йомубуло роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 в протоколі вказав, що він із ним не згідний.

Виявлені працівниками поліції 23 грудня 2020 року у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння в розумінні п.п. 1,2,3 п. 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом із нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських, на яких достатньо повно відображені події, які відбувалися 23 грудня 2020 року за участю ОСОБА_1 ..

Так, з відеофайлу вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем. В медичному закладі на запитання лікаря останній повідомив, що проходити огляд на стан сп`яніння не буде. На запитання поліцейського відповів, що не знає, чому вони сюди приїхали, просив привезти його на місце зупинки транспортного засобу, віддати документи та ключі від машини.

Поясненнями ОСОБА_1 наданими в суді апеляційної інстанції, який зазначив, що працівники поліції зупинили двох свідків, які проїжджали по дорозі, зазначені свідки розписалися в протоколі, в якому було вказано, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, це відбувалось у його присутності.

Відеозаписи свідчать про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. А на відео зафіксовані подія правопорушення. Ці відеозаписи суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП.

З приводу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП а наявні (протокол ДПР18 № 119801 від 23.12.2020 р.; рапорт; акт огляду; розписка; пояснення двох свідків; відеозапис; направлення на огляд;) не узгоджуються між собою. А також, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у ОСОБА_1 працівниками поліції виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, останній погодився та приїхав до медичного закладу для перевірки стану сп`яніння, однак в присутності поліцейських та лікаря відмовився проходити огляд, факт відмови від проходження огляду на стан спяніння зафіксований також в присутності двох свідків про що вони засвідчили своїми підписами.

Доводи апеляційної скарги про те, що він був зупинений працівниками поліції - 22.12.2020 року, а далі, порушуючи вимоги чинного законодавства, працівники поліції без будь-яких пояснень направляють мене до медичного закладу, а потім знову повертають до місця зупинки транспортного засобу та починають оформлювати адміністративні матеріали, зокрема акт огляду, направлення та шукати свідків для підтвердження свої протиправних дій, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ОСОБА_1 , прибувши до медичного закладу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому працівники поліції повернулись до місця зупинки ОСОБА_1 для оформлення адміністративних матеріалів, що відповідає нормам закону. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що дійсно працівники міліції зупинили ОСОБА_1 22.12.2020 року у кінці доби, а відмовився він від проходження на стан сп`яніння вже 23.12.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відеозапису нагрудної камери до протоколу ДПР18 № 119801, чітко вбачається порушення працівниками поліції відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду особи на стан алкогольного сп`яніння та оформленні його результатів, в тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм працівниками поліції та від проходження огляду водієм у медичній установі у належний спосіб. А також, що з відеозапису з нагрудної камери до протоколу ДПР18 № 119801 не вбачається наявності з його боку порушення координації рухів та порушення мови, а зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння працівниками поліції в протоколі безпідставні, так як відеозапис з нагрудної камери до протоколу ДПР18 №119801 спростовує занесені дані до протоколу, щодо ознак стану сп`яніння, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки з відеозапису чітко вбачається, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що ні Інструкція, ні Порядок не дають право поліцейському складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, тому і правопорушення на той час ніякого немає, а також те, що відмова від проходження огляду у медичному закладі має наслідки притягнення водія до адміністративної відповідальності за таку відмову, проте, відмови від проходження огляду в медичному закладі не було, оскільки його до такого медичного закладу не доправляли, а тому вважає, що поліцейським порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння, а тому такий огляд (фіксація відмови) відповідно до ч. 5 ст. 266 Кодексу вважається недійсним, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був доправлений працівниками поліції до медичного закладу. Крім того, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння не була обґрунтована та вмотивована ОСОБА_1 .. Також, ОСОБА_1 самостійно протягом двох годин не пройшов огляд на стан сп`яніння у медичній установі.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «17» травня 2021 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко