ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Дніпро

Суддя судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Мудрецький Р.В., за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , переглянувши апеляційну скаргу останньої на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

за ч.2 ст. 172-10 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:
Постановою суду від 01 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 172-10 КУпАП, а провадження закрито у звязку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби на посаді молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 7 дивізіону військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою:. АДРЕСА_2 , будучі службовою особою, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам служби, у порушення статутних вимог та укладеного контракту, відмовилася від виконання законних вимог командира - наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 22-РС від 14.07.2020 року.
Дане правопорушення було вчинено при наступних обставинах.
Так, 14.07.2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 було видано наказ по особовому складу № 22-РС. Згідно зазначеного наказу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 5 дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 було призначено на рівнозначну посаду молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 7 дивізіону військової частини НОМЕР_1 для більш доцільного використання за фахом.
15.07.2020 року солдата ОСОБА_1 було ознайомлено з даним наказом.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 16.07.2020 року № 141, солдату ОСОБА_1 було надано три доби для передачі справ та посади на 5 дивізіоні та приймання справ та посади на 7 дивізіоні військової частини НОМЕР_1 . Остання повинна була прибути на нове місце служби до 7 дивізіону військової частини НОМЕР_1 20 липня 2020 року.
20 липня 2020 року солдат ОСОБА_1 почала скаржитись на біль у коліні, на початкову стадію гоноартрозу лівого колінного суглобу та алергічний риніт, у зв`язку з чим повідомила про неможливість виконати накази командира військової частини НОМЕР_1 № 22-РС від 14.07.2020 року та наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 16 липня 2020 року № 141.
21 липня 2020 року солдат ОСОБА_1 була направлена на консультацію до лікаря-травматолога військово-медичного клінічного центру Східного регіону військової частини НОМЕР_2 . З 23.07.2020 року по 07.08.2020 року солдата ОСОБА_1 було звільнено від виконання службових обов`язків для більш детального проходження клінічних досліджень й встановлення причин та ступені захворювання.
Після проходження всіх необхідних досліджень, 04 серпня 2020 року солдату ОСОБА_1 було запропоновано хірургічне лікування, а в разі відмови - направлення на військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби.
Солдат ОСОБА_1 відмовилася від хірургічного лікування у військово-медичному клінічному центрі Східного регіону військовій частині НОМЕР_2 , та з 10 серпня 2020 року була направлена на військово-лікарську комісію до ВМКЦ Східного регіону.
За результатами спеціальних досліджень на рентгенограмах колінних суглобів від 19.08.2020 №2941 зазначено «без ознак травматичного ушкодження».
26.08.2020 року ОСОБА_1 було виписано з ВМКЦ Східного регіону з приписом прибути та приступити до службових обов`язків 27.08.2020 року. Солдат ОСОБА_1 прибула 27.08.2020 року до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , але наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 22-РС від 14.07.2020 року виконувати відмовилася до отримання висновку ВЛК, справу та посаду на 7-му дивізіоні не прийняла, до виконання службових обов`язків не приступила.
У відповідності до висновку регіональної військово-лікарської комісії від 03.09.2020 року №3752, що був отриманий військовою частиною 15.09.2020 року у ВМКЦ Східного регіону (військова частина НОМЕР_2 ), солдата ОСОБА_1 визнано обмежено придатною до військової служби, тобто відповідно до пп. г пункту 20.3 Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, ОСОБА_1 вважається придатною до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Таким чином, ОСОБА_1 відмовилася від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, а провадження за ч.2 ст. 172-10 КУпАП, закрити.
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що рішення суду незаконне, оскільки вона правомірно відмовилася від виконання наказу командира військової частини про переведення її до 7-го дивізіону військової частини НОМЕР_1 , так як військова частина знаходиться на відстані приблизно трьох кілометрів, який необхідно долати пішки, та транспортні засоби до військової частини не ходять, а оскільки вона має захворювання коліна, тому відмовилася від виконання наказу. Про дані обставини зазначали допитані в суді І інстанції свідки. При цьому ОСОБА_1 вказує, що військовослужбовець може відмовитися від виконання наказу, якщо його виконання небезпечне для життя і здоров`я. Крім того, апелянт вказує, що суд помилково її назвав військовослужбовцем 7 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а також не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , яка підтвердила її ( ОСОБА_1 ) невинуватість.
В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення ОСОБА_1 перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, суддя виходив з того, що вчинення останньою адміністративного правопорушення підтверджується поясненнями свідків та наявними в матеріалах справи доказами.
З зазначеними висновками судді місцевого суду погоджується суддя апеляційної інстанції, вважаючи його правильним, обґрунтованим та таким, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 9 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.
Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_3 своєї частини.
Згідно з вимогами статті 16 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 28 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України.
Відповідно до статті 30 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Відповідно до статті 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Статтею 26 розділу І частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП встановлює, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Відповідальність за частиною 2 статті 172-10 КУпАП настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника) в умовах особливого періоду.
Судом інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 не виконала наказ від 14.07.2020 року командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу № 22-РС, згідно якого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 5 дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 було призначено на рівнозначну посаду молодшого спеціаліста групи секретного документального забезпечення 7 дивізіону військової частини НОМЕР_1 для більш доцільного використання за фахом.
При цьому посилання ОСОБА_1 , що вона не могла проходити службу в 7 дивізіоні військової частини НОМЕР_1 , через її стан здоров`я є безпідставними та спростовується висновком регіональної військово-лікарської комісії від 03.09.2020 року №3752, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 визнано обмежено придатною до військової служби, тобто відповідно до пп. г пункту 20.3 Наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, ОСОБА_1 вважається придатною до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Доводи, апелянта про значну відстань 7 дивізіону знаходиться на відстані приблизно трьох кілометрів, який необхідно долати пішки, та транспортні засоби до військової частини не ходять апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ці обставини перевірялися судом І інстанції, який зазначив, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пояснили, що солдату ОСОБА_1 було повідомлено, яким чином можна добратися до 7-го дивізіону, однак остання зазначала, що їй незручно туди добиратися, жодних скарг на свій стан здоров`я з боку ОСОБА_1 не було. А свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 вказали, що майор ОСОБА_8 пропонував надати солдату ОСОБА_1 транспортний засіб, яким вона могла добратися до 7-го дивізіону для виконання наказу командира військової частини, на що остання також відповіла відмовою.
Стосовно доводів ОСОБА_1 про спростування її вини поясненнями свідка ОСОБА_2 , то вони не спростовують факт невиконання наказу. Свідок зазначила в суді, що ОСОБА_1 відмовилася від виконання наказу у звязку з хворобою, однак як встановлено, що ОСОБА_1 придатна до служби.
Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу в.о. Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , проходячи військову службу в умовах особливого періоду не виконав наказ командира, порушивши вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-10 КУпАП.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 172-10 КУпАП, а провадження закрито у звязку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст. 38 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький