Номер провадження: 33/813/624/21
Головуючий у першій інстанції Шурупов В.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

-ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, зі стягненням судового збору у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 420,40 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року змінити в частині виду стягнення шляхом застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова є необ`єктивною, недостатньо обґрунтованою, суд першої інстанції формально підійшов до вивчення обставин справи. Апелянт наголошує, що справу розглянуто судом першої інстанції без його участі, що спричинено неповідомленням його про дату та час розгляду справи, та не надано можливості особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, бути вислуханим. Апелянтом не оспорюються встановлені судом обставини, які підтверджують вину ОСОБА_2 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, що висловлюється щирим каяттям порушника у письмових пояснення, наданих співробітникам поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, страховою компанією ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_3 були відшкодовані матеріальні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у повному обсязі. Між тим ОСОБА_1 вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог закону, що потягло за собою необґрунтоване призначення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів. При цьому районним судом не було враховано те, що апелянт до адміністративної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 , автомобіль для нього і його сім`ї є незамінним способом пересування, особливо в умовах карантину. ОСОБА_1 вказує, що працює в Приватному підприємстві «Кирол» на посаді начальника зміни цеху із виробництва підошви з терморезини з 16 квітня 2013 року по теперішній час, на підтвердження чого надає докази. Апелянт наголошує, що вказані обставини та докази не були дослідженні місцевим судом, та вказуючи на вищенаведені обґрунтування, апелянт просить змінити постанову судді районного суду в частині виду стягнення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка з`явилась у судове засідання, апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як вбачається з ч. 1, 2 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень статей 280 та 283 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначає, що висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та в апеляційному порядку не оскаржується.

Разом тим, апеляційний суд вважає, що вищезазначені вимоги закону в частині призначення покарання судом першої інстанції не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Справа переглядається в частині накладення адміністративного стягнення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №069664 від 13.11.2020 року, водій ОСОБА_1 13 листопада 2020 року о 08-20 год. у м. Одесі по вул. Добровольського, 109, керуючи транспортним засобом «BMW 5301», номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Nissan», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду.

Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3Б, 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП (а. с. 1).

Порушення ОСОБА_1 п. 2.3Б, 13.1 Правил дорожнього руху підтверджується також схемою місця ДТП, яка сталася 13.11.2020 року о 08-20 год. на пр. Добровольського, 109, Суворовський район, м. Одеси, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_5 від 13.11.2020 року. (а. с.2-4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує своєї вини у скоєні ДТП та фактичних обставин справи не оспорює.

Судом першої інстанції вказано, що враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його майновий стан, ступінь його вини, ставлення правопорушника до вчиненого.

Проте, з матеріалів справи не вбачається підтвердження необхідності застосування тієї міри і виду адміністративного стягнення, яке застосовано районним судом, з огляду на справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно наклав на ОСОБА_1 найсуворіше адміністративне стягнення, передбачене ст.124 КУпАП, не врахувавши при цьому особу правопорушника.

Санкція ст. 124 КУпАП, в редакції, чинній на час вчинення правопорушення, передбачала відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

У випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його провини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Статтею 34 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

Щире розкаяння винного має бути добровільними, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести адміністративну відповідальність.

Між тим, судом першої інстанції у оскаржуваній постанові суду не обґрунтовано грубе порушення Правил дорожнього руху водієм та не встановлено систематичного порушення ним порядку користування правом керування транспортними засобами.

Так, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що внаслідок неповноти судового розгляду, суд першої інстанції не врахував належним чином особу порушника, а також те, що ОСОБА_1 визнав вину з моменту складання матеріалів справи, що видно з його письмових пояснень, та те, що правопорушення не є грубим, відсутня суспільна небезпека.

Апеляційним судом враховується, що в матеріалах справи не має даних про притягнення раніше ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; останній повністю визнав свою вину і щиро розкаявся; страховою компанією ОСОБА_1 відшкодовано потерпілому матеріальні збитки, заподіяні внаслідок вчиненого правопорушення; ОСОБА_1 має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 працює в ПП «Кирол» на посаді начальника зміни цеху із виробництва підошви з терморезини з 16.04.2013 року по теперішній час; обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 по справі не встановлено.

За наявності таких обставин, позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами, враховуючи особу порушника, не можна визнати обґрунтованим.

З огляду на встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_1 санкцію, що передбачена законом, чинним на момент вчинення правопорушення, а саме у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 гривень.

Суд вважає, що таке адміністративне стягнення, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже повністю досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді підлягає зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2020 року - змінити в частині застосування адміністративного стягнення та накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 340 (триста сорок) гривень.

В решті зазначену постанову залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе