П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.07.2021 Справа №607/9984/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ломакін В.Є., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса проживання: АДРЕСА_1 , фізична особа підприємець,

за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду від Тернопільського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.44-3 КУпАП (судові справи: №607/9984/21, №607/9991/21; 607/9988/21).

Вказані матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021р., протоколів передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.06.2021р. передано на розгляд судді Ломакіну В.Є.

Приймаючи до уваги той факт, що в провадженні судді знаходиться три справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП вважаю, що відповідно ст.36 КУпАП, вони мають бути об`єднані в одне провадження та їм слід присвоїти номер справи №607/9984/20, провадження №3/607/4955/2020.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 01 червня 2021 року серія ВАБ 060974 вбачається, що 17 травня 2021 року близько 00 год. 17 хв. ФОП ОСОБА_1 , що здійснює свою діяльність в закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 допущено роботу вказаного закладу, чим порушено п.п.10 п.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р. у відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000р. із змінами та доповненнями.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб », іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 01.06.2021 р. серія ВАБ 619960 вбачається, що 05 травня 2021 року близько 02 год. 58 хв. ФОП ОСОБА_1 , що здійснює свою діяльність в закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 допущено роботу вказаного закладу, чим порушено п.п.10 п.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р. у відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000р. із змінами та доповненнями.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 01.06.2021 р. серія ВАБ 060975 вбачається, що 31 травня 2021р. близько 00 год. 11 хв. ФОП ОСОБА_1 , що здійснює свою діяльність в закладі громадського харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 допущено роботу вказаного закладу, чим порушено п.п.10 п.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р. у відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000р. із змінами та доповненнями.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Приймаючи до уваги вимоги ст. 268 КУпАП, вважаю за можливе розгляд справи у його відсутності.

Суд, вивчивши протокол та матеріали, додані до нього, вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст. 44-3 КУпАП з наступних правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Частина 1 статті 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами .

Відповідно до п.2 та п. 2.-1 Постанови КМУ « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 р. №1236 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється зелений, жовтий, помаранчевий або червоний рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки). 2-1. Зелений, жовтий та помаранчевий рівні епідемічної небезпеки визначаються керівником робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, пов`язаної із поширенням на території України COVID-19, за результатами щоденної оцінки відповідних ознак епідемічної небезпеки. Інформація про зазначені рівні розміщується на офіційному інформаційному порталі Кабінету Міністрів України (за посиланням http://covid19.gov.ua) та веб-сайті Міністерства охорони здоров`я (за посиланням https://moz.gov.ua ).

Відповідно до п.п.10 п.3 Постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 р. №1236 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: 10) робота після 24-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування ( ресторанів, кафе , барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Протокол, є актом обвинувачення й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

На підставі відповідної практики ЄСПЛ можна зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вищевказаний принцип знайшов відображення і в рішеннях Європейського Суду з прав людини («Капо проти Бельгії», 42914/98, 13.01.2005року, «Радіо Франс проти Франції», 53984/00, 30.03.2004 року…) за якими прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Разом із тим, у відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП, закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 цього кодексу.

Щодо наданого як доказ рапорта інспектора поліції від 01 травня 2020 року, суддя не може вважати належним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції. Крім того працівник поліції, який склав вказаний рапорт не допитувалися в судовому засіданні. Крім того, рапорт працівника поліції не містить фактичних даних на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і тому в контексті положень ст.251 КУпАП не можуть бути доказом по даній справі.

Судом встановлено, що до матеріалів справи не додано жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 являється особою, відповідальною за роботу закладу «За склом» за адресою АДРЕСА_2 , чи є його керівником, а відповідно, несе відповідальність за ч.1 ст. 44-3 КУпАП за порушення правил карантину, описані у протоколах про адміністративне правопорушення

Не може вважатися доказом вини ОСОБА_1 й відеоматеріали, долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки в протоколах про адміністративне правопорушення складених відносно останнього, відсутні будь-які відомості щодо проведення відеофіксації правопорушення; в протоколі не зазначено, що будь-які відео матеріали долучалися до матеріалів справи: і, крім того, вказані відеоматеріали жодним чином не свідчать про факт обслуговування відвідувачів саме в закладі «За склом».

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП або про закриття справи.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище наведені обставини, оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальності сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; зважаючи за відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.44-3 ч.1 , 247, 254, 266, 283, 284 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 (судова справа №607/9984/21, №607/9991/21; 607/9988/21) в одне провадження, присвоївши об`єднаним справам номер №607/9984/21 (провадження №3/607/4955/2021).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяВ. Є. Ломакін