Провадження № 3/761/4389/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Сіромашенко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Головного управління держпродспоживслужби в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, проживаючої за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , не працюючої, за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

10.04.2021 лікарем з гігієни харчування відділу державної санітарно-епідеміологічної експертизи та охорони території Управління державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №396. З даного протоколу вбачається, що адміністратор , 10.04.2021 о 13 год. 00 хв., перебуваючи на робочому місці у кафе « Ідеаліст » ТОВ «Санеко Рітейл» в Києві, по вул. Ярославів Вал, 15, не забезпечила дотримання вимог щодо профілактики заходів протидії поширення коронавірусної хвороби COVID-19, а саме: не забезпечила дотримання заборони щодо приймання відвідувачів, які провадять діяльність у сфері громадського харчування; допустила відвідувачів у заклад громадського харчування без вдягнених засобів індивідуального захисту (ЗІЗ) та здійснювала їх обслуговування, чим порушила вимоги ст.29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», підпункт 1 пункту 3, підпункт 1 пункту 3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), що є порушенням правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування, тобто таким чином вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, зазначила на те, що вона взагалі не знаходилася поряд з працівниками бару, а займалася питаннями щодо прийняття товару на іншому поверсі.

Суд, вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, ст.44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як вбачається з поданих матеріалів, єдиними доказами інкримінованого правопорушення є складений протокол про адміністративне правопорушення. Даний протокол був складений за відсутності свідків. Однак, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом і не являється безперечним доказом вини правопорушника. При цьому ОСОБА_1 в своїх поясненнях, які містяться в протоколі, зазначила тільки на те, що допустили помилку у обслуговуванні персоналу, гостей; також про те, що наразі будуть працювати тільки на винос, дотримуючись усіх правил законодавства. що не спростовує її пояснення, надані в суді, і не слугують на підтвердження її вини у вчиненні адмінправопорушення.

Положеннями постанови КМУ №1236, порушення якої інкримінується ОСОБА_1 , встановлювалася заборона на приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування.

Відповідно до ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єтами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ч.3 ст.65 ГК України управління підприємством здійснюється безпосередньо через створені в ньому органи, для керівництва господарською діяльністю підприємства власник безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворенняґ0, виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства.

Згідно із ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, суб`єктом адміністративного правопорушення є посадова особа суб`єкту господарювання, яка уповноважена приймати рішення щодо умов здійснення господарської діяльності суб`єкту господарювання.

Разом з тим, доказів відносно того, що ОСОБА_1 є суб`єктом здійснення господарської діяльності, займалася підприємницькою діяльністю, а також відносно того, що вона діяла всупереч положенням вищевказаної Постанови, суду надано не було.

Оскільки не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, то вона у розумінні ст.44-3 КУпАП не може бути суб`єктом вказаного правопорушення.

Крім того, не перевірено чи значилася остання взагалі в штаті кафе « Ідеаліст » ТОВ «Санеко Рітейл», не з`ясовано, що входило до її функціональних обов`язків відповідно до посадової інструкції менеджера.

Надані на підтвердження вини ОСОБА_1 фотознімки не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки відсутні будь-які ідентифікуючі ознаки щодо часу їх виготовлення.

При цьому, відповідно до положень ст.251 КУпАП, ст.62 Конституції України судом не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

У постанові від 29 квітня 2020 року у адміністративній справі № 161/5372/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював правові висновки, згідно яких роз`яснив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Отже, суб`єктивна думка спеціаліста, який є зацікавленою особою, за відсутності інших доказів, не може свідчити про наявність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би встановити, що остання вчинила правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 44-3, 184, 247, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови

Суддя: