ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/507/21 Справа № 205/515/21 Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши за участі захисника Мельниченка Віталія Миколайовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Мельниченка Віталія Миколайовича на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривні в дохід держави.

Згідно з оскаржуваної постанови, 12.01.2021 року о 04:45 годин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі будинку № 67 по пр. Металургів у м. Дніпро з явними ознаками наркотичного сп`яніння (млява мова, зіниці очей не реагують на світло), і на вимогу інспектора патрульної поліції від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мельниченко В.М. подали апеляційній скарги на постанову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів поданої скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Безпідставними вважає апелянт посилання суду на те, що відеозапис з нагрудних камер підтверджує зупинку автомобіля та встановлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, оскільки на його думку запис з камер підтверджує, що він перерубав у спокійному стані. Також, ОСОБА_1 вказує, що йому пропонувалося поїхати в лікарню, проте не пояснювалося з яких підстав.

Окрім того, апелянт наголошує, що матеріали справи в порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не містять направлення на огляд водія транспортного засобу.

Також, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що час складання вказаний в протоколі різниться від часу, який зазначений на відеозаписі. Крім того наголошується на тому, що посадовою особою поліції не були роз`яснені права і обов`язки, а протокол не підписаний свідками.

Зазначається в апеляційній скарзі, що стороною захисту заявлялося клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак суд відмовив у його задоволенні. Звертається увага, що відеозапис події не містить моменту коли свідки надають пояснення та посилання на документ, яким встановлено їх осіб.

На переконання апелянта, висновок про доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставним та таким, що суперечить вимоги КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати постанову щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В якості доводів поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що на час складання протоколу був скасований нормативний акт, який передбачав відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, проте висновки суду побудовані всупереч змін в законодавстві.

В судовому засіданні захисник Мельниченко В.М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав подані апеляційні скарги, просив задовольнити скарги з підстав наведених, в них.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши позицію захисника, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційних скарг, дійшов такого висновку.

Доводи апеляційних скарг про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, є неспроможними.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 343392 від 12 січня 2021 року, відеозаписом з нагрудної камери посадової особи поліції управління патрульної поліції, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які кожен окремо письмово вказали, що в їх присутності водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в спеціалізованому медичному закладі у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 відмовився.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння та доведеності його вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно відсутності підписів свідків у відповідних графах протоколу, є слушними, проте в сукупності з іншими доказами у справі, зокрема письмовими поясненнями свідків та відеозаписом з нагрудної камери посадової особи поліції не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд, то апеляційний суд вважає їх некоректними, оскільки у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції направлення видається у разі згоди особи, яка керує транспортним засобом проїхати до медичного закладу.

Однак, у цій справі ОСОБА_1 визнано винуватим саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що частиною 1 статті 130 КУпАП визначено як самостійний склад правопорушення.

Твердження апелянта про безпідставну відмову судом першої інстанції у виклику свідків, є необґрунтованими оскільки місцевий суд неупереджено вказав, що не має підстав для їх виклику через те, що обставини їх залучення та і їх присутність на відеозаписах є встановленим фактом, який не потребує перевірки чи уточнення.

Доводи адвоката Мельниченка В.М. про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, 01.07.2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22.11.2018 № 2617-VIII, яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

У зв`язку з набранням чинності цього Закону відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в тому числі в стані алкогольного сп`яніння була закріплена у статті 286-1 КК України, а стаття 130 КУпАП змінена.

Однак, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року, виключено положення, які змінювали ст. 130 КУпАП та включали до КК України ст. 286-1.

Закон України № 720-IX від 17 червня 2020 року 3 липня 2020 року набрав законної сили.

З 03 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2018 № 2617-VIII, тобто в редакції до 1 липня 2020 року.

Отже, суд першої інстанції розглядаючи матеріали справи щодо ОСОБА_1 застосував правильний закон, а саме редакцію ч. 1 ст. 130 КУпАП /№ 1446-VIII від 07.07.2016/.

Яких-небудь інших доводів, які б свідчили про необґрунтованість висновку суду в апеляційних скаргах не приведено, як і не зазначено адвокатом у судовому засіданні апеляційного суду.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст. ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційних скарг сторони захисту є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мельниченка Віталія Миколайовича, залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко