Справа №587/2732/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Черних О. М.
Номер провадження 33/816/204/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 травня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/2732/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 10.03.2021, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Лопаткіна О. В.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити з передбачених ст. 247 КУпАП підстав, оскільки справа розглянута без нього, т/з керував не він, протокол не відповідає вимогам закону, анкетні дані зазначені не вірно, копія протоколу йому не вручена, з 01.07.2020 скасована відповідальність за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 10.03.2021 на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 17.12.2020 о 19:02 в с. Басівка, вул. Тесленка, 87 Сумського району Сумської області водій ОСОБА_3 керував т/з АЗЛК 2140, д. н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатор Алкотест 6810 Драгер в присутності двох свідків, результат якого склав 1,82 проміле. Своїми діями водій порушив п 2.9А ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Лопаткіна О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 237374 від 17.12.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_3 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , згідно яких 17.12.2020 у їх присутності ОСОБА_3 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат 1,820/00. В лікарню їхати відмовився;

- роздруківкою (чеком) показників огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6810, проведеного 17.12.2020, результат тесту 1,820/00;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_3 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» постави свій підпис;

- відеозаписами з камери службового автомобіля та портативних відеореєстраторів працівників поліції, згідно яких поліцейськими зупинений т/з АЗЛК 2140, д. н. з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , якому запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля. У присутності свідків ОСОБА_3 пройшов відповідний огляд за допомогою спеціального технічною пристрою, результат 1,820/00, який він не заперечив і на пропозицію проїхати до лікарні відмовився.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що захистом не оскаржувався факт присутності двох свідків під час проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_3 на стан сп`яніння у встановленому порядку.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що він не керував т/з, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з відеозаписів вбачається, що т/з АЗЛК 2140, д. н. з. НОМЕР_1 зупинений під керуванням ОСОБА_3 , який жодним чином не заперечував факту керування ним автомобілем та спілкувався з поліцейськими безпосередньо як водій. При цьому апеляційний суд не може взяти до уваги показання свідка ОСОБА_7 про те, що т/з керував він, оскільки ці пояснення повністю спростовуються наведеним вище доказом.

Також є необгрунтованими твердження апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, так як із матеріалів справи вбачається, що в цьому процесуальному документі зазначені всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема дата і місце його складання, суть адміністративного правопорушення (об`єктивна сторона) керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, конкретний пункт ПДР 2.9а і НПА, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП тощо.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги відносно того, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначені анкетні дані неіснуючої особи « ОСОБА_8 », оскільки з протоколу вбачається, що цей документ складений відносно ОСОБА_3 , а обведена олівцем частина літер у його імені геометричною фігурою (овалом) ніяким чином не змінює змісту цього слова та не є літерою «О». Крім того, вказаний надпис очевидно зроблений іншим письмовим приладдям, ніж та частина протоколу, яка заповнювалася працівником поліції, тому встановити автора вказаного позначення неможливо. У будь-якому разі, зазначена обставина з огляду на вимоги ст. 280 КУпАП жодним чином не впливає на з`ясування обставин вчинення правопорушення і визнання протоколу неналежним чи недопустимим доказом, не спотворює його змісту та не створює ситуацію, за якої процесуальний документ є недійсним, а докази недопустимими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що йому не була вручена копію протоколу про адміністративне правопорушення спростовуються його відповідним підписом у протоколі.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги в частині того, що справа розглянута у його відсутність, оскільки зі змісту постанови судді від 10.03.2021 вбачається, що ОСОБА_3 і його захисник Лопаткін О. В. приймали участь в розгляді справи та надали свої пояснення з приводу вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, а будь-яких доказів на підтвердження зворотного апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не надано.

Не можуть бути прийнятими до уваги також доводи апеляційної скарги про скасування акта, який встановлював відповідальність за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, оскільки після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, виключено з ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-IX, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617-VIIІ, а саме, у п. 1 Розділу І виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03.07.2020 (аналогічну правову позицію у межах своїх повноважень висловив і Комітет ВРУ з питань правоохоронної діяльності у листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020).

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 10.03.2021 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов