Справа № 522/7739/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Євгеній Миколайович, за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С., прокурора Боднар Л.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , працювала головним державним аудитором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Південного офісу Держаудитслужби, на даний час працює спеціалістом І категоріїв ОТГ "Великодолинське", зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу № 395/2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 29.04.2021 року, ОСОБА_1 , припиняючи з 02.12.2020 діяльність на посаді головного державного аудитора відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Південного офісу Держаудитслужби, будучи державним службовцем категорії «В», суб`єктом декларування відповідно до підпункту «в» п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), та суб`єктом відповідно до примітки до ст. 172-6 КУпАП, несвоєчасно, без поважних причин подала 16.04.2021 року о 19 годині 56 хвилин декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за період неохоплений раніше поданими деклараціями, типу «перед звільненням», чим порушила вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

27.07.2021 року ОСОБА_1 подала до суду письмове клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів та про закриття провадження у справі відносно неї за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. З клопотання вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували її вину у скоєнні правопорушення. Згідно наказу начальника Південного офісу Держаудитслужби №306-о від 29.10.2020 року була вперше прийнята на державну службу на посаду головного державного аудитора відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Південного офісу Держаудитслужби, та в подальшому відповідно до наказу № 380-о від 30.11.2020 року була звільнена з 02.12.2020 року з вказаної посади за угодою сторін, відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 та ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу», це було її перше звільнення з державної служби.

Перед призначенням на посаду аудитора їй, як кандидату на посаду, була роз`яснена необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування посаду за минулий (2019) рік, та 26 жовтня 2020 року вона її подала.

Під час прийому на державну службу на посаду аудитора, при ознайомленні її з наказом про призначення на посаду, при ознайомленні з посадовими обов`язками, в подальшому під час проходження служби на цій посаді та при процедурі звільнення з цієї посади (подача заяви про звільнення, ознайомлення та отримання копії наказу про звільнення, отримання трудової книжки та проведенні розрахунків при звільненні), як зазначає ОСОБА_1 , вона не була попереджена відповідальними особами Південного офісу Держаудитслужби, про необхідність подання декларації перед звільненням, їй не було роз`яснено порядок та строки подання такої декларації. Їй було відомо лише про необхідність подання декларації як кандидата на посаду та подання щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щодо подання декларації при звільненні відомо не було.

30 березня 2021 року, ОСОБА_1 , як особа що звільнилася з державної служби у 2020 році, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2020 рік, у порядок та строки, щодо якої була обізнана.

16 квітня 2021 року їй стало відомо про необхідність подання декларації перед звільненням, саме того дня, вона її подала. При цьому, наголосила суду, що її майновий стан та членів сім`ї у 2020 році не змінився у порівнянні з 2019 роком. Так, об`єкти нерухомості, цінне рухоме майно - транспортні засоби, що зазначені у декларації за 2019 рік повністю збігаються з об`єктами нерухомості та цінним рухомим майном транспортні засоби, що зазначені у декларації за 2020 рік. Також залишилися без змін інші пункти декларації. Тобто в період її перебування на посаді головного державного аудитора відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Південного офісу Держаудитслужби з 29.10.2020 року по 02.12.2020 року не змінився її майновий стан, як не змінився він і після звільнення.

Також в клопотанні зазначила, що 29.10.2020 року вперше була прийнята на державну службу на посаду аудитора, попрацювала на посаді всього місяць і 02.12.2020 р. вперше звільнилася з державної служби, в зв`язку з чим не мала значного досвіду подання декларацій у відповідності до ЗУ «Про запобігання корупції», та загалом взагалі не мала досвіду декларування при звільненні з державної служби, під час прийому на посаду аудитора, під час проходження служби на цій посаді та при процедурі звільнення з цієї посади вона не була попереджена відповідальними особами Південного офісу Держаудитслужби, де проходила службу, про необхідність подання декларації перед звільненням та їй не було повідомлено про строки її подання, саме тому була необізнана про необхідність подання декларації перед звільненням, разом з тим, ОСОБА_1 своєчасно подавала всі інші необхідні декларації, про які була обізнана: щорічна, щорічна після звільнення, щорічна кандидата на посаду, та ще раз додала що, під час перебування на посаді аудитора - терміном один місяць, її майновий стан не змінився.

На підставі викладеного, просила суд закрити провадження по справі, скільки в її діях не було жодного умислу на неподання вказаної декларації, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення не визнала з підстав, викладених у письмовому клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні вважала, що вина ОСОБА_1 доведена, просила суд притягнути її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Стосовно клопотання ОСОБА_1 про закриття справи за відсості в діях останньої складу адміністративного правопорушення заперечувала, оскільки склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, не містить положень про умисел. Крім того,мзазначила, що в а.с. 77 особової справи ОСОБА_1 міститься дата та підпис останньої про ознайомлення з положеннями законів України "Про державну службу", "Про запобігання корупції", "Про очищення влади", "Про захист персональних даних" та ін., тому посилання ОСОБА_1 на її необізнаність в поданні декларації типу "перед звільненням" є безпідставними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка не визнала свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 172-6 КУпАП, прокурора, яка заперечувала проти закриття провадження у справі, та дослідивши матеріали справи, суд вважає що в судовому засіданні вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення не знайшла свого підтвердження і вона не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 1 статті 172-6 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до абз. 1 ч. 2ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Відповідно до п/п 2 п. 5 розділу 2 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, декларація перед звільненням - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 наказом начальника Південного офісу Держаудитслужби №306-о від 29.10.2020 року була вперше прийнята на державну службу на посаду головного державного аудитора відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Південного офісу Держаудитслужби, та згідно наказу №380-о від 30.11.2020 року, була звільнена з 02.12.2020 року.

З наявних в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру декларацій вбачається, що ОСОБА_1 , подала декларацію (перед звільненням) 16.04.2021 року, хоч була звільнена 02.12.2020 року.

Отже, у судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 несвоєчасно подала, без поважних причин, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений, раніше поданими деклараціям, яку мала подати у день припинення такої діяльності, тобто в день звільнення 02.12.2020 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року роз`яснив, що суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як пояснила у судовому засіданні ОСОБА_1 вона не навмисно не подала вчасно декларацію у день звільнення, оскільки не знала про необхідність подання такої декларацій, строки такого подання їй при звільненні не роз`яснювали, їй було відомо лише про подання декларації як кандидата на посаду та подання щорічної декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які були подані своєчасно.

Перед призначенням на посаду ОСОБА_1 , як кандидату на посаду, була роз`яснена необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування посаду за минулий (2019) рік. 26 жовтня 2020 року вона у встановленому законом порядку (шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК) подала таку декларацію (роздруківка декларації від 26.10.2020 року з Єдиного державного реєстру декларацій осіб уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування надана до суду через канцелярію). Разом з тим, щодо обов`язку подати декларацію у день звільнення, роз`яснення строків подачі такої декларації інформація у наказі в якому розписалася ОСОБА_1 відсутня.

30 березня 2021 року, ОСОБА_1 , як особа що звільнилася з державної служби у 2020 році, подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2020 рік, у порядок та строки, щодо якої була обізнана.

16.04.2021 року ОСОБА_1 подала декларацію за раніше не охоплений період (перед звільненням), як тільки дізналася про необхідність її подання.

Аналіз встановлених судом обставин справи свідчить, що несвоєчасне подання ОСОБА_1 зазначеної декларації було зумовлене необізнаністю останньої про необхідність її подання та строків її подання. Це у свою чергу вказує на відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, тобто вини у формі прямого чи непрямого умислу та доказів протилежного у матеріалах справи не містяться.

Аналогічна правова позиція стосовно відсутності умислу на неподання декларації перед звільненням у випадку, якщо особа не була ознайомлення зі строками подання такої декларації, міститься у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2019 року, винесеній у справі № 200/18903/17.

Прокурором в судовому засіданні не надано достовірних і переконливих доказів того, що ОСОБА_1 знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ч.2 ст.45 Закону «Про запобігання корупції» саме в день звільнення, або перед звільненням чи в день звільнення була повідомлена державним органом, в якому вона працювала, про необхідність подання декларації при звільненні, або отримувала повідомлення НАЗК про факт неподання декларації, зазначених відомостей також не міститься і в протоколі про адміністративне правопорушення.

Посилання прокурора на ознайомлення ОСОБА_1 з порядком та строками подання декларацію типу "перед звільненням", оскільки в її особовій справі міститься підпис про таке ознайомлення, не знайшло свого підтвердження, оскільки жодне з положень нормативних актів, які зазначені в аркуші 77 особової справи (п.10) не містить інформації про необхідність подання такого типу декларацій. Вказана інформація міститься у Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням НАЗК від 10.06.2016 № 3, Роз`ясненнях НАЗК "Щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю".

В ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» надається визначення правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність».

Стаття 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Склад адміністративного правопорушення містить: об`єкт правопорушення, об`єктивну сторону, суб`єкт і суб`єктивну сторону складу. Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення. Відсутність хоча б однієї з вище перелічених ознак виключає склад будь-якого адміністративного правопорушення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Враховуючи, що судом не встановлено у діянні ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУПАП, тому провадження у справі необхідно закрити за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст.172-6, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст. 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя

П О С ТА Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрити за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Суддя Є.М. Панасенко