ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/938/21Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 33/817/357/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянуши в м. Тернополі з участю особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, такою, що не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм.

Зазначає, що матеріалах справи містяться відеоматеріали з нагрудних камер працівників поліції, із яких не вбачається, що він керував транспортним засобом, а допитаний в суді першої інстанції свідок підтвердив, що документи на автомобіль та ключі були у нього, а транспортний засіб він просто скотив у гараж, а ним не керував.

Вказує, що зазначені обставини місцевим судом до уваги не взяті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду справи забезпечив у відповідності до вимог Конституції України та ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення та навів докази, на основі яких у визначеному законом порядку встановив наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 26.04.2021 року о 01 год. 29 хв. керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , в смт. Микулинці вул. Грушевського, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відмовився. Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором СРПП ВП №3 м. Теребовля була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №873687, з якої вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не був пристебнутий ремнем пасивної безпеки, не пред`явив для перевірки посвідчення водія, після зупинки не ввімкнув аварійно-світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 2.3 (в), 2.4, 9.9 (б), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП.

Враховуючи те, що вищенаведена постанова у визначеному законом порядку оскаржена не була, а отже є чинною, відсутні підстави вважати, що працівники поліції діяли без достатніх на це підстав.

Та обставина, що ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується відеозаписом із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських.

Таким чином вважаю, що доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими, оскільки транспортний засіб ОСОБА_1 працівниками поліції був зупинений законно, за наявності для цього підстав.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається із відеозапису із нагрудних камер поліцейських, в ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 242477 від 26 квітня 2021 року.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 242477 від 26 квітня 2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 23, 33 КУпАП та адміністративне стягнення застосовано в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя