КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/8355/20 Головуючий суддя у 1 інстанції Скрипка О.І.
Провадження №33/824/2753/2021 Суддя-доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Голуб С.А.,

за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Александрова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 420,4 грн.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Суд першої інстанції встановив, що 20 червня 2020 року о 14-й годині водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Ніссан» д.н.з. НОМЕР_1 по бул.Перова,27-Б в м.Києві з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 17 травня 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Одночасно зі зверненням до суду з апеляційною скарго, ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції у даній справі. В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що він не був згодним зі складеним протоколом та відразу звернувся за правовою допомогою до адвоката Жила А.А. з яким уклав договір про надання правової допомоги, за виконання роботи адвокату були сплачені грошові кошти, а підстав недовіряти не було.

Однак, пізніше ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції та під час розмови було повідомлено про наявність постанови, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зателефонувавши адвокату, останній відмовився надати будь-яку інформацію, а згодом перестав відповідати на дзвінки.

11 травня 2021 року змушений був звернутися до іншого адвоката Александрова Д.О., який порадив ознайомитись з матеріалами справи, в цей же ж день було отримано оскаржуване рішення суду, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, тобто після спливу десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Додатково повідомляє, що не повідомлявся жодним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, повісток та смс-повідомлень про виклик до суду не отримував.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Александров Д.О. підтримали апеляційну скаргу. Надали суду відповідь адвоката Жили А.А. на адвокатський запит адвоката Александрова Д.О. щодо укладення між ним та ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги. Крім того, захисник Александров Д.О. наголошував на тому, що оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення було невірно зазначено ім`я ОСОБА_1 , а саме замість ОСОБА_1 зазначено ОСОБА_1 , на сайті Судової влади та в Єдиному реєстрі судових рішень при пошуку рішень щодо ОСОБА_1 , інформація відсутня.

Перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з такого.

Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Проте, відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення строку на подачу скарги, повертається особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.

Так, з матеріалів справи про адміністративні правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 07 вересня 2020 року. Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана лише 17 травня 2021 року, тобто із значним порушенням встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови.

Окрім того, з матеріалів справи та змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був згодним з рішенням працівників патрульної поліції, був обізнаний про наявність адміністративного матеріалу відносно нього, оскільки не заперечує цього факту, заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак не вжив жодних дій з метою отримання інформації про рух справи. Також судом першої інстанції надсилалась судова повістка про виклик до суду на поштову адресу ОСОБА_1 , яка була зазначена ним в протоколі про адміністративне правопорушення, разом з тим поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи відсутність заперечень з боку ОСОБА_1 відносно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, а також короткі строки притягнення до адміністративної відповідальності, судом першої інстанції було прийнято рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення без участі правопорушника ОСОБА_1 .

Щодо твердження про те, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови суду та ознайомився з матеріалами справи лише 11 травня 2021 року, то суд апеляційної інстанції не може вважати, що саме ця обставина зумовила пропуск строку на апеляційне оскарження, а тому не може вважатися судом поважною з урахуванням такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про отримання копії постанови суду та із заявою про ознайомлення з матеріалами справи ще 19 квітня 2021 року, однак в цей день не виявив бажання отримати копію постанови та ознайомитись з матеріалами справи, відміток про те, що останньому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами справи та видачі копії постанови суду відсутні. Не пояснив ОСОБА_1 і суду апеляційної інстанції, про причини неотримання копії постанови суду в день звернення із заявою.

Щодо недобросовісності дій адвоката, як стверджує скаржник, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Таким чином, ОСОБА_1 самостійно здійснював вибір адвоката для отримання належної правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення, таким чином суд не несе відповідальності за взаємовідносини між клієнтом та адвокатом, а тому контроль за належним виконанням своїх професійних обов`язків як адвоката покладено на ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду доказів наявності угоди між ним та адвокатом Жилою А.А. щодо його захисту в даному адміністративному провадженні, отже його доводи щодо причин пропуску строків на апеляційне оскарження є голослівними.

Так за клопотанням адвоката Александрова Д.О. в судовому засіданні була оголошена перерва для надання суду договору про надання захисту в даному адміністративному провадженні, укладеного між адвокатом Жилою А.А. та ОСОБА_1 . Однак такого договору суду надано не було. Відповідь адвоката Жили А.А. на запит адвоката Александрова Д.О. про те, що ним укладалась угода із ОСОБА_1 20.07.2020 року за ст. 130 КпАП України не може бути прийнята судом до уваги як належний доказ, оскільки в цій відповіді не зазначено у якій саме справі про адміністративне правопорушення адвокат Жила А.А. мав представляти інтереси ОСОБА_1 . При цьому суд бере до уваги, що відносно ОСОБА_1 існувало декілька проваджень про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 130 КпАП України. Посилання адвоката Александрова Д.О. на те, що у всіх інших провадженнях саме він був захисником ОСОБА_1 , отже суд шляхом виключення інших проваджень може встановити, що саме в цьому провадженні адвокат Жила А.А. не виконав покладені на нього договором обов`язки, не повідомив підзахисного про прийняте судом рішення, не оскаржив його, не можуть бути сприйняті судом, оскільки обставини щодо наявності чи відсутності певної угоди, прав та обов`язків сторін угоди можуть бути встановлені лише копією цієї угоди.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація щодо результатів судового розгляду є загальнодоступною та кожен може ознайомитися з інформацією щодо розгляду справи на сайті судової влади, а зі змістом ухваленого судового рішення - на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суд перевірив доводи захисника Александрова Д.О. щодо неможливості відшукати інформацію щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в Єдиному державному реєстрі судових рішень, однак ці доводи не підтвердились, оскільки при пошуку по прізвищу та ініціалах відкривається посилання на оскаржувану постанову.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Окрім того, як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень, постанову суду на вказаному сайті було надіслано судом ще 10 вересня 2020 року, а оприлюднено 14 вересня 2020 року, а тому ознайомитися зі змістом постанови ОСОБА_1 мав можливість із загальнодоступних джерел, або звернутися до суду після розгляду справи та отримати вказане рішення і оскаржити його у визначені законом строки.

Будь-яких інших посилань на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження.

ОСОБА_1 будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустив такий строк без поважних причин.

Окрім того, юридична необізнаність з чинним законодавством України не може бути визнана як поважна причина пропуску строку, оскільки ознайомлення зі змістом правових норм, які регулюють різні сфери правовідносин між учасниками суспільства, покладається саме на громадян та на їхню правову свідомість.

При цьому слід зауважити, що розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 , чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно, тобто в період з 08 вересня 2020 року по 17 вересня 2020 включно, або навіть після того, подати апеляційну скаргу чи будь-яким способом заявити про свою незгоду з винесеним судом рішенням, або хоча б поцікавитись результатом розгляду справи в межах розумних строків, або вчинити будь-які інші дії, які можна було б розцінювати як спробу для оскарження постанови суду першої інстанції, суду не надано.

Будь-яких обставин, які б позбавили апелянта можливості подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з дня винесення постанови, апелянтом не наведено.

Отже, поважних причин пропуску строку на оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП - повернути апелянту.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб