Справа № 175/120/21
Провадження № 3/175/43/21
Постанова

Іменем України

26 квітня 2021 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бровченка В.В.,

при секретареві Мельнику Д.П.,

а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Красноград Харківської області, там же проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 ,

за ст.91 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

15 січня 2021 року на розгляд Дніпропетровського районного суду з Природного заповідника «Дніпровсько-Орільський» надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.91 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № 56 від 07 січня 2021 року (далі протокол), складеного інспектором з охорони ПЗФ Терентьевим О.В., з якого убачається, що 07 січня 2021 року о 10.30 годині ОСОБА_3 у порушення ст.16 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та Положення про природний заповідник «Дніпровсько-Орільський» всупереч наявних заборонних знаків здійснив заплив у водолазному обладнанні без балонів з метою рибалки в водойму заповідника, де його затримано в кварталі № 45 біля острова «Кам`янистий» у смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області.

До протоколу долучені: викопіровка карти-схеми № 14 (а.с.5) і копія Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» (а.с.6).

У судовому засіданні ОСОБА_3 своєї провини не визнав і пояснив, що 07.01.2021 року з метою підводного полювання він пропливав повз острів, назва якого йому не відома, де до нього підплили особи, які представилися інспекторами заповідника та повідомили, що він порушив межі заповідника. На його зауваження про відсутність попереджувальних буїв, інспектори зазначили, що попереджувальні знаки стоять на суходолі і він повинен знати межі заповідника. У зв`язку з тим, що уперше перебував у вказаній акваторії та через відсутність попереджувальних знаків на воді, він не знав, що заплив на території природного заповідника. Крім того зазначив, що додаток до протоколу Карта-схема № 14 є фальшивою, оскільки вона не відповідає межам заповідника, які зазначені на сайті Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

Допитавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і особи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписом ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративна відповідальність за ст.91 КУпАП настає за здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду.

Об`єктивна сторона цього правопорушення виражена у вчиненні дій, що порушують правила охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.91 КупАП, полягає у суб`єктивному ставленні особи до свого діяння і характеризується наявністю вини у формі умислу, або у формі необережності.

Умисна форма вини полягає в тому, що особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, та бажає його вчинити.

Необережна форма вини полягає в тому, що особа не усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, хоча могла і повинна була його усвідомлювати.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені за ст.91 КУпАП, обов`язково мають містити докази, які б свідчили про обізнаність особи щодо перебування її в межах природного заповідника, та про свідоме перетинання нею цих меж.

Всупереч вищевикладеного, у матеріалах справи відсутні відомості щодо встановлення відповідних аншлагів (повідомлень про границі (межі) заповідної зони та заборону перетинання цих границь (меж) та відсутні докази про обізнаність ОСОБА_2 щодо перетину цих границь (меж).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 07 січня 2021 року близько 10.30 години він разом із ОСОБА_5 ходив на гумовому човні «Колібрі» по річці Дніпро з метою здійснення підводного занурювання. У той час, коли вони знаходилися у човні, до них підійшли люди на човні, які представилися інспекторами природоохоронної зони, та повідомили, що вини порушили межі заповідника. Під час їх руху по воді, буїв чи якихось попереджувальних знаків на суходолі він особисто не бачив. Інспектори не звертали їх уваги на попереджувальні знаки, які вони начебто пропустили, а лише повідомили про порушення меж заповідника.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він працює інспектором природного заповідника «Дніпровсько-Орільський», так під час патрулювання 07 січня 2021 року ним було виявлено порушення меж заповідника ОСОБА_5 , який разом із товаришем на гумовому човні заплив на територію 45 кварталу між островом « ОСОБА_7 » та островом «Кам`янистий». Під час спілкування з ОСОБА_5 під`їхав наряд поліції на поліцейському катері та увесь час поліцейські були присутніми і мали намір вилучити на штрафний майданчик катер та спорядження, але у зв`язку з тим, що протокол був складений інспектором заповідника, вказані речі не були вилучені. Відстань 50 м від берегової зони є межами заповідника, аншлаги встановлені на островах і на материковій частині заповідника, пропливти повз них і не помітити їх не можливо.

Свідок ОСОБА_8 дав у суді аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що вона працює головним природознавцем природного заповідника «Дніпровсько-Орільський», і в її обов`язки входить підготовка матеріалів до адміністративних протоколів та передача їх до суду. Копія карти-схеми № 14, долученої до матеріалів справи, є офіційним документом для службового користування. 45 квартал має розмір більше ніж 200 га та включає територію русла річки Дніпра біля острову «Кам`янистий», де був зупинений ОСОБА_3 на гумовому човні. Твердження ОСОБА_2 про невідповідність місця зупинки та позначки на карті вважає необґрунтованими, оскільки вони є умовними (без уточнення координат) та зроблені на карті в масштабі. Острів «Кам`янистий» з обох боків має встановлені аншлаги з оголошенням про те, що це є природоохоронна зона природного заповідника «Дніпровсько-Орільський». Під час зупинення на зимовий період річкової навігації, водні буї з відповідними написами, прибираються з поверхні води, оскільки вони знищуються льодовим покровом.

Наявність лише протоколу про адміністративне правопорушення та карти-схеми, не є достатніми доказам і безумовними підставами для прийняття рішення про винуватість

ОСОБА_10 судових засіданнях свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили, що не мають документальних доказів (фото чи відео), на яких би були зафіксовані встановлені відповідні аншлаги, які проігнорував і повз які ОСОБА_3 проплив на човні.

Таким чином, показання цих свідків не мають об`єктивного підтвердження та заперечуються ОСОБА_5 , а тому не можуть бути визнані судом достатніми для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Надане у судовому засіданні свідком ОСОБА_9 фотозображення ОСОБА_2 і свідка ОСОБА_14 у човні у водолазному спорядженні, не містять будь-яких зображень, що свідчать про наявність аншлагів заповідника, а тому не може бути використано судом як доказ винуватості ОСОБА_15 .

Відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вищевикладене свідчить про недотримання відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя не вправі самостійно відшукувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим та буде свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що… суд… не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що… усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченої особи.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що суду не надано беззаперечних доказів того, що ОСОБА_3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.91 КУпАП, суд вважає, що в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Частиною 1 статті 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення на цю особу адміністративного стягнення.

З огляду на те, що провадження по справі підлягає закриттю, судовий збір не сплачується.

Керуючись ст.ст.40-1,91, 247 п.1,283,284,294 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.91 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Копію постанови для відома направити ОСОБА_16 та директору природного заповідника «Дніпровсько-Орільський».

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником чи захисником, потерпілим чи його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через місцевий суд.

Суддя В.В. Бровченко