ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 618/580/21 Головуючий суддя І інстанції Бунін Є. О.
Провадження № 33/818/1611/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників - адвокатів Цаави Т.Л. та Акопян Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Цаави Т.Л. на постанову судді Дворічанського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1978 року народження, громадянин Російської Федерації, мешканець м. Москви Російської Федерації, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 15 діб адміністративного арешту, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Строк відбуття адміністративного стягнення відраховується з моменту адміністративного затримання ОСОБА_1 - з 26 липня 2021 року.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що 26 липня 2021 року о 10-45 год. було затримано, у зв`язку з незаконним перетином державного кордону України в обхід встановлених пунктів пропуску, в пішому порядку в групі осіб, на відстані 2000 м., в районі інформаційного покажчика № 146, на напрямку н.п. Довге (РФ) - н.п. Строївка (Україна). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України».

В своїй апеляційній скарзі захисник Цаава Т.Л. просив постанову судді Дворічанського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року скасувати та постановити нову, якою накласти на ОСОБА_1 менш суворе адміністративне стягнення ніж адміністративний арешт, а саме у виді штрафу.

Посилався на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , останньому не було надано перекладача, а також він був позбавлений можливості скористатись послугами професійного адвоката. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення складений з чисельними процесуальними порушеннями, на які не звернув увагу суд першої інстанції. Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно перетинав державний кордон України поза встановленого пункту пропуску. Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не працює, однак у змозі сплатити штраф, який передбачений санкцією ч.2 ст. 204-1 КУпАП. Вказує, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення не потягло будь-яких суспільно-небезпечних наслідків та не завдало шкоди.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисників - адвокатів Цаави Т.Л.та Акопян Т.А., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у матеріалах справи, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 щодо порушення вимог Закону Українит «Про державний кордон України».

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої захисником Цаавою Т.Л. апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимогч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Захисник Цаава Т.Л. погоджується з тим, що саме ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржувану постанову в цій частині.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи захисника про те, що під час складання протоколу стосовно ОСОБА_1 були порушені його права на захист є надуманими та не відповідають дійсності.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення ( арк. 1) вбачається, що протокол складався у присутності ОСОБА_1 , який був ознайомлений з його змістом про що свідчать його власноручні підписи.

В цьому протоколі, в тому числі, зазначено, 01.11.2019 о 22 год. 59 хв. до зони митного контролю відділу митного оформлення «Гоптівка» митного поста «Магістральний» Харківської митниці ДФС МАПП «Гоптівка» у напрямку виїзду з митної території України до Російської Федерації прибув автомобіль марки «BMW 5ER REIHE», державний реєстраційний знак Литовської Республіки НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_2 з пасажиром громадянином ОСОБА_3 . Під час проведення митних процедур було встановлено, що 12.09.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС громадянин ОСОБА_3 ввіз на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення» на строк до одного року транспортний засіб особистого користування марки «BMW 3ER REIHE», VIN: НОМЕР_2 , державний реєстраційний знак Литовської Республіки НОМЕР_3 . ОСОБА_1 українською мовою володіє, послуги перекладача не потребує. Бажав надавати пояснення російською мовою. Також зазначено, що ОСОБА_1 послуги захисника не потребує.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто надавав пояснення (арк. 4), які були з його слів записані вірно та ним прочитані, зауважень він не мав, а так само не заявляв будь-яких клопотань.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не оскаржувалися, в тому числі, в порядку, передбаченому вимогами КАС України, для чого у захисників був певний час, оскільки адвокат Цаава Т.Л. уклав договір правової допомоги з ОСОБА_1 30.07.2021 року.

Отже, враховуючи те, що дії працівників прикордонної служби у цьому провадженні не оскаржувались, а також те, що доводи на які посилався захисник не підтверджуються будь-якими фактичними відомостями, твердження апелянта щодо незаконності дій працівників прикордонної служби під час затримання ОСОБА_1 та складання протоколу стосовно нього суд апеляційної інстанції розцінює, як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких відомостей, які також не надані захисниками під час апеляційного перегляду, щодо наявності у ОСОБА_4 грошових коштів для сплати штрафу при ухваленні оскаржуваного судового рішення, на що слушно звернув увагу суд першої інстанції.

Поряд з цим, відповідно до рішення Ради Національної Безпеки І Оборни України від 14 травня 2021 року застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до певних фізичних осіб згідно з додатку №1 відповідно о відомостей якого до ОСОБА_5 безстроково застосовані обмежувальні заходи, в тому числі, заборона користування радіочастотним ресурсом України; відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон на в`їзд на території України; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на іміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Вказані обставини свідчать про умисний характер дій ОСОБА_1 , який свідомо перетинав державний кордон України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб.

Враховуючи такі відомості, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 15 діб адміністративного арешту, яке відповідає всім критеріям мети адміністративного стягнення, що передбачено ст.. 23 КУпАП..

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які обумовлюють безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 Закону України «Про державний кордон України» та приягнуто за ч.2 ст. 204-1 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Цаави Т.Л. залишити без задоволення, а постанову судді Дворічанського районного суду Харківської області від 28 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков