Номер справи 220/648/21
Номер провадження 3/220/334/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції № 1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, фізична особа-підприємець, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працездатних осіб на утриманні не має, інвалідність не встановлена, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно змісту протокола про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 127940, складеного 07.04.2021 р., 06.04.2021 року о 07-40 год. громадянин ОСОБА_1 за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю громадянки ОСОБА_3 .

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вину не визнав. Заначив, що не виражався нецензурною лайкою та психологічне насилля не застосовув. Пояснив, що 06.04.2021 року приблизно о 07-40 год. він знаходився в себе вдома за адресою: вул. Українська, б. 46, смт. Велика Новосілка, Великоновосілківський район, Донецька область. Цього ж дня приблизно о 07-20 год. йому подзвонила його неповнолітня донька та попросила відвезти її до школи. ОСОБА_1 відмовив їй, так як збирався на важливу зустріч. Пояснив доньці, щоб вона йшла до школи пішки та не запізнилась. До цього моменту він її завжди відвозив до школи, але 06.04.2021 року не мав такої можливості. Через 5 хвилин до нього у двір за місцем його проживання прийшла потерпіла ОСОБА_3 з їх дочкою ОСОБА_4 та почала кричати, що ОСОБА_1 зобов`язаний возити їх спільну неповнолітню дочку до школи кожен день без винятку. На що, ОСОБА_1 спокійно відповів, що у нього сьогодні (06.04.2021 р.) не має можливості. ОСОБА_3 кричала на нього та пред`являла претензії. Щоб припинити конфлікт його мати ОСОБА_5 провела ОСОБА_3 з двору. Вважає, що між ним та ОСОБА_3 виникла сварка. Також, ОСОБА_1 зазначив, що він завжди надає матеріальну допомогу дочці та забезпечує її. Також пояснив, що дзвонив дочці з приводу того, що не зможе відвезти її до школи. З ОСОБА_3 не мешкає з 2014 року. Пояснення у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки він не знав своїх прав під час складання протоколу, відписав те, що написали співробітники поліціх, довіряючи їм. Йому пропонували написати зустрічну заяву, але він відмовився, не вважав це за потрібне. На фіксації судового процесу не наполягав.

Потерпіла ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату та час розгляду справи (телефонограма № 644 від 22.04.2021 року). Про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення судового засідання суду не надала.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 , у скоєному адміністративному правопорушенні не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, дійсно у відношенні ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 127940 від 07.04.2021 р., до протоколу додані письмові пояснення потерпілої ОСОБА_3 , яка зазначила обставини сварки, що сталася між нею та ОСОБА_1 , що 06.04.2021 р. приблизно о 07-20 год. вона довела свою неповнолітню дочку ОСОБА_2 до перехрестя АДРЕСА_1 , вона пішла до свого батька ОСОБА_1 для того, щоб він відвіз її до школи. Приблизно о 07-30 год. дочка подзвонила та пояснила, що ОСОБА_1 не може відвезти її до школи, щоб вона йшла сама до школи. Після цього, вона пішла до свого колишнього співмешканця для того, щоб розібратися в ситуації. В ході бесіди, ОСОБА_1 став ображати її грубою нецензурною лайкою, хапати за одяг та погрожувати фізичною розправою (а.с.5); пояснення ОСОБА_1 щодо обставин сварки між ним та ОСОБА_3 , яка сталася 06.04.2021 р. (а.с.5).

Тобто, як вбачається з даних матеріалів справи між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 06.04.2021 року виникла обопільна сварка, що виключає статус будь-якої з цих осіб як постраждалої особи, що зазнала домашнього насильства. Також ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення щодо сварки між ним та ОСОБА_3 (а.с.12).

З пояснень сторін конфлікту, а також доданих до протоколу матеріалів не вбачається, що останнім здійснювались дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. Крім того, потерпіла сама з власної ініціативи прийшла до ОСОБА_1 до нього за місцем проживання, з метою з`ясувати обставини з приводу їх спільної неповнолітньої дочки. Тобто фактично мав місце спір між батьками щодо участі батька у вихованні доньки (відвезти до школи).

Суд приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 надані у судовому засіданні, оскільки вони нічим не спростовані та узгоджуються із хронолгоією подій та фактичних обставин. Потерпіла до суду для пояснень не з`явилась.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 173-2 ч. 1 КУпАП відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП характеризується умисною формою вини і передбачає наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання фізичної або психологічної шкоди.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження тощо спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Так, у справах про психологічне домашнє насильство обов`язково необхідно встановлювати, які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.

У даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема, у ньому не конкретизовано, в чому саме полягало психологічне насильство, вчинене ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Отже, вивчивши матеріали справи вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки у ОСОБА_1 був відсутній умисел на заподіяння шкоди потерпілій та потерпілій не заподіяно психологічної шкоди, а в даному випадку мав місце сімейний конфлікт.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 173-2 ч. 1, 247 ч.1 п.1, 245, 252, 254, 256, 276-280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: О.А. Дурач