Справа № 345/1381/21
Провадження № 33/4808/399/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його захисника Форовича Михайла Йосифовича, розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.05.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працює, громадянина України

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Форович М.Й. просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, провадження по справі закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування причини пропуску строку апелянт посилається на те, що судом не було належним чином сповіщено ОСОБА_1 про час судового засідання, й про існування постанови останній дізнався 18.05.2021 року, після отримання від листоноші, а тому постанова суду підлягає скасування внаслідок порушення приписів ст. 268 КУпАП. В обґрунтування незаконності прийнятого судом рішення захисник посилається на те, що в описовій частині вказаний перелік доказів не був безпосереднім предметом дослідження, оскільки мотивування прийнятого рішення відсутнє. Крім того стверджує, що в матеріалах провадження відсутні дані про те, яким чином відбувалось фіксування працівниками поліції події на відеоносій, оскільки на першому відео, відсутній звуковий супровід й вбачається, що фіксування відбувається з відеорестратору патрульного транспортного засобу працівників поліції, а на другому джерело відеозйомки взагалі невідомо. Вказує на те, що працівниками поліції на відео не було встановлено особу свідків, й не узгоджувалось з ними наявність у водія стану алкогольного сп`яніння. Зазначає про те, що водія не було відсторонено від керування, а свідків взагалі не було допитано в судовому засіданні, що, на думку апелянта, свідчить про самоусунення суду від дослідження доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.03.2021 о 05.41 год. ОСОБА_1 в смт. Вонилів керував автомобілем марки «Фольцваген Пасат» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що притягнений до відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, захисник Форович М.Й., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та йогозахисник Форович М.Й. підтримали доводи апеляційної скарги, просили поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, виходячи з наступних підстав.

В якості причини пропуску строку апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не було належним чином сповіщено про час та місце судового розгляду, рішення суду було прийнято у його відсутність, що, на його думку, є порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Стверджує, що про існування постанови суду ОСОБА_1 дізнався 18.05.2021 року, після отримання її копії від листоноші (а.п. 32).

Вказані доводи апелянта є слушними, оскільки матеріли провадження не містять належного підтвердження того, що ОСОБА_1 були триманні судові повістки про виклик в судові засідання як на 26.04.2021 року, так й на 06.05.02021 року.

Враховуючи те, що суд першої інстанції належним чином не переконався у причинах неявки ОСОБА_1 в судові засідання, не перевірив наявність доказів на підтвердження належного сповіщення останнього, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, а постанову суду як незаконну скасувати, внаслідок грубого порушення вимог ст. 268 КУпАП в частині порушення права на захист, оскільки розгляд справи відбувся у відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, яку не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду.

По суті пред`явленого обвинувачення доходжу наступного висновку.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, вважаю, що матеріали провадження містять достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в частині порушення ним п. 2.5 ПДР України, тобто відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він був тверезим, але вживав ліки внаслідок поганого самопочуття, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» він відмовився, оскільки не довіряє показникам цього приладу, проте він не заперечував проти проходження огляду в медичному закладі, але працівники поліції ввели його в оману, оскільки запевнили в тому, що якщо він зробить так як вони скажуть, то його не буде притягнено до відповідальності, тому на відеозапису він говорив виключно те, що просили від нього працівники поліції. Водночас наголосив на тому, що транспортний засіб є його єдиним джерелом доходів, й позбавлення права керування поставить під загрозу його спроможність утримувати як орендовану квартиру в м. Львів, так й своїх неповнолітніх дітей. Стверджує, зо зміст обвинувачення, яке викладене у наданій йому працівниками поліції копії протоколу є нечитабельним, а тому він не зміг належним чином ознайомитись із суттю правопорушення. Просить долучити копію протоколу до справи.

Вказане клопотання задоволено, копію протоколу долучено до матеріалів провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надана можливість ознайомитись зі змістом висунутого обвинувачення шляхом вручення іншої копії протоколу.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю встановленим, що ОСОБА_1 27.03.2021 о 05-41 год. в смт. Вонилів керував автомобілем марки «Фольцваген Пасат» н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота; від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, підтверджується доказами, що містяться в матеріалах провадження, та дослідженими під час апеляційного провадження, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459344 від 27.03.2021 року, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, а також містить пояснення ОСОБА_1 наступного змісту: «26.03.2021 року увечері вживав пляшку пива» (а.п. 1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27.03.2021 року, з часом його складання о 06-27 год., де в графі «результати огляду на стан сп`яніння» міститься запис: «відмовився», й міститься підпис ОСОБА_1 (а.п. 2);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.03.2021 року з часом складання о 06-35 год., де в графі «результати огляду» зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився, а в графі «особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставив» міститься запис «не доставлявся». Вказане направлення містить також посилання на виявлені працівниками поліції ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя (а.п. 3);

- поясненнями свідківОСОБА_3 та ОСОБА_2 , долучених до протоколу, з яких вбачається, що їх було запрошено працівниками поліції бути свідками, й в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі, при цьому свідки власноручно засвідчили вказані пояснення своїми підписами з приміткою, що з їх слів записано вірно, зауважень до викладеного не мають (а.п. 4-5);

До матеріалів провадження також долучено свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатору алкотесту «Драгер 6820» (а.п. 5) та диск з відеозаписом події (а.п. 7).

Так, з відеозапису, який був досліджений в ході апеляційного перегляду, вбачається, що він містить два файли, де на першому відео зображено як працівники поліції спілкуються через вікно транспортного засобу з боку водія, проте звуковий супровід відсутній. Вбачається марка автомобіля «Фольцваген Пасат» та номерний знак «н.з. НОМЕР_1 ». Друге відео містить запис, на якому вбачається двоє свідків та особу ОСОБА_1 , чути як працівник поліції оголошує підозру у керуванні автомобілем в стані сп`яніння. У подальшому вбачається як працівник поліції у присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», отримавши відмову, працівник поліції пропонує пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на що останній також категорично відмовляється.

Оскільки, згідно вимог діючого законодавства огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться виключно щодо водіїв транспортних засобів, то сам факт відмови ОСОБА_1 у сукупності із його поясненнями в протоколі, свідчать про те, що саме він є водієм, й керував транспортним засобом.

Будь яких скарг з приводу незаконних дій працівників поліції ОСОБА_1 не надано, незгода з діями працівників поліції була викладена захисником лише в апеляційній скарзі, а тому твердження відносно того, що працівники поліції ввели ОСОБА_1 в оману, розцінюю як спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що працівники поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 діяли відповідно до приписів як ст. 266 КУпАП та й приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція).

Слід зазначити, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Аналізуючи вказані вище матеріали справи та наявний в них як відеозапис, так й пояснення ОСОБА_1 , доходжу висновку, що наданими суду матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому в діях ОСОБА_1 є склад даного правопорушення.

Посилання апелянта на те, що він вживав ліки, не звільняє його від обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на законну вимогу працівників поліції.

Твердження ОСОБА_1 в частині того, що він мав намір пройти огляд в медичному закладі, спростовується змістом відеозапису, на якому чітко зафіксовано як ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд в медичному закладі, відмовляється у приступності двох свідків (файл №2).

Доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції не встановлено особу свідків й незрозуміла процедура їх запрошення, не є слушними. Порушень норм діючого законодавства в частині залучення свідків, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до вимог діючого законодавства, зокрема ст. 272 КУпАП, свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

Жодних сумнівів в неупередженості свідків, з урахуванням змісту відеозапису, немає.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта в частині неможливості брати до уваги письмові показання свідків без їх особистого допиту в суді, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, то вважаю зібрані працівниками поліції докази належними та допустимими.

Посилання сторони захисту на порушення працівниками поліції процедури проведення огляду, виходячи з часу складання процесуальних документів, де направлення в медичний заклад складено раніше, а саме о 06-35 год., аніж акт огляду з використанням приладу «Драгер», що складено о 06-37 год., як підставу визнання огляду недійсним, є неспроможне.

Такий факт є очевидною опискою, що не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 , враховуючи, що на відеозапису чітко зафіксовано, що лише після отримання відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, останньому було запропоновано пройти такий огляд в медичному закладі, що повністю узгоджується з приписами п. 7 Розділу ІІ Інструкції.

Відсутність в матеріалах провадження сертифікату відповідності приладу «Drager Alcotest 6820», не впливає на доведеність вини ОСОБА_1 , якого притягнено до відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що працівниками поліції використовувались неналежні пристрої для відеофіксування, не спростовує зміст зафіксованих на них фактичних даних, що знаходяться з достатнім взаємозв`язком з іншими доказами по справі й доповнюють один одного.

Твердження про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, не свідчить про безпідставність обвинувачення, оскільки вказані обставини не підлягають встановленню, внаслідок того, що предметом доказування в межах даної справи є саме фактичні дані щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, перевіривши всі наявні докази у справі, співставивши їх як з фактично дослідженими по справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, вважаю доведеним факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння містить в собі склад вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позбавлення права керування транспортними засобами поставить його родину у скрутне матеріальне становище, не впливає на вид та розмір стягнення, оскільки санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає безальтернативний розмір штрафу та строк позбавлення права керування транспортним засобом, й нормами КУпАП не передбачено накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті.

Враховуючи дані вимоги закону, зокрема й приписи ч. 2 ст. 33 КУпАП, дані про особу ОСОБА_1 , який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнаю вказане порушення Правил дорожнього руху грубим, а тому вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до норм діючого законодавства, а саме ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.05.2021 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Форовича Михайла Йосифовича, задовольнити частково.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.05.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106 - 454 грн. 00 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло