Справа № 428/3956/21
Провадження № 33/810/117/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна, у присутності ОСОБА_1 ,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подану на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

встановила:

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 454 грн.

Відповідно до змісту постанови 02.05.2021 року о 20 годині 38 хвилин у м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 2 Г водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя та виражене тремтіння рук. На вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру «Драгер» та у найближчому медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

На зазначену постанову суду особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подана апеляційна скарга.

Апелянт просить скасувати постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 травня 2021 року та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі.

У обґрунтування підстав для скасування судової постанови ОСОБА_1 наводить ті обставини, що суд першої інстанції не з`ясував (проігнорував) обставини відсутності доказів законності зупинки його транспортного засобу Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Послався на те, що в судовому засіданні заступником командира роти №4 УПП в Луганській області ДПП лейтенантом поліції Забірко А.В. зазначено, що ніби то, під час патрулювання, їм повідомили, що «...за кермом транспортного засобу Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_1 водій знаходиться в стані сп`яніння».Однак поліцейським не вказано ПІБ особи, яка повідомила відповідну інформацію, час та спосіб такого повідомлення, а також яким чином відповідне повідомлення було зафіксовано (отримано) поліцейськими. Тобто, відсутня задокументована або збережена на матеріальних носіях чи відображена в електронному або іншому вигляді будь-яка інформація про наявність підстав для зупинки його транспортного засобу (повідомлення про нетверезого водія).

Вважає, що оскільки в справі відсутні належні та допустимі докази наявності, передбачених п. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», підстав для зупинки, тому зупинка поліцейськими його автомобіля в даному випадку була незаконною.

Таким чином, зазначає, що всі докази, отримані на підставі незаконної зупинки його автомобіля Nissan Teana, номер НОМЕР_1 , є недопустимими доказами, а саме: протокол про адміністративне правопорушення; пояснення свідків; рапорт поліцейського; відеозаписи з нагрудних камер поліцейських.

Перевіривши матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України, дослідивши дані відеозаписів, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Вищезазначені вимоги закону не виконані судом у повному обсязі.

Як убачається із матеріалів провадження та змісту оскаржуваної постанови, суд встановив наявність провини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 201442 від 02.05.2021 року;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких підтверджено свідчення, надані у судовому засіданні;

-рапортом інспектору № 1 взводу №4 батальйону лейтенанта поліції Іванова С. від 02.05.2021 року, відповідно до якого встановлено обставини, викладені заступником командира роти №4 УПП в Луганській області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_4 у судовому засіданні;

- відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) та відеореєстратору екіпажу «Цейлон-151» від 02.05.2021 року, використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100, що був досліджений у судовому засіданні, який містить фіксацію обставин зупинення 02.05.2021 року працівниками поліції транспортного засобу Nissan Teana державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водіяОСОБА_1 та складення щодо нього протоколу про адміністративні правопорушення у присутності двох свідків у зв`язку з його відмовою від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Зазначені докази були перевірені під час апеляційного розгляду поданої ОСОБА_1 скарги.

Відповідно до положень п.2.9.а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами в стані ненаркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, ознаками наркотичного сп`яніння, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Описані в Інструкції ознаки алкогольного чи іншого сп`яніння водія повинні бути очевидними, а не сумнівними.

Досліджені відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не дають підстав для висновку, що поведінка чи вигляд ОСОБА_1 свідчили про перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

Сама по собі заява поліцейського, щодо підозри про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння нічим не підтверджена.

Зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення таких ознак алкогольного сп`яніння, як: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя, виражене тремтіння рук не узгоджуються із матеріалами відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 мав здорову координацію рухів, орієнтацію у просторі, усвідомлював пред`явлені вимоги.

Також, відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 217 складеному о02 травня 2021 року о 22 год. 25 хв. вбачається, що 02 травня 2021 року, станом на 22 годину 00 хвилин у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак сп`яніння не виявлено.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що вказаний висновок не може бути доказом, оскільки, в порушення п. 17 розділу ІІІ Інструкції, особа не була доставлена до медичного закладу поліцейським, а результати огляду повідомлені не в його присутності.

Разом з тим, суд вважає, що сам факт самостійного прибуття особою до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння свідчить на користь того, що особа була впевнена у невжитті нею алкогольних напоїв, що могли призвести до її алкогольного сп`яніння.

Крім того, відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом, надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Однак, матеріали адміністративного провадження не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та передачі керування іншій уповноваженій особі, що викликають сумнів у законності дій поліцейського при оформленні матеріалів адміністративного провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У свою чергу ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З урахуванням встановлених обставин, спираючись на норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд знаходить, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння пропонувалося працівником поліції без явних на те причин, опис ознак алкогольного сп`яніння не відповідає фактичному стану водія, а тому суд приходить до висновку про недоведеність винуватості водія автомобіля в порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху

Недоведеність вини особи, відповідно до ст. 9 КУпАП, свідчить про відсутність складу правопорушення.

З огляду на викладене та оцінюючи докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1 ст. 130, п.1 ч.1 ст.247, ст. 294 КУпАП, суддя

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 травня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КпАП України скасувати із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Рябчун