Справа № 751/3772/21 Головуючий у 1 інстанції Павлов В. Г.
Провадження № 33/4823/347/21
Категорія - ч.1 ст. 44-3 КУпАП.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд - суддя Антипець В. М.,

з участю захисника адвоката Шамка О.Б.

Розглянув апеляційну скаргу захисника адвоката Шамка О. Б. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вовчанськ Харківської області, громадянин України, з вищою освітою, працюючий водієм ДП «Пассервіс» ВАТ «Чернігвавтосервіс», одружений, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 454 грн. судового збору.

Як встановив суд, 21 травня 2021 року о 06 годині 44 хвилини по вулиці Старобілоуській, 73 в м. Чернігові водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ПАЗ 32051, державний номерний знак НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів маршрутом № 1 Епіцетр Дачі (Ст. ОСОБА_2 ),та здійснював перевезення пасажирів в кількості 34 чоловіки, що перевищує кількість місць для сидіння, передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу, 23 місця з місцем водія, чим порушив п.п. 8 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Шамко О. Б. просить постанову суду скасувати через неповноту судового розгляду, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Аргументує тим, що викладені у протоколі відомості не знаходять свого об`єктивного підтвердження відповідними доказами у справі, у протоколі відсутні технічні характеристики відео записуючого пристрою, а також відомості про особу, яка вела відео фіксацію та за яких обставин. Долучені до матеріалів справи відеоматеріали не можуть бути визнані належними доказами у справі, так як не містять відомостей про час відео фіксації, дату, місце, в якому відбувається запис, з наявного відеозапису не убачається чи у автобусі Паз 32051, д.н.з. НОМЕР_1 , відбувається зйомка.

Поліцейським не були встановлені особи пасажирів та не відібрано у них пояснення. У справі немає жодного свідка.

Рапорт працівників поліції є суто внутрішнім документом, складається у вільній формі, механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, а тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, у ньому відсутні джерела інформації, у зв`язку з чим він не може бути доказом у справі. Крім того, рапорт складений особою, відомості про яку відсутні у протоколі про адміністративне правопорушення, що не може свідчити про неупередженість та незацікавленість цієї особи.

При розгляді справи суд не має права уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усувати наявні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі. Таким чином, при наявності певної неповноти чи суперечностей, суддя, який розглядав справу, взяв на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукав докази винуватості ОСОБА_1 , що є порушенням ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

До протоколу не було надано трудового договору, який би підтверджував факт того, що ОСОБА_1 дійсно працює водієм з надання послуг пасажирських перевезень.

Апелянт звертає увагу, що саме на поліцію покладений обов`язок припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, водій транспортного засобу такими повноваженнями не наділений. У своїх поясненнях водій вказував, що кількість пасажирів дійсно перевищувала місця для сидіння, але на його зауваження вони не реагували, вказували на те, що їм потрібно добиратися до роботи та попри його волю заходили у автобус. Фізичної можливості контролювати кількість пасажирів в салоні водій не має.

Саме на вимогу поліцейського пасажир зобов`язаний вийти з громадського транспорту, проте водій такими повноваженнями, не наділений. Більш того, після виявлення правопорушення та кількості пасажирів в автобусі, поліцейські не виправили ситуацію та не вжили заходів для того, щоб в салоні перебувала саме допустима кількість пасажирів, яка відповідає місцям для сидіння, переклавши цей обов`язок на водія.

В матеріалах справи та в оскаржуваній постанові відсутні будь-які об`єктивні та достовірні відомості, які підтверджують ,що саме на водія ОСОБА_1 покладається обов`язок на забезпечення виконання (контролю) обмежень, встановлених п.п. 8 п. 3 Постанови КМУ.

На думку захисника, суд формально обґрунтував своє рішення матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та іншими зібраними матеріалами, при цьому, будь-якої оцінки наявним у справі документам не надав, фактичні обставини справи не з`ясував, та, як наслідок, дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення стягнення, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП, не врахував характер та обставини вчиненого правопорушення, ступінь вини особи (її відсутність), яка притягається до адміністративної відповідальності, особу правопорушника, який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, має на утриманні непрацездатну дружину та трьох дітей, за якими доглядає, відсутність тяжких наслідків від вчиненого адміністративного правопорушення, а також відсутність обставин, які б обтяжували відповідальність. Переконаний,що застосування такого заходу, як усне зауваження, з урахуванням фактичних обставин справи та особи правопорушника, буде необхідним та достатнім для досягнення мети виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Під час апеляційного розгляду захисник адвокат Шамко О.Б. підтримав доводи апеляційної скарги, просив про закриття провадження у справі, вказував на те, що водій не уповноважений на виконання тих функцій, які має виконувати поліція, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини особи. При накладенні стягнення суд не врахував дані про особу водія його сімейний та матеріальний стан і за незначну ступінь його вини, якщо така була, не застосував положення ст. 22 КУпАП.

Заслухавши захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Диспозицією частини 1 статті 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма закону є бланкетною та відсилає до інших нормативно правових чи підзаконних нормативно правових актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до абзацу 1 п. 8 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-1, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» згідно якого, з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 21 травня 2021 року о 06 годині 44 хвилини по вулиці Старобілоуській, 73 в м. Чернігові водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ПАЗ 32051, державний номерний знак НОМЕР_1 , що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів маршрутом № 1 Епіцетр Дачі (Ст. ОСОБА_2 ), та здійснював перевезення пасажирів в кількості 34 чоловіки, що перевищує кількість місць для сидіння, передбаченого технічною характеристикою транспортного засобу, 23 місця з місцем водія, чим порушив п.п. 8 п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. (а.с.1)

Кількість пасажирів, які перевозились, значно перевищувала кількість сидячих місць, що фактично заборонено в період дії карантину. На відеозаписі поліцейського зафіксовано, що у транспортному засобі сидячи місця пасажирами були заповнені, а також пасажири стояли у салоні.

Доводи апеляційної скарги про те, що на водія автобуса не покладено обов`язку щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках, є безпідставними.

Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (в редакції постанови КМУ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Чернігова та області, будучи суб`єктом відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння, ОСОБА_1 повинен був відмовити пасажирам у їх перевезенні.

Твердження захисника про те, що суд виклав встановлені обставини справи, які мають відмінності від змісту протоколу про адміністративне правопорушення, тим самим перебрав на себе функцію обвинувача у справі, не заслуговують на увагу.

Так,у мотивувальній частині судового рішення суд викладає саме ті обставини, які були встановлені безпосередньо у судовому засіданні, при цьому, виклад цих обставин не має бути ідентичним за змістом обставинам,які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, як помилково вважає сторона захисту.

Суд жодним чином не змінив суть та зміст обставин, які ставляться у вину ОСОБА_1 , виклавши їх таким чином, як вважав більш точно та послідовно. При цьому, жодної обставини, яка б не містилась у протоколі про адміністративне правопорушення, судом не вказано.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, якому суд надає оцінку у сукупності з іншими доказами.

Наявний у матеріалах справи протокол повністю відповідає вищевказаним вимогам, у ньому міститься чіткий виклад суті адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , вказаний пункт Постанови КМУ, який порушений водієм та зазначено частину статті, що передбачає відповідальність за допущене порушення.

Більш того, у протоколі вказано, кому належить транспортний засіб,а сам водій пояснив, що є водієм з надання послуг перевезення пасажирів за визначеним маршрутом. Відсутність трудового договору у даному випадку не виправдовує дій водія, а той факт, що він займався саме перевезенням пасажирів (офіційно чи не офіційно) не заперечується і самим захисником в апеляційній скарзі. На час зупинки автобусу поліцейськими, ОСОБА_1 виконував функції водія, а тому був суб`єктом відповідальності за порушення правил карантинних заходів.

Відеозапис та рапорт судом вірно прийняті до уваги, як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, яким суд надав належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі. Підстав для визнання даних доказів недопустими апеляційним судом встановлено не було.

Так, рапорт був написаний поліцейським,який входив до складу патрульного екіпажу, а тому його відомості несуть в собі інформацію, яку патрульний спостерігав та був очевидцем подій, підстав піддавати сумніву викладені у рапорті обставини, апеляційний суд не вбачає.

Відеозапис, є інформаційним джерелом,який підтверджує викладену у протоколі інформацію про кількість пасажирів у транспортному засобі, він не є окремим доказом у справі, а тому вірно прийнятий судом до уваги.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, повністю узгоджується із наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з цим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суд не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 23,33 КУпАП, в силу яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, поваги до правил співжиття, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган, посадова особа, уповноважені вирішувати справу, можуть звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, а також особу ОСОБА_1 , ступінь вини, його вік, сімейний та майновий стан, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, та той факт що він є єдиним працюючим членом родини, від якого залежить матеріальне забезпечення дітей, а також те, що через запровадження карантинних заходів у країні зменшились і заробітки фізичних осіб, відсутність тяжких наслідків від вчиненого правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують відповідальності, апеляційний суд вважає доцільним та правомірним звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На думку суду апеляційної інстанції, застосування такого заходу, як усне зауваження, буде необхідним та достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 22, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Шамка О. Б. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, в частині накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП, за малозначністю вчиненого правопорушення, оголосити останньому усне зауваження, а провадження в справі закрити на підставі ч.2 ст.284 КУпАП.

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Антипець