Справа № 749/431/19
Номер провадження 3-в/749/10/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2021 р. м.Сновськ

Щорський районний суд Чеpнiгiвської областi в складі:

головуючого судді Шаповал З.О.,

за участю секpетаpя судового засідання Мирошниченко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сновськ подання начальника Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Солохненко Р.А. про вирішення питання щодо давності виконання судового рішення, постанови Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року, щодо ОСОБА_1 , -

В С Т А H О В И В:

22 липня 2021 року до Щорського районного суду Чернігівської області надійшло подання начальника Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Солохненко Р.А. про вирішення питання щодо давності виконання судового рішення постанови Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-2 ч.1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді 5 діб адміністративного арешту. Органом поліції вживав заходи щодо виконання судового рішення, але судове рішення впродовж більше ніж два роки не виконане, оскільки місце проживання ОСОБА_1 на протязі двох років не було встановлено так як остання перебуває в розшуку. Посилаючись на статті 304 КУпАП просить вирішити питання про звільнення її від відбування адміністративного стягнення у виді 5 діб адміністративного арешту, накладеного постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року у зв`язку із закінченням давності виконання судового рішення.

У судовому засіданні представник органу поліції відсутній, його неявка не перешкоджає розгляду подання.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Як визначає стаття 9 Конституції України, стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень здійснюється в поряду, визначеному в розділі V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у статті 298 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (частини 1, 4 статті 299 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Провадження по виконанню постанови про застосування адміністративного арешту здійснюється в порядку, визначеному главою 32 розділу V КУпАП, а саме на підставі статті 326 постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту та арешту з утриманням на гауптвахті виконується негайно після її винесення. Статтею 327 визначено порядок відбування адміністративного арешту, зокрема визначено, що осіб, підданих адміністративному арешту, тримають під вартою в місцях, що їх визначають органи Національної поліції. При виконанні постанови про застосування адміністративного арешту арештовані піддаються особистому оглядові. Строк адміністративного затримання зараховується до строку адміністративного арешту. Відбування адміністративного арешту провадиться за правилами, встановленими законами України.

Згідно з положеннями статті 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

З огляду на викладене, КУпАП за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить колізійні норми або норми, які не виконуються через їх недосконалість.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання у статті 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу Національної поліції.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі й розділу V, дає суду підстави для висновку, що не зважаючи на положення статті 303 КУпАП, законодавством України не передбачена давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, в свою чергу, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та суперечить завданням КУпАП.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац 3 підпункт 3.1 пункту 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5 рп/2005 Конституційний Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац 2 підпункт 5.4 пункту 5).

У рішеннях ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України», від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» ЄСПЛ звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Крім того, Конституційний Суд України у пунктах 3.4, 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України», рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України, рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та який знайшов своє закріплення у рішеннях Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що на справу про адміністративне правопорушення в частині вирішення питання щодо давності виконання судового рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту, поширюються стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження.

Відтак, це надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у іншої норми закону, зокрема Кримінального кодексу України, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК України є стаття 80, яка міститься у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що давність виконання судового рішення про накладення стягнення у виді адміністративного арешту згідно з нормами КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку, ухваленого за наслідками розгляду кримінального провадження.

Отже, строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту не повинний не перевищувати двох років.

Під час розгляду справи, суд встановив, що згідно з постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 5 (п`ять) діб, відбування якого визначено обчислювати з часу затримання.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що станом на 27.07.2021 року стягнення у виді адміністративного арешту не здійснене внаслідок невідомого місця проживання ОСОБА_1 , яка з 31.07.2019 перебуває в розшуку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку за необхідне ухвалити постанову, якою звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-рп/2015 від 31 березня 2015 року справа №1-7/2015, рішення суду про вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови суду оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Солохненко Р.А. про вирішення питання щодо давності виконання судового рішення, постанови Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року, щодо ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Щорського районного суду Чернігівської області від 23.05.2019 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя З.О.Шаповал