Справа № 201/6525/21
Провадження № 3/201/3510/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Шелестов К.О., з секретарем: Коваль В.В., за участю: прокурора Білень А.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Самойленко Т.В., розглянувши об`єднаний адміністративний матеріал, що надійшов з УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, працюючого директором художнім керівником Міського комунального закладу «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутого за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, були складені протоколи № 597, № 601 та № 602 від 24.06.2021 року, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Так, відповідно до трудового контракту з керівником Міського комунального закладу «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», який належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра від 28.02.2018 року, розпорядженням міського голови № 2-28/2-рк від 28.02.2018 року, ОСОБА_1 призначено за контрактом на посаду директора художнього керівника Міського комунального закладу «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки» на термін з 28.02.2018 року по 28.02.2023 рік.

Відповідно до наказу Дніпровського міського театру ляльок № 42-к від 30 листопада 2016 року, ОСОБА_2 з 01.12.2016 року прийнята на посаду актора-ляльковода, провідного майстра сцени Дніпровського міського театру ляльок.

Так, з актового запису № 1 від 16.03.2012 року в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян зареєстровано шлюб ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто з 28 лютого 2018 року безпосереднім керівником останньої є її чоловік ОСОБА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 року, Наказом Міністерства культури України від 18.10.2005 року № 745 та п. 3.11 Колективного договору від 18 січня 2019 року Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», працівникам встановлюється надбавка за складність і напруженість в роботі до 50 % посадового окладу.

Відповідно до Положення «Про преміювання працівників» Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», преміювання працівників театру здійснюється за рахунок економії фонду заробітної плати, передбачених в кошторисі бюджетних асигнувань у відсотках до посадового окладу, але не більше ніж 100 відсотків посадового окладу або у фіксованій сумі, за рішенням директора-художнього керівника Театру за погодженням з Первинною профспілковою організацією.

Тож, відповідно до наказу Дніпровського міського театру ляльок від 02 січня 2020 року № 01-К «Про встановлення надбавок за складність і напруженість в роботі творчому складу театру», було встановлено грошову надбавку співробітникам закладу, серед яких і ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до наказу Дніпровського міського театру ляльок від 04 січня 2021 року № 1-К «Про встановлення надбавки за складність і напруженість в роботі творчому складу театру», було встановлено грошові надбавки співробітникам закладу, серед яких і ОСОБА_4 .

Також, відповідно до наказу Дніпровського міського театру ляльок від 30 листопада 2020 року № 39-К «Про преміювання працівників театру за роботу у листопаді 2020 року», було премійовано співробітників закладу, серед яких і ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора - художнього керівника Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки» та будучи, згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, знаходячись на робочому місці, в порушення вимог ст. 28 Закону прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме видав накази № 01-К від 02 січня 2020 року, № 1-К від 04 січня 2021 року, № 39-К від 30 листопада 2020 року, відносно близької особи - дружини ОСОБА_2 , яка займала посаду актора-ляльковода, провідного майстра Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», якими визначив максимально допустимі відтоки виплат, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що не є безпосереднім керівником своєї дружини ОСОБА_2 , як вказано в протоколі, а її безпосереднім керівником є головний режисер. Щодо грошових винагород, які були виплачені творчим працівникам, серед яких була і ОСОБА_2 зазначив, що дані виплати передбачені Постановами КМУ № 1298 від 30 серпня 2012 року та Положенням про преміювання працівників, тож такі виплати були встановлені всім творчим працівникам та в однаковому розмірі, у зв`язку з чим ОСОБА_2 жодним чином не було виділено, тож просив закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Адвокат Самойленко Т.В. підтримала позицію ОСОБА_1 щодо відсутності умислу останнього у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та додала, що в протоколі невірно вказані рік народження, адреса реєстрації ОСОБА_1 , а також невірно вказана назва юридичної особи, керівником якої є ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просила закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно останнього за відсутності події та складу правопорушення.

Прокурор Білень А.І. у судовому засіданні вважала за можливе притягнути ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останнього у вчиненні зазначеного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, думки представника останнього і прокурора, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, відповідальність особи за цією статтею наступає у разі вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з вимогами КУпАП, одним із завдань провадження у адміністративних справах цієї категорії є забезпечення судами своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, передбачених ст.ст. 247 і 280 КУпАП, звертаючи особливу увагу на з`ясування таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягується до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого КУпАП; чи є особа винною у його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів цього правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження у справі.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу якості закону. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно тієї ж частини статті 1 ЗУ «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Таким чином, для реального конфлікту інтересів, характерна наявність таких складових, як приватний інтерес особи, службові повноваження такої особи, а також протиріччя між приватним інтересом і такими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 будучи директором - художнім керівником Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки» діючи відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 року, Наказу Міністерства культури України від 18.10.2005 року № 745 та п. 3.11 Колективного договору від 18 січня 2019 року Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», Положення «Про преміювання працівників» Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», видав накази № 01-К від 02 січня 2020 року, № 1-К від 04 січня 2021 року, № 39-К від 30 листопада 2020 року відносно близької особи - дружини ОСОБА_2 , яка займала посаду актора-ляльковода, провідного майстра Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», якими визначив максимально допустимі відтоки виплат.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення цих надбавок, на думку посадової особи УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, свідчить про надання ОСОБА_1 певних матеріальних привілеїв своїй дружині, що підтверджує вплив його приватного інтересу на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, а також вчинення/невчинення дій.

Однак, з такими висновками посадової особи УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України не можна погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30.08.2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», Наказу Міністерства культури України від 18.10.2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» та п. 3.11 Колективного договору від 18 січня 2019 року Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», працівникам встановлюється надбавка за складність і напруженість в роботі до 50 % посадового окладу.

Згідно до Положення «Про преміювання працівників» Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», преміювання працівників театру здійснюється за рахунок економії фонду заробітної плати, передбачених в кошторисі бюджетних асигнувань у відсотках до посадового окладу, але не більше ніж 100 відсотків посадового окладу або у фіксованій сумі, за рішенням директора-художнього керівника Театру за погодженням з Первинною профспілковою організацією.

Так, за матеріалами справи, ОСОБА_1 будучи директором - художнім керівником Міського комунального закладу культури «Дніпровський міський театр ляльок «Театр актора і ляльки», діючи відповідно до положень визначених нормативно-парових актів підписав накази, відповідно до яких співробітникам театру, серед яких була й ОСОБА_4 , було визначено надбавку у розмірі 50 та 100 відсотків від посадового окладу, а отже, викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не вступав у суперечність між приватним інтересом, пов`язаним з сімейними стосунками, і своїми службовими повноваженнями, а лише виконував вимоги обов`язкових нормативно-правових актів, які встановлюють надбавки для певної категорії працівників, зважаючи при цьому на те, що такі надбавки визначені та встановлюються іншими посадовими особами Мінкультури України, відповідно до впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки, а отже, ці обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести, що в діях особи є умисел на вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, згідно до Преамбули до закону України «Про запобігання корупції», цей Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

За таких умов, з аналізу системного зв`язку Преамбули цього Закону із приписами ч. 2 ст.172-7 КУпАП, наявність умислу є обов`язковою складовою цього виду адміністративного правопорушення.

В даному ж випадку, слід звернути увагу на те, що ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні прокурором у судовому засіданні не наведено обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого йому правопорушення.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Тобто, Європейський суд з прав людини фактично визнав застосування гарантій ст. 6 Конвенції на адміністративні правопорушення, а не тільки кримінальні.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно нього підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ч. 6,7 ст. 126 Конституції України, Законом України Про запобігання корупції, ст.ст. 7, 9, 10, 11, 247, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: К.О. Шелестов