КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/447/21
провадження № 33/824/2119/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого в ТОВ "ПРОТЕК СОЛЮШНЗ УКРАЇНА" менеджером з продажу відділу реанімаційного обладнання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має малолітню дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн.

Клопотання трудового колективу ТОВ «ПРОТЕК СОЛЮШНЗ УКРАЇНА», подане через захисника Ридзель О. В., про звільнення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу залишено без задоволення, оскільки таке вирішення питання не передбачено ч. 1 ст. 21 КУпАП.

01.04.2021 на вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що йому не було роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, працівники поліції його фактично умовили це зробити, погрожуючи забрати авто на штрафмайданчик; надане суду відео неінформативне; не вказані повні реквізити документа, що посвідчує його особу.

Звертає увагу що його не відсторонили від керування автомобілем, а просто відпустили їхати далі, що доводить його тверезість та реальну відсутність ознак алкогольного сп`яніння.

Зазначив, що він погодився на проходження огляду на стан сп`яніння, але тільки на місці, потім погодився їхати до лікаря. Тоді поліцейські взагалі вимкнули нагрудні камери та сказали, що тестеру в них немає, а до лікаря їхати дуже далеко, в них немає часу, якщо він відмовиться від огляду на стан сп`яніння, то його відпустять.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Нечваль Я. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснив, що після того, як він погодився їхати до лікаря та сів в машину до працівників поліції, у нього декілька разів запитували, чи буде він їхати, чи ні. Після отримання стверджувальної відповіді повідомили, що у них немає часу їхати на проведення огляду, якщо він відмовиться, це буде в його інтересах, а машину не заберуть на штрафмайданчик.

Адвокат Шинкаренка Д. Г. зазначив, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення поза розумним сумнівом не доведено, наявний в матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського є неповним, переривається, на ньому не зафіксовано факту вжиття поліцейським дій щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння. З наявних у матеріалах справи доказів можна зробити висновок, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, оскільки у жодному документі така пропозиція не була зафіксована, протокол не складався в присутності свідків, автомобіль ОСОБА_1 не було тимчасово затримано, що є безумовним свідченням про те, що він не вчиняв правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Також зазначив, що оскаржуваною постановою безпідставно відмовлено у задоволені клопотання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП у зв`язку з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу ТОВ «ПРОТЕК СОЛЮШНЗ УКРАЇНА».

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що 30.12.2020 вони з чоловіком ОСОБА_1 близько 23.20 год. поверталися від її матері. Її чоловік був тверезим, підстав для відмови проходження огляду у лікаря - нарколога у нього не було, ознак сп`яніння у нього також не було. Її чоловік погоджувався їхати на освідування до лікаря, оскільки в цей день алкогольних напоїв не вживав.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Нечваля Я.В., допитавши в якості свідка ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини першої ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто саме на працівників поліції покладається обов`язок передати в суд всі матеріали, які стосуються адміністративного правопорушення, в тому числі й повний запис з нагрудних камер поліцейських.

Відповідно до ст.251 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, на підставі яких можливо дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння.

Складений працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення, який не підписаний ОСОБА_1 , не може бути визнаний беззаперечним доказом його вини, оскільки зазначена в ньому інформація не підтверджена іншими засобами доказування.

Так, у протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 були наступні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода.

Проте, на наявному в матеріалах справи відеозаписі не зафіксовано факту виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зокрема на відеозаписі не зафіксовано факту пропонування ОСОБА_1 подихати в бік працівників поліції, щоб вони мали змогу з`ясувати наявність чи відсутність у нього запаху алкоголю з порожнини роту. Також працівники поліції не світили ліхтариком чи іншим засобом в обличчя ОСОБА_1 з метою виявлення ознак почервоніння його обличчя з огляду на те, що на момент спілкування з ним працівників поліції була ніч, не встановлювали факт нестійкої ходи.

З наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що обличчя ОСОБА_1 мало ознаки почервоніння, а його хода була нестійкою.

Відповідно до п. 4 -6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння). У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Тобто підставою для складання протоколу за ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння є відмова від проходження такого огляду саме у закладі охорони здоров`я.

Зі змісту складеного протоколу неможливо встановити від проходження якого саме огляду відмовився ОСОБА_1 : від огляду на місці зупинки транспортного засобу чи від огляду в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , текст яких виготовлено друкованим способом на бланку та заповнено однаковим почерком: « В моїй присутності вказаний водій відмовився, у встановленому Законом порядку, пройти огляд для визначення стану сп`яніння, за допомогою спеціального технічного засобу «ДРАГЕР» на місці зупинки або у лікаря нарколога в закладі охорони здоров`я».

З огляду на вживання у поясненнях свідків сполучника «або», вказані свідки підтвердили лише якусь одну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду : або відмову від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, або відмову від проходження у лікаря-нарколога.

З огляду на те, що вказані письмові пояснення не відображають суб`єктивно сприйнятих свідками подій та не можуть бути взяті судом до уваги, судом апеляційної інстанції вживались заходи щодо виклику вказаних свідків в судове засідання, проте на неодноразові виклики останні до суду не з`явились.

Відповідно до правил, визначених п. 5 розділу ІІ Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, засобів фото-і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції , а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

У порушення вказаної норми наявний в матеріалах справи відеозапис свідчить про переривання відеозйомки, на відозаписі не відображено події, які стали підставою для відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у лікаря на стан сп`яніння після того, як він таку згоду надав та сів до працівників поліції в автомобіль.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, в силу принципу невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У постанові від 21 січня 2020 року ( справа №754/17019/17) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в момент зупинки транспортного засобу погодився пройти огляд для визначення стану сп`яніння у лікаря, і тільки після того як він вийшов з автомобіля працівників поліції, в якому не відбувалось здійснення відеофіксації подій, одразу відмовився від проходження такого огляду. За таких обставин суд не може відкинути версію ОСОБА_1 про те, що працівники поліції фактично умовили його не проходити такий огляд, ввівши в оману щодо наслідків таких дій.

Висновок суду першої інстанції про доведеність обставин відмови ОСОБА_1 від проходження на стан алкогольного сп`яніння з огляду на фактичні дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, письмових поясненнях свідків, переглянутому відеозаписі з місця подій є необґрунтованими, оскільки вказані докази в своїй сукупності не доводять "поза розумним сумнівом" вину вказаної особи у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Судом також встановлено, що трудовим колективом ТОВ "ПРОТЕК СОЛЮШНЗ УКРАЇНА" було подано до суду першої інстанції клопотання про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП із передачею матеріалів на розгляд трудового колективу.

Оскаржуваною постановою у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено з тих підстав, що станом на дату прийняття трудовим колективом відповідного рішення (протокол №4 від 16.03.2021 ) редакція ст. 21 КУпАП вже не поширювалася на осіб, які вчинили правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

З вказаним висновком суду першої інстанції неможливо погодитись, оскільки Закон України №1231-ІХ від 16.02.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», відповідно до п.1 розд. ІІ цього набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно відомостей офіційного сайту Верховної Ради України офіційне опублікування Закону України №1231-ІХ від 16.02.2021 відбулося у газеті «Голос України» 16.03.2021, останній набрав чинності 17.03.2021 .

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Отже, станом на дату прийняття рішення трудовим колективом ТОВ "ПРОТЕК СОЛЮШНЗ УКРАЇНА" діяла редакція статті 21 КУпАП, якою була передбачена можливість передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП на розгляд трудового колективу.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування постанови судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 цього Кодексу.

Керуючись ст. 247, 284, 294 КУпАП, апеляційний суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк