КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/4316/21
провадження № 33/824/2381/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Кирилюк Г. М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року в складі судді Сенька М. Ф. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої в ТОВ «Фішки. ЮА» на посаді бухгалтера, має на утриманні двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано захід впливу, передбачений ст.24-1 КУпАП, у виді попередження.

Як вбачається зі змісту цієї постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення та письмових пояснень ОСОБА_4 судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 30.12.2020 близько 10.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила сварку зі своєю бабусею ОСОБА_4 , чим вчинила насильство психологічного характеру. З огляду на характер вчиненого правопорушення та даних про особу ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що для виправлення її поведінки слід застосувати захід впливу, передбачений статтею 24-1 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, 15.04.2021 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року із закриттям провадження за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Посилається на ті підстави, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, в чому полягав психологічний характер скоєного насильства, не розкрито суті скоєного адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а також не зазначено, як могла бути чи як була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілому.

Судом не надана жодна правова оцінка її поясненням, невизнання нею своєї вини, а навпроти, зазначенню про те, що саме ОСОБА_4 вчинила фізичне насильство щодо неї шляхом нанесення тілесних ушкоджень (подряпини від нігтів на обличчі і руках).

Для встановлення об`єктивних обставин справи, через протиріччя у поясненнях ОСОБА_1 і ОСОБА_5 , судом не було допитано потерпілу в якості свідка, не встановлено особи потерпілої, яка через похилий вік (77 років) і зловживання алкоголем сама провокує конфліктні ситуації не тільки зі своїми співмешканцями, а й сусідами.

Вважає, що судом справа розглянута формально, без дотримання вимог ст. 280 КУпАП.

Зазначила, що вона не була присутньою при розгляді даної справи, жодних повісток не отримувала. Про винесення оскаржуваної постанови дізналася лише 12 квітня 2021 року, отримавши її рекомендованим листом, оскаржити її у встановлені ст. 289 КУпАП строки була позбавлена можливості.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Пояснила, що до своєї бабусі ОСОБА_4 вона не застосовувала ні психологічного, ні фізичного насильства. 30.12.2020 ОСОБА_4 перебувала в нетверезому стані, голосно розмовляла по телефону зі своєю сестрою. На її прохання розмовляти тихіше, оскільки ще спали діти, остання вчепилася в її волосся, побігла за нею в її кімнату. В цей день працівників поліції вони викликали обидві, проте протокол було складено лише на неї.

Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що по відношенню до неї образи та насильство здебільшого вчиняє чоловік ОСОБА_1 . Не заперечувала, що може випити. Просила не застосовувати до ОСОБА_1 заходів адміністративного стягнення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_4 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 24 березня 2021 року, а апеляційна скарга на неї подана 15 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Матеріали справи не містять зазначення дати, коли судом першої інстанції було надіслано копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , а також доказів того, що остання була обізнана про розгляд даної справи 24 березня 2021 року.

З огляду на пояснення ОСОБА_1 про отримання копії оскаржуваної постанови лише 12 квітня 2021 року та подання апеляційної скарги 15 квітня 2021 року, враховуючи положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Пунктом 17 статті 1 вказаного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №378219 вбачається, що ОСОБА_1 30.12.2020 близько о 10 год. 00 хв, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_4 , а саме психологічне, фізичне.

Згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вона з протоколом не згодна, насильство було вчинено щодо неї, 30.12.2020 подана заява щодо нанесення їй тілесних ушкоджень.

При цьому ОСОБА_4 пояснила, що 30.12.2020 близько 10.00 год. стався конфлікт з онукою з невідомих для неї причин, онука кидалась в бійку та виганяла з квартири, після чого вона викликала наряд поліції.

З огляду на пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 беззаперечно вбачається, що між ними виникла конфліктна ситуація, між тим обставини домашнього насильства, описані у протоколі, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного або фізичного насильства відносно ОСОБА_4 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її фізичному чи психічному здоров`ю.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 30.12.2020 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП України при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 -172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 КУпАП без присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без виклику в судове засідання потерпілої особи, суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Застосувавши до ОСОБА_1 захід впливу, передбачений ст. 24-1 КУпАП, суд першої інстанції не врахував, що визначені положеннями цієї статті заходи впливу можуть застосовуватися лише до неповнолітніх.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року скасувати.

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк