Справа №461/5335/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 17.06.2021 року близько 09 години 45 хвилин ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в магазині «Близенько» виражався нецензурними словами до касира гр. ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 факт правопорушення не визнав. Вказав, що в цей день купляв в магазині продукти. Також у касира він просив розміняти кошти, оскільки йому була необхідна купюра відповідного номіналу. але продавець йому відмовила. Тоді він попросив розфасувати йому частину товару та проводити його облік через касу за кожен предмет окремо, задля того аби у решті була купюра необхідного йому номіналу. В подальшому працівники магазину спровокували його на конфлікт і підвищували голос на нього. Чи виражався він нецензурними словами не пам`ятає.

Потерпіла ОСОБА_2 , яка є касиром магазину «Близенько», в судове засідання неодноразово не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належними чином, що підтверджується матеріалами справи.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розумні строки розгляду справ судом віднесено до основних засад судочинства в Україні. Ця засада втілена, зокрема, у статті 245 КУпАП.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності потерпілої, суд враховує принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, оскільки неявка в судове засідання особи, нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством визначених статтею 1 КУпАП.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що потерпіла повторно не з`явилася в судове засідання, обізнана про наявність даного адміністративного провадження та скерування справи на розгляд до суду, а також повідомлялася про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, вважаю можливим провести розгляд справи у її відсутності.

Статтею 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При оцінці доказів суд також керується принципом доведення "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №690179 від 17.06.2021 року містить дані про особу відносно якої складено протокол, потерпілу, обставини події та посилання на положення КУпАП порушення яких, на думку уповноваженої на складання протоколу особи, було допущено, інші відомості які вносяться до протоколу, згідно відповідної Інструкції. Також, в розділі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності по суті порушення» містяться пояснення ОСОБА_1 , згідно яких з рішенням інспектора він не погоджується, суть ст.268 КУпАП, ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України йому не роз`яснено, у правовій допомозі йому відмовлено.

З даних реєстрації повідомлення служби «102» вбачається, що після виїзду поліцейських на місце події о 11:15 год., ними було виявлено працівників поліції охорони, які у магазині «Близенько» затримали неадекватну особу, яка агресивно себе поводила.

Згідно заяви потерпілої ОСОБА_2 на ім`я начальника районного управління ГУ НП у Львівській області від 17.06.2021 року, вона повідомила про особу, яка 17.06.2021 року в магазині «Близенько» погрожувала їй, нецензурно висловлювалась та погрожувала перешкодити роботі магазину.

Відповідно до дослідженого в ході судового розгляду долученого до протоколу рапорту працівників поліції, 17.06.2021 року у приміщенні магазину «Близенько» на вул.. Тарнавського 104 б касир ОСОБА_2 вказала на те, що ОСОБА_1 поводиться неадекватно та погрожує їй. Також, при розмові з цією особою він, поводився неадекватно, кричав, нецензурно висловлювався, на прохання заспокоїтись не реагував та намагався втекти, поводився агресивно, тому застосовано кайданки терміном на 1 годину.

Долучена до протоколу інформаційна довідка стосовно ОСОБА_1 містить його анкетні дані, а також відомості про те в яких справах і за яких обставин останній фігурував у провадженнях, які знаходились на розгляді в органів поліції. Водночас, дана довідка не містить жодних даних про обставин які мали місце 17.06.2021 року за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 104б, у магазині «Близенько». Відтак дана довідка судом до уваги не приймається, оскільки не містить жодних даних стосовно обставин, які підлягають перевірці в ході розгляду даної справи, тобто вона являється неналежним доказом.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Основним елементом об`єктивної сторони є спосіб вчинення адміністративного правопорушення, який характеризується нецензурною лайкою, образливим чіплянням до громадян чи іншими діями.

Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, характеризується умислом (прямим або непрямим), а також явною неповагою до моральних засад суспільства.

Наведені обставини повинні бути доведені належними та допустимим доказами.

З аналізу досліджених судом доказів вбачається, що на факт висловлення ОСОБА_1 нецензурною лайкою в громадських місцях вказує потерпіла у своїй заяви, а також працівники поліції у своєму рапорті.

Водночас, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, що відповідає правовому висновку Касаційного адміністративного суду у справі №752/15787/16-а, постанова від 20.05.2020 року.

Також, наведені обставини відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім оцінки доказів на предмет належності, суд оцінює їх з точки зору допустимості та повноти, тобто чи наведені докази зібрані у встановлений законом спосіб, уповноваженою особою, з дотриманням відповідної процедури та чи доводять вони вину особи «поза розумним сумнівом».

Разом з тим, не може залишитись поза увагою суду і той факт, що ОСОБА_1 у протоколі зазначив, що з рішенням інспектора він не погоджується, суть ст.268 КУпАП, ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України йому не роз`яснено, у правовій допомозі йому відмовлено.

Як наведено вище, в силу положень ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_1 заперечував факт вчинення правопорушення та вказував на не роз`яснення йому прав, визначених КУпАП та Конституцією України. Таким чином, в силу вищенаведених положень ст. 251 КУпАП, інспектор зобов`язаний був зібрати належні та допустимі докази які спростовують вищенаведені твердження ОСОБА_1 . Зокрема, інспектор міг зібрати пояснення потерпілих, свідків, речові докази, показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, інші документи, в тому числі записи з нагрудних камер інспекторів.

Таким чином, до матеріалів справи не долучено жодного доказу який спростовує твердження ОСОБА_1 про не роз`яснення йому прав, визначених КУпАП та Конституцією України, хоча останній прямо на це вказав у протоколі.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування тверджень ОСОБА_1 стосовно незабезпечення йому можливості на отримання правової допомоги (право на захист).

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до ст.18 даного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наведене повністю узгоджується з вимогами ст.19 Конституції України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6 Конституції).

В свою чергу, порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Згідно положень КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до вимог ст.248 Кодексу, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Право на правову допомогу гарантовано ст.59 Основного закону України.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Вищенаведені встановлені судом обставини, а саме відсутність належних та допустимих доказів забезпечення особі можливості реалізувати право на захист та роз`яснення їй прав передбачених положеннями чинного законодавства ставлять під сумнів об`єктивність провадження у справі та свідчать про недопустимість доказів адже процедура адміністративного провадження у справі відбулася з істотними порушеннями які наведені вище, зокрема порушення права на захист.

В свою чергу в ході розгляду справи встановлено, що наявні у справі докази в своїй сукупності не доводять вини особи у вчиненні інкримінованого правопорушення «поза розумним сумнівом», а збирання доказів та складання протоколу відбулись з порушення встановленої законом процедури, в частині обов`язку роз`яснення особі відносно якої складено протокол, її прав та забезпечення їй можливості отримання правової допомоги (реалізація права на захист).

Так, інспектор, будучи обізнаним у тому, що особа наголошує на не роз`ясненні їй прав та позбавлення можливості реалізувати право на захист, не долучив до протоколу жодного доказу на спростування даної обставини (відеозапису роз`яснення відповідних прав, пояснення осіб які були свідками цих роз`яснень, тощо ), хоча матеріали справи не містять жодного доказу який би вказував на те, що у інспектора були будь-які перешкоди з цього приводу.

Крім того, інспектор не отримав письмових пояснень від потерпілої, обмежившись лише долученням до матеріалів справи її письмової заяви.

Наведені у протоколі дані свідчать про те, що обставини про які у ньому йдеться, мали місце у магазині (громадському місці). Водночас інспектором не встановлено жодного свідка події та, відповідно, не долучено до протоколу жодного пояснення.

Таким чином, відсутність у матеріалах справи достатніх, належних та допустимих доказів, які доводять «поза розумним сумнівом» винуватість особи та спростовують докази (пояснення) надані особою стосовно якої складено протокол, свідчать про відсутність законних підстав для притягнення даної особи до відповідальності за інкриміноване їй правопорушення.

З огляду на наведене, приходжу до висновку, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити, що розгляд справи проводиться лише у межах інкримінованого у протоколі правопорушення, а тому відсутні правові підстави оцінювати інші дії ОСОБА_1 , які йому не інкриміновані.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до висновку, що матеріали справи не доводять «поза розумним сумнівом» наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.173 КУпАП, що згідно п.1 ст. 247 КУпАП є обставиною, яка виключає провадження по справі.

Враховуючи вищенаведене, провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.173, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.