Справа № 492/565/21
Провадження №3/492/305/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Черевата В.І.,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ФОП « ОСОБА_1 », проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 572602 від 20 травня 2021 року, 09 травня 2021 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка ОСОБА_1 , будучи ФОП, допустила роботу бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де були відвідувачі без засобів індивідуального захисту, не припинена робота закладу після 24:00 годин, та здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила вимоги підпункту 10 пункту 3 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, свою провину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнала та пояснила суду, що вона є власницею клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вона працює згідно графіку та встановлених антисанітарних заходів. 08.05.2021 року працювала згідно графіка, в 23:00 годині вимкнули музику в клубі і о 24:00 голині зачинили клуб. Через декілька днів їй стало відомо, що після того, як клуб було зачинено, на вулиці відбулася бійка та приїжджав патруль поліції. Після цього їй повідомили, що відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення. Протокол був складений за її відсутності, та за відсутності будь-яких доказів її вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення. В клубі і за периметром встановлені камері відеоспостереження, однак, співробітники поліції ніякі відеоматеріали не вилучали та просили їй показати. На момент приїзду співробітників поліції клуб був давно зачинений, що також було зафіксовано у виписці ЄО. Протокол про адміністративне правопорушення відносно неї був складений не правомірно та без яких-небудь доказів її провини у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, оскільки ніяких карантинних заходів вона не порушувала.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, дійшов висновку, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, з таких підстав.

Частинами 1, 2 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частина 1 ст. 9 КУпАП встановлює, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відсутність хоча б однієї із встановлених частиною 1 ст. 9 КУпАП складових, свідчить про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В статті 1 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб від 06.04.2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст. 29 вказаного Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно ст. 41 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення), (пункт 15 Інструкції).

Відповідно до ст. 252 КупАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, вказаною нормою передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи.

Крім того, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 572602 від 20 травня 2021 року, в провину ОСОБА_1 ставиться те, що 09 травня 2021 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка ОСОБА_1 , будучи ФОП, допустила роботу бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де були відвідувачі без засобів індивідуального захисту, не припинена робота закладу після 24:00 годин, та здійснювала прийом відвідувачів, чим порушила вимоги підпункту 10 пункту 3 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

18 листопада 2020 року Президентом України було підписано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-IX».

21 листопада 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 06.11.2020 року», яким ст. 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, яка передбачає відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Також, санкція ч. 2 ст. 44 3 КУпАП передбачає більш м`яке покарання у виді штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім того, вказаним Законом встановлено, що справи за ч. 1 ст. 44 - 3 КУпАП розглядаються місцевими судами (ст. 221 КУпАП), а справи за ч. 2 ст. 44 3 КУпАП розглядаються органами національної поліції (ст. 222 КУпАП).

Таким чином, розгляд справи за перебування в громадських будинках під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, віднесено до компетенції органів національної поліції.

Крім того, як вбачається з копії виписки ЄО-1798 від 09.05.2021 року, 09.05.2021 року о 01:52 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.05.2021 року о 01:52 год. за адресою: АДРЕСА_3 , бійка 7 чоловік. Під час перевірки повідомлення встановлено, що біля клубу «Майямі», який на час прибуття наряду поліції не працював, сталася бійка.

Суд не приймає до уваги письмові покази свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що 09.05.2021 року приблизно о 02:00 годині в приміщенні клубу «Майямі» перебувало приблизно 50 чоловік та клуб продовжував працювати, оскільки вказані покази спростовуються показами ОСОБА_1 та не співпадають з інформацією, зазначеною у виписці ЄО-1798 від 09.05.2021 року, згідно якої о 01:52 години клуб був вже зачинений та не працював.

Інших доказів, а саме фото та відеофіксації, які б свідчили про те, що клуб працював, суду не надано.

Таким чином, матеріали справи не містять будь - яких фото або відео доказів, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 - 3 КУпАП.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували роботу суб`єкта господарювання ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 - 3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Суб`єкт адміністративного правопорушення - як загальний - фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку, так і спеціальний, в разі коли правила, передбачені Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами поширюються на осіб певної категорії.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому, формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Відповідно до абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ч. 1, 6 ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. п. 10 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020р. (далі - Постанова) з 24.02.2021 р. на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється, в тому числі, робота після 24-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Як зазначалось вище, відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Такими доказами можуть бути: пояснення свідків, фото та відеоматеріали, та інші докази, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення. Відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення достатніх доказів для підтвердження факту вчинення правопорушення, позбавляють права притягнути особу до адміністративної відповідальності.

Суд не може самостійно збирати докази у справі про адміністративне правопорушення. А, отже, згідно ст. 62 Конституції України, відсутність та неповнота доказів можуть трактуватись на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь - які фото або відео докази, які підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 пояснила в судовому засіданні, що працівники поліції не вимагали надати відеоматеріали встановлених у клубі камер відеоспостереження.

Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч. 1 ст. б Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення".

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Як вказано у справах "Малофеева проти Росії" (рішення від 30 травня 2013 року заява N 36673/04) та "Карелін проти Росії " (заява N 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що склад адміністративного правопорушення, не доведений сукупністю належних і допустимих доказів, які б давали достатні підстави для беззаперечного висновку про винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні.

Таким чином, всупереч положенням ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначені докази в справі про адміністративне правопорушення, надані суду матеріали не містять належних, беззаперечних та достовірних доказів, які б доводили, вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поліцейським не зазначено інших відомостей, що б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил встановлених щодо карантину людей, не наведено.

Таким чином, матеріалами справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не підтверджують наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП .

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, вважаю, що по справі немає належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відсутні ознаки складу такого адміністративного правопорушення, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а оскільки ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, тому підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору, відсутні.

Керуючись ст. ст. 9, 245, 247, 251, 252, 280, 283 - 285 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 44 - 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44 - 3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Арцизького районного суду Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області