Справа № 346/658/21
Провадження № 33/4808/320/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ломничука Ю.Ю.

,розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ломничука Ю.Ю, на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2021 року о 01.42 хв. в с. Нижній Вербіж, по вул. Шевченка, Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Оpel Vectra», номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу "Драгер 6820" в присутності двох свідків, результат тесту 0,95 проміле (тест № 2346), чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП..

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник адвокат Ломничук Ю.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду необґрунтованою, яка не відповідає вимогам закону, а також прийнята з порушенням процесуальних норм, без з`ясування обставин справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 вини не визнає у вчиненні правопорушення, оскільки обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є безпідставними і необґрунтованими.

Вказує на те, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції безпідставно, а тому всі подальші дії працівників поліції необхідно вважати незаконними.

Звертає увагу на те, що водія ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, посвідчення водія у нього не було вилучено.

Вказує, що ОСОБА_1 дійсно погодився на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стані сп`яніння. Працівниками поліції були запрошені свідки, яким не було роз`яснено їх права та обов`язки, а також порядок освідчення водія.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 було надано розпакований пакет з трубкою до газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 зробив працівникам поліції зауваження стосовно правомірності його у використанні.

Після продування приладу Драгер, було встановлено, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 не погодився. Однак, працівники поліції повідомили, що мають чек результату огляду на стан сп`яніння останнього і необхідно складати протокол про адміністративне правопорушення. В подальшому один із свідків запропонував водієві проїхати до медичного закладу з працівниками поліції і повторно пройти огляд на стан сп`яніння. Разом з тим, працівники поліції відмовились везти ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення відповідного огляду.

Один з працівників поліції надав свідкам чисті бланки для підпису і повідомив, що вони підписують про відсутність у них претензій на дії працівників поліції, так як всі повірили працівнику поліції, то ними було підписані чисті бланки.

Апелянт зазначає, що в подальшому працівники поліції повернули ОСОБА_1 посвідчення водія і технічний паспорт на автомобіль, та дозволили продовжити рух за кермом автомобіля, що свідчить про тверезий стан ОСОБА_1 .

Захисник адвокат Ломничук Ю.Ю. звертає увагу на те, що матеріали справи складаються з дев`яти документів та диску з відеозаписами. Однак 3 та 4 аркуші у матеріалах справи відсутні.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні чек з підписом водія приладу Драгер, та направлення на освідчення в медичний заклад з відмовою водія від бажання їхати на освідчення в лікарню не має.

З долучених до матеріалів справи відеодоказів видно, що вони містять не повні дані обставин події, є уривчастими, що свідчить про фальсифікацію відеодоказу. В момент доставання трубки з пакетика, поліцейський відвернув камеру, щоб приховати факт розпечатання пакету, діалог з водієм також відсутній. Не містять відеозаписи бажання ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проведення повторного огляду на визначення стану сп`яніння.

Апелянт вказує на те, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 погоджується із результатом огляду на стан сп`яніння, а також пропозицій працівників поліції на проходження останнім освідчення в лікарні і його відмову від його проходження.

Вказує, що працівниками поліції не зазначено та не долучено до матеріалів справи сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Звертає увагу на те, що відеозаписи не можуть бути визнані допустимим доказом, оскільки містять ознаки фальсифікації працівниками поліції, які не додали до протоколу про адміністративне правопорушення повний відеозапис огляду на стан сп`яніння.

Вважає, що огляд водія на стан сп`яніння було проведено з порушенням законодавства у зв`язку з чим відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, огляд водія ОСОБА_1 проведено з порушенням вимог закону, а тому вважається недійсним.

Просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвоката Ломничук Ю.Ю. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження по справі.

При цьому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ломничук Ю.Ю., стверджували, що працівниками поліції було сфальсифіковані матеріали протоколу про адміністративне правопорушення та просили надати їм відповідний час для звернення до компетентних органів з відповідною заявою, судом апеляційної інстанції 15.06.2021р. було оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги та призначено судовий розгляд на 01.07.2021р. Однак, в наступні судові засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ломничук Ю.Ю. не з`явились, не повідомили про причини своєї неявки та не подали клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника не є обов`язковою, враховуючи, що апеляційна скарга знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції достатньо тривалий час, апеляційний суд вважав можливим закінчити розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ломничука Ю.Ю..

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ломничука Ю.Ю., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена сукупністю досліджених доказів, які отримані з дотриманням встановленого законом порядку визнав належними та допустимими.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серія ДПР18 № 231509 від 06.02.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_1 06.02.2021 року о 01:42 хв. в с. Нижній Вербіж, по вул. Шевченка, Коломийського району Івано-Франківської області, керував автомобілем марки «Оpel Vectra», номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу "Драгер 6820" в присутності двох свідків, результат тесту 0,95 проміле, тест № 2346, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП..

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором Коломийського РВП капітаном поліції Фуфелько Т.М.., підписаний уповноваженою особою, свідками та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Коломийському міськрайонному суді, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням їх анкетних даних та власноручними підписами свідків.

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано акт огляду, пояснення свідків, тест 2346, відеозапис, направлення.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія, та не видавався тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі. Особу водія встановлено на підставі паспортних даних ОСОБА_1 .

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 власноручно написав про те, що відмовляється надати пояснення, про що розписався в протоколі.

ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом протоколу під його підпис.

Таким чином, дані протоколу про адміністративне правопорушення свідчать про те, що ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом та отримав його копію, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться у Коломийському міськрайонному суді та відмовився надати пояснення по суті вчиненого правопорушення.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 стверджує, що не погоджувався із результатом огляду на стан сп`яніння і наполягав на проведенні відповідного огляду у медичному закладі. За таких обставин, незгода із звинуваченням у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння вимагала від ОСОБА_1 надання відповідних змістовних пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що передбачає адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зі змісту апеляційної скарги захисника адвоката Ломничука Ю.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вбачається, що він вважає незаконними дії працівників поліції, оскільки вони порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння і оформлення працівником поліції адміністративних матеріалів.

Вважає, що зібрані з порушенням норм законодавства докази не доводять його вини у вчиненні правопорушення та вважає, що проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції була проведена з порушенням без направленням його до медичного закладу для проведення відповідного огляду, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд на стан сп`яніння кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зі змісту апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 в апеляційній інстанції вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт керування транспортним засобом та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального приладу Драгер, однак вважає, що поліцейські безпідставно зупинили автомобіль під його керуванням, не направили його до медичного закладу для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, оскільки він не був згідний із результатом проходження огляду за допомогою технічного приладу Драгер.

Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені ст.266 КУпАП, п. 6, 7 Розділу І, Розділами П та Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року за № 1452/735.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Ломничука Ю.Ю. вбачається, що він заперечує правильність результату встановленого під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу.

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я, відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП та п. п. 7, 8 Інструкції, є три підстави: 1) незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з його результатами; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад.

При цьому, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу, передбачає певні активні дії водія, які дозволяють прийти до висновку, що останній не погоджується з позитивними результатами огляду і вважає їх неправильними.

Факт незгоди водія транспортного засобу із результатом огляду на стан сп`яніння встановлюється на підставі сукупності доказів, які досліджені в судового сіданні.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду, шляхом активних дій самого водія та висловлена в категоричній чіткій формі.

Подальша зміна психологічного відношення водія транспортного засобу до позитивного результату огляду на стан алкогольного сп`яніння не може бути правовою підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та не тягне за собою визнання такого результату недопустимим доказом.

Так, зміна психологічного відношення водія до результатів огляду на стан сп`яніння висловлена вже після початку оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, а тим більше під час судового розгляду, не має ніякого правового значення оскільки на цій стадії провадження, водій вже має інший процесуальний статус та діє як, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 повністю погодився із результатом проведеного огляду про що свідчить його процесуальна поведінка після проведення такого огляду та письмова згода із позитивним результатом зафіксована в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відсутність заперечень під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, свідчить про те, що він перестав погоджуватись із результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проведено поліцейським в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.

Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Так, до матеріалів справи долучено роздруківку приладу Драгер Алкотест 6820 за допомогою якого 06.02.2021 року о 02 год. 05 хв. було проведено огляд ОСОБА_1 на визначення стану сп`яніння, номер тесту 2346, результат якого був позитивний: 0.95 % (а.с.3). Роздруківку приладу Драгер 6820 ARHE-0365 ОСОБА_1 власноручно підписав, що свідчить про його обізнаність із результатом пройденого огляду і не містить жодних зауважень зі сторони правопорушника.

Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 0.95 % проміле, який було проведено за допомогою приладу Драгер 6820.

З даним результатом огляду ОСОБА_1 був ознайомлений та погоджувався із його результатом, про що свідчить його власноручний запис про згоду із результатом в акті огляду. Огляд було проведено у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується їх власноручними підписами.

Наявність відповідного акту огляду на стан алкогольного сп`яніння дозволяє суду прийти до висновку про те, що ОСОБА_1 після проходження огляду за допомогою технічного засобу повністю погодився з встановленими результатами і не наполягав на проведенні огляду в закладах охорони здоров`я.

У відповідності до рапорту інспектора Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції Т.Фуфалько (а.с.7) про те, що під час несення служби 06.02.2021 року о 01 год. 42 хв. в с. Н.Вербіж по вул. Шевченка було виявлено автомобіль Опель Вектра, р.н. НОМЕР_1 , в якого не освітлювався номерний знак у темну пору доби. Під час перевірки документів, встановлено, що водієм автомобіля був ОСОБА_1 , в якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Водієві було запропоновано пройти огляд на приладі Драгер 6820, на що ОСОБА_1 погодився. У результаті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу Драгер 6820 встановлено, що проба була позитивна, результат становив 0.95 проміле, у зв`язку із чим на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

До матеріалів справи також долучено рапорт поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-франківській області старшого сержанта поліції Чукур Л.В. (а.с.8) щодо обставин проходження водієм ОСОБА_1 06.02.2021 року огляду на стан алкогольного сп`яніння, який є ідентичним рапорту інспектора Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції Т.Фуфалько (а.с.7)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані рапорти працівників поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує в.о. начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідало вимогам ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 .

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи правопорушника ОСОБА_1 стосовного того, що він не погоджувався із результатом огляду проведеного працівниками поліції за допомогою приладу Драгер та спростовується роздруківкою приладу Драгер (а.с.3) та актом огляду водія на визначення стану сп`яніння (а.с.2), з яких вбачається згода ОСОБА_1 із результатом проведеного огляду на стан сп`яніння.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про перевірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/3982 чинне до 24.07.2021 року про відповідність вимогам закону приладу Газоаналізатора Алкотест 6820 ARНЕ-0365 (а.с.9), що свідчить про законність застосування приладу Драгер Алкотест 6820 під час проведення огляду ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Так, ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не підписував протокол про адміністративне правопорушення та Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння і вважає, що працівники поліції сфальсифікували його підписи та безпідставно звинуватили у вчиненні правопорушення.

Перевіряючи вищевказані доводи щодо фальсифікації підписів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення та в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення злочину іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт фальсифікації підписів у протоколі про адміністративне правопорушення та в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ломничука Ю.Ю. вбачається, що вони не скористались своїм правом про звернення до відповідних компетентних органів за фактом фальсифікації доказів, оскільки сподіваються довести невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді.

Апеляційний суд вважає, що встановлення факту фальсифікації доказів в кримінальному-процесуальному порядку може бути правовою підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України суд керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 №12рп/2011 (справа №1-31/2011) положення ст.62 Основного Закону спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. При цьому, суд вказав на те, що визнаватися допустимими й використовуватись як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.

Зокрема, відповідно до вимог ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, під порядком ,встановленим КПК України потрібно вважати встановлену законом певну послідовність прийняття кримінальних процесуальних рішень і вчинення кримінальних процесуальних дій.

Доказ повинен бути визнаний недопустимим, у разі встановлення обставин, які свідчать що він був отриманий в порушення встановленого кримінальним процесуальним законом порядку.

Разом з тим, суд вважає , що під порушенням встановленого законом порядку отримання доказу, необхідно розуміти таке кримінальне процесуальне порушення, яке носить істотний характер та викликає об`єктивну недовіру до вказаного доказу або пов`язано з істотним порушенням прав та свобод людини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при вирішанні питання про допустимість доказів суд враховує обставини, які свідчать про правильне оформлення одержання фактичних даних у встановленому законом процесуальному порядку відповідним суб`єктом із достовірного та належного джерела.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання доказів, які наведені у постанові суду першої інстанції недопустимими, оскільки наявні в них фактичні дані є достовірним та належними, правильно оформлені у встановленому законом процесуальному порядку відповідними посадовими особами, уповноваженими на здійснення таких процесуальних дій.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5-6), з яких вбачається, що вони були запрошені та присутніми в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6820, результат огляду показав 0.95 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами. В поясненнях свідків зазначено, що вони були присутніми в якості свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та засвідчили власноручними підписами.

Вищевказані свідки були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції і їх показанням суд надав належну оцінку у сукупності з іншими доказами по справі.

Так, у відповідності пояснень свідків в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 судовому засіданні пояснив, що 06.02.2021 року їхав в таксі, яке зупинили працівники поліції та був присутнім при проходженні водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння, при цьому бачив, як йому дали вже розпечатану трубку. Вказує, що водій не погодився з результатом і присутні на місці зупинки люди сказали йому, щоб вимагав від працівників поліції повезти його для освідчення в медичний заклад, про що водій сказав працівникам поліції, однак, вони відмовились та відпустили його.

Аналогічні показання свідок ОСОБА_4 надав в судовому засіданні апеляційної інстанції .

Свідок ОСОБА_3 , який працює таксистом, пояснив, що ввечері, його зупинили працівники поліції та запросили до участі в огляді водія на стан сп`яніння в якості свідка. Вказує, що водієві дали розпечатану трубку, після огляду водій не погодився з результатами і люди підказали йому проїхати в лікарню, про що він повідомив поліції, однак, останні сказали, що нічого не треба, а після цього водій поїхав своєю машиною далі. При цьому свідок підтвердив, що підписи, наявні в письмових поясненнях, належать саме йому.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що йшов по дорозі та побачив, як дорогою рухався автомобіль, а за ним автомобіль поліції з увімкненими проблисковими маяками. Після зупинки автомобілів він підійшов ближче та почув, що водія зупинили через не ввімкнену підсвітку, а пізніше запропонували водієві пройти освідчення на приладі «Драгер», на що він погодився, однак, коли працівники поліції озвучили результат, водій заперечив та присутні при цьому особи йому підказали, щоб він їхав в медичний заклад. Водій озвучив працівникам поліції про своє бажання проїхати до медичного закладу, проте, вони відмовились це зробити і почали заповняти документи і озвучили про це присутнім. Свідок також зазначив, що залишив свій телефон ОСОБА_1 після вказаної події на випадок того, коли в останнього будуть будь-які питання.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що показання вищевказаних свідків про те, що водій ОСОБА_1 не погодився з результатами огляду на стан сп`яніння та вимагав проведення огляду у медичному закладі повністю спростовуються відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, на яких не зафіксовано жодних заперечень ОСОБА_1 щодо результату огляду та даними Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідно до якого ОСОБА_1 погодився із позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Зокрема, зі змісту показань свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які оцінюються судом у сукупності з іншими доказами по справі, вбачається, що їх участь під час проведення огляду на стан сп`яніння водієм ОСОБА_1 поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу в якості свідка не носила неупереджений характер, оскільки вони разом з іншими свідками порадили водієві, щоб він вимагав проведення огляду у медичному закладі, після чого водій ОСОБА_1 змінив своє ставлення до результату огляду та став наполягати на проведенні огляду у медичному закладі. Однак, працівники поліції відмовили у проведенні огляду у медичному закладі, оскільки вже склали стосовно водія протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що судом, при прийнятті рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, обґрунтовано зазначено про безпідставність твердження захисника Ломничука Ю.Ю. про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння, а також порушення цілісності упаковки трубки для приладу при проходженні ним огляду, оскільки вони спростовуються переглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення носять непослідовний, суперечливий характер, що викликає сумнів щодо їх правдивості та у сукупності з іншими доказами по справі доводить їх невідповідність фактичним обставинам.

Зокрема, зі змісту його пояснень в суді першої інстанції вбачається, що він повністю підтверджував, що власноручно підписав протокол про адміністративне правопорушення. Однак, в суді апеляційної інстанції вже надав інші пояснення в яких звинуватив працівників поліції у фальсифікації його підписів в протоколі про адміністративне правопорушення та акту огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника адвоката Ломничука Ю.Ю. про відсутність в матеріалах справи аркушів 3 та 4, зокрема, результат приладу «Драгер» знаходиться в матеріалах справи під номером 3 та направлення на огляд транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції знаходиться в матеріалах справи на 4 аркуші, а тому такі посилання апелянта є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6820 в присутності двох свідків.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що правовою підставою зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було те, що на автомобілі в темну пору доби не був підсвічений задній номерний знак.

Зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено порядок та правильність проходження огляду на визначення стану сп`яніння, після чого останній продув прилад Драгер, результат якого показав 0.95% проміл. ОСОБА_1 та свідків було ознайомлено із результатом огляду 0.95 % ОСОБА_1 та розьяснено, що вказаний результат свідчить про те, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не висловлював зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду за допомогою приладу Драгер на визначення стану алкогольного сп`яніння, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про перевищення в нього дозволеної норми алкоголю.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції про те, що відеозаписи не можуть бути визнані допустимим доказом, оскільки містять ознаки фальсифікації працівниками поліції, які не додали до протоколу про адміністративне правопорушення повний відеозапис огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Працівниками поліції долучені відеозаписи в обсязі, який останні вважали достатнім для доведення вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні правопорушення.

Апеляційним судом приймались заходи щодо можливості отримати більш детальні відеозаписи, якими зафіксовані обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення. Однак, зі змісту відповіді начальника Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області №10030 від 12.07.2021р. вбачається, що отримати відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників поліції неможливо у зв`язку із закінченням строку збереження відео на сервері.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи не було встановлено належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведений поліцейським за допомогою технічного засобу не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проведено поліцейським в межах наданих повноважень, у відповідності до вимог ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що 06.02.2021 року о 01.42 хв. в с. Нижній Вербіж, по вул. Шевченка, Коломийського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Оpel Vectra», номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу "Драгер 6820" в присутності двох свідків, результат тесту 0,95 проміле (тест № 2346), чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Такими чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Ломничука Ю.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Повний текст постанови суду буде оголошено в приміщенні Івано-Франківського апеляційного суду о 15 год. 00 хв. 29 липня 2021 року.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв