Справа №461/1797/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ділай М.П., потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, доцента кафедри медичного інституту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124, ч.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

07 лютого 2021 о 12 годині 17 хвилин у м. Львові на вул. Франка, 24, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не зреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувала пішохід ОСОБА_2 , завчасно не зменшив швидкість, не зупинився щоб дати дорогу пішоходу для якого була створена перешкода та небезпека, внаслідок чого допустив наїзд на неї. В результаті ДТП транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, чим завдано матеріальних збитків, а пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Крім цього, 10.03.2021 року о 07 лютого 2021 о 12 годині 17 хвилин у м. Львові на вул. Франка, 24, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди місце події залишив.

ОСОБА_1 в судовому засіданні факт вчинення правопорушень заперечив повністю. Вказав, що причиною ДТП стали виключно дії потерпілої ОСОБА_2 , яка не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху поза межами пішохідного переходу раптово вибігла на проїзну частину дороги. Зазначив, що внаслідок зіткнення з пішоходом на його автомобілі утворилася вм`ятина від смартфона потерпілої. Докази долучені до протоколу, зокрема схема місця ДТП та рапорт є недопустимими та неналежними, а потерпіла, яка є основним свідком порушення опитана не була. Місце події він не покидав, а лише від`їхав на 30-40 хвилин по природній потребі, після чого на місце події повернувся. З цього приводу подав письмові пояснення, у яких просив провадження по справі закрити за відсутності у його діях складу правопорушень.

Доводи ОСОБА_1 підтримав захисник, який також просив закрити провадження у справі, з підстав наведених у письмових поясненнях.

Потерпіла ОСОБА_2 , в судовому засіданні показала, що 07 лютого 2021 близько 12 години у м. Львові на вул. Франка, 24, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen, на нерегульованому пішохідному переході здійснив наїзд на неї, після чого місце дорожньо-транспортної пригоди залишив. Бачила, як один з перехожих звертався до ОСОБА_1 з проханням ввімкнути сигнал аварійної зупинки та залишити транспортний засіб на місці події, однак ОСОБА_1 таке прохання проігнорував та поїхав з місця пригоди. Зіткнення відбулось саме на пішохідному переході і вона бачила ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу який її збив. Після ДТП вона прийшла на роботу в салон, який знаходиться поряд з місцем ДТП, їй стало погано, в подальшому «швидка допомога» доставила її у лікарню, де їй встановили діагноз «струс мозку» та надали медичну допомогу. До приїзду швидкої медичної допомоги вона спілкувалась з працівниками поліції стосовно обставин ДТП, однак чи відбирали у неї письмові пояснення вона не пам`ятає. ОСОБА_1 жодної допомоги їй не пропонував.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Адміністративні матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд, у зв`язку цим об`єднані в одне провадження.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини., який вказав, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показала, що працює з потерпілою в одному салоні, про ДТП їй 07.02.2021 року повідомила ОСОБА_2 , вказавши, що на пішохідному переході на неї був здійснений наїзд автомобіля.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП органом Національної поліції зібрано наступні досліджені та перевірені в ході розгляду справи докази:

-протокол про адміністративне правопорушення ААБ №198087 від 26.02.2021 року, який фіксує обставини події;

-матеріали перевірки ЄО №3722 від 07.02.2021 року за фактом ДТП, серед яких наявні: рапорти слідчих СВ ЛРУП ГУ НП у Львівській області про наїзд гр. ОСОБА_1 на гр. ОСОБА_2 07.02.2021 року, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження: струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної ділянки, від надання медичної допомоги відмовилась; рапорт інспектора УПП у Львівській області про порушення ОСОБА_1 вимог п. 18.1 ПДР; протокол огляду місця ДТП від 07.02.2021 року та схему ДТП до нього, у яких зафіксовано місце знаходження автомобіля Volkswagen Polo д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, розташування дорожніх знаків 5.35.1 та 2.3 на вул. І. Франка, 24; фототаблицю до протоколу огляду, яка вказує на загальний вигляд вулиці та автомобіля, а також відображений характер ДТП та її механізм;

-письмові пояснення ОСОБА_1 , у яких останній вказав, що виною ДТП стали дії пішохода, яка перебігала дорогу у невстановленому місці;

-письмові поясненнями свідка ОСОБА_3 , у яких свідок вказала, що працює з потерпілою в одному салоні, про ДТП їй повідомила колега ( ОСОБА_2 ), вказавши, що на пішохідному переході на неї здійснив наїзд водій автомобіля Volkswagen Polo, чим було завдано шкоди її здоров`ю;

-повідомлення служби 102, згідно якого відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_2 водієм ОСОБА_4 , який покинув місце ДТП. За результатами опрацювання наїзд відбувся на нерегульованому пішохідному переході.

З наведених доказів вбачається, що водій ОСОБА_1 у даному випадку порушив вимоги п. 18.1 Правил, якими передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Оцінюючи докази по справі, суд враховує правовий висновок Касаційного адміністративного суду від 20.05.2020 року у справі №752/15787/16-а, згідно якого рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Водночас, перевіряючи вищенаведені рапорти, суд оцінює їх належність в сукупності з іншими доказами у справі та приходить до висновку, що вони такі узгоджуються між собою в повному обсязі і спростовують доводи ОСОБА_1 щодо наїзду на потерпілому поза межами пішохідного переходу.

Отже, твердження ОСОБА_1 , що винуватцем ДТП стала потерпіла, яка перебігала дорогу у недозволеному місці і вистрибнула на капот його машини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. ОСОБА_1 місце ДТП покинув, жодних належних доказів на підтвердження своїх пояснень суду не подав. Не встановлено також жодних даних, які вказують, що потерпіла може оговорювати ОСОБА_1 або має з ним неприязні стосунки. Пояснення водія, вважаю їх такими, що не узгоджуються з наявними у справі матеріалами та доказами і спростовані в ході судового розгляду.

В свою чергу, суд розцінює пояснення ОСОБА_1 як такі, що спростовуються вищенаведеними доказами у справі, надані суду з метою уникнення відповідальності за скоєне, а тому такі відхиляються судом. Клопотання сторони захисту щодо проведення експертного дослідження у справі належним чином не обґрунтовано. Зокрема, стороною захисту не наведено законних підстав та належних мотивів щодо доцільності призначення експертного дослідження, не надано жодних доказів, які ставлять під сумнів обставини наведені у протоколі, в тому числі не повідомлено про наявність будь-яких обставин або нових вихідних даних, які мають істотне значення для об`єктивного розгляду даної справи та свідчать про неможливість ухвалення рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. При цьому, механізм контактування автомобіля з потерпілою в даному випадку не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_1 , адже останній сам визнав наявність пошкоджень на власному транспортному засобі внаслідок ДТП, а саме наїзду на потерпілу.

Суд вважає доведеним наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Разом з цим, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 дійсно відбулася, чого останній в ході розгляду справи не заперечив, дослідивши вищенаведені докази по справі, суд вважає доведеною і вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, а саме, залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.10.а ПДР, згідно з якими: у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Посилання ОСОБА_1 на залишення місця пригоди «по природним потребам» та подальше повернення на місце ДТП не спростовують факту порушення ним наведених положень ПДР.

Враховуючи зазначені положення законодавства та надаючи оцінку встановленим по справі фактичним даним, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи та доведення їх сукупністю належних та достатніх доказів, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані за ст.ст., 124, 122-4 КУпАП та його вина у вчиненні даних правопорушень повністю доведена наявними у справі доказами.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу на підставі ст.36 КУпАП.

Вирішуючи питання про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та виду адміністративного стягнення, суд, враховує відсутність обставин, які виключають адміністративну відповідальність визначених ст.ст.38, 247 КУпАП, те, що матеріали справи не містять дані про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, а тому приходжу до висновку про наявність визначених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в межах санкції за більше серйозне правопорушення з числа вчинених, виходячи з вищезазначеного характеру правопорушень та їх наслідків.

Крім того, ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому з особи яка притягається до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 454,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 36, 122-4, 124, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454 гривні 00 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.