Справа № 375/1150/18
Провадження № 3-в/375/5/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року смт Рокитне

Суддя Рокитнянського районного суду Київської області Чорненька О.І., розглянувши подання начальника Рокитнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про вирішення питання щодо виконання постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 06 липня 2018 року про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 183-1 КУпАУ, у виді суспільно корисних робіт на строк 240 годин відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Рокитнянського районного суду Київської області надійшло подання начальника Рокитнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області Ю. Семченко про вирішення питання щодо виконання постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 06 липня 2018 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, передбаченого ст. 183-1 КУпАУ, у виді суспільно корисних робіт на строк 240 годин відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку з закінченням строку давності виконання судового рішення або надати роз`яснення про порядок подальшого виконання постанови.

Подання обґрунтоване наступним.

01.08.2018 року вказана постанова суду надійшла на виконання до Рокитнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області (далі по тексту орган з питань пробації).

На виклик до органу з питань пробації Хом`як Є.В. не з`явився, було встановлено, що за вказаною у постанові суду адресою проживає бабуся ОСОБА_1 , яка повідомила, що останній не проживає близько 2-ох років та не проживатиме, оскільки з ним вона зв`язків не підтримує.

Згідно з повідомленням Рокитнняської селищної ради ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте здійснивши виїзд на місце правопорушника знайти не вдалося. За вказаною адресою проживає його мати ОСОБА_2 , яка повідомила, що на даний час стосунків із сином не підтримує через неприязні відносини. Також вказала, що син із співмешканкою поїхав у м. Київ та у смт. Рокитне не проживає з нею близько 1 року. Вказані дані підтверджені сусідкою ОСОБА_3 .

Заходи щодо встановлення його місцезнаходження результатів не мали, оскільки згідно інформації Рокитнянського ВП ОСОБА_1 за вище вказаною адресою не проживає та місцезнаходження його не відоме.

05.02.2019 ОСОБА_1 з`явився органу з питань пробації та повідомив, що не з`являвся раніше, оскільки перебував у м. Києві на роботі, проте документально даного факту не підтвердив. Того ж дня отримавши направлення до КП «Рокитнеблагоустрій» для відбування суспільно корисних робіт, останній не з`явився. Пояснивши це перебуванням на роботі, але документально даного факту не підтвердив. За що на нього було складено адміністративний протокол за вчинення правопорушення передбаченого ст. 183-2 КУпАП.

В подальшому ОСОБА_1 проігнорував виклики до органу з питань пробації від 25.03.2019, 02.04.2019. 12.04.2019.

15.05.2019 до Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області було направлено подання начальника органу з питань пробації про притягнення правопорушника до кримінальної відповідальності за ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт. На підставі якого щодо ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження та внесено відомості в ЄРДР за № 0000180 від 16.05.2019, проте місцезнаходження останнього так і не встановлено.

В подальшому було проведено ряд заходів з матою встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 , які позитивних результатів не мали.

На підставі даних фактів відносно ОСОБА_1 начальником органу з питань пробації направлялись подання, відповідно до ст. 304 КУпАП, до суду про вирішення питання про порядок подальшого виконання адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт. Проте, постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 16.01.2020, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2020, постановою Таращанського районного суду Київської області від 23.12.2020, відмовлено у задоволення подання.

Таким чином, постанова Рокитнянського районного суду Київської області від 06 липня 2018 року, якою притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, передбаченого ст. 183-1 КУпАУ, у виді суспільно корисних робіт на строк 240 годин відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається не виконаною з об`єктивних обставин, які не належать до компетенції уповноважених органів з питань пробації.

Крім того, у поданні представник органу пробації посилається на те, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить положень щодо застосування строків давності при виконання судового рішення, а саме, про накладення адміністративного стягнення. У той же час, Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розцінює справи про адміністративні правопорушення як кримінальні в розумінні норм Конвенції.

Стаття 80 Кримінального кодексу України встановлює звільнення від відбування покарання у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, згідно якої передбачений дворічний строк виконання покарання за злочин невеликої тяжкості. Правопорушення, у якому було визнано винуватим правопорушника, у цьому випадку, з огляду на характер вчинення діяння, не може містити більший строк давності виконання, ніж за вчинення злочину невеликої тяжкості, тобто, понад 2 роки.

Представник Рокитнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду повідомлено не було, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у зв`язку з чим, вважаю можливим проводити розгляд справи без його присутності, згідно з вимогами ст. 268 КУпАП.

Крім того, повідомлення про час та місце розгляду вказаного вище подання було розміщено на офіційній веб-сторінці Рокитнянського районного суду Київської області

Вивчивши подання, дослідивши матеріали, суд приходить до наступного.

Постановою Рокитнянського районного суду Київської області від 06.07.2018, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, передбаченого ст. 183-1 КУпАУ, у виді суспільно корисних робіт на строк 240 годин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Відповідно до ст. 304 КУпАП, питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 2 КУпАП, суд враховує, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до статей 1, 8 Основного Закону, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Вирішуючи порушене у цій справі питання, відповідно до цього принципу, суд враховує, що згідно зі ст. 303 чинного КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення, тобто цей нормативно-правовий акт не містить положень, які б дозволяли суду звільнити від відбування покарання особу, у зв`язку із закінченням строків давності виконання цієї постанови.

За цих обставин, з першого погляду, суд мав би відмовити у задоволені подання так, як у цій справі строк звернення вказаного судового рішення відбувся у вказаний термін, не дивлячись на явно несправедливий і надмірний характер такого заходу відносно особи, так як з дня ухвалення судового рішення про накладення адміністративного стягнення минуло понад 2 роки.

Однак, у цьому контексті суд зауважує, що правові системи мають містити правові запобіжники, які би були спрямовані та допомагали б судам уникнути несправедливості, яка може виникнути при застосуванні правової норми суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставин тієї чи іншої справи, адже природа справедливості полягає у виправленні закону, коли він є дефектним через свою універсальність.

А тому, суд акцентує увагу на тому, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як «кримінальні» у розумінні норм Конвенції.

Таким чином, суд не може не звернути увагу та те, що, у той час як КУпАП, здавалося б, повинен встановлює відповідальність за менш тяжкі правопорушення, ніж злочини, в реальності він передбачає невизначений строк давності виконання того чи іншого судового рішення, що є більш суворим заходом, на відміну, від строків встановленим Кримінальним кодексом України, адже, останній, у своїй статті 80 указує, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Це, на думку суду, указує на те, що особи, які притягуються до адміністративної відповідальності знаходяться явно в невигідній правовій ситуації в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке правопорушення (злочин) в питанні давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень та обвинувальних вироків.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року КСУ вказано, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті, перед усім, ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина перша статті 50 Кодексу). Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (частина друга статті 50 Кодексу).

Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини.

У зв`язку з цим, суд має виходити з того, що відповідно до положень ст. 8 Основного Закону, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії.

Так, згідно зі ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Правопорушення у якому було визнано винуватим порушника, у цьому випадку, з огляду на характер вчиненого діяння, не може, на думку суду, містити більший строк давності виконання ніж за вчинення особою злочину невеликої тяжкості, тобто понад 2 роки.

Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за правопорушення, які не досягли статусу злочину, поняття якого визначено у ст. 11 КК України, отже, і адміністративна відповідальність до правопорушника застосовується у вигляді більш м`яких мір покарання.

Суддя вважає, що безстроковість виконання постанов про накладення адміністративного стягнення суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується Європейським судом з прав людини (ЄСПЛ) при оцінці порушень державами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як відомо, ЄСПЛ за певних умов поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Прикладом такого застосування може слугувати справа «Лучанінова проти України», в якій ЄСПЛ за скаргою заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку, розцінив це правопорушення як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке було порушено, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Щодо вказаної безстроковості виконання постанов по справі про адміністративне правопорушення сказано і в рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, згідно якої КСУ тлумачить принцип правової визначеності таким чином, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Судом встановлено, що постанова по справі № 375/1150/18 від 06.07.2018 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про адміністративне правопорушення прийнята в межах компетенції Рокитнянського районного суду Київської області; своєчасно надіслана на виконання до Рокитнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області; представник органу пробації прийняв міри для виконання даної постанови, але постанова від 06.07.2018 не виконана на теперішній час та минуло майже 3 роки з моменту надіслання постанови на виконання.

Отже, суд вважає за можливе застосувати по даній адміністративній справі аналогію закону в частині звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 38, 39, 299, 200, 303, 304, 326 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника Рокитнянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області Семченк Ю.М. про вирішення питання, повязаного з виконання постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 06 липня 2018 року, справа № 375/1150/18, про накладення адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Припинити виконання постанови Рокитнянського районного суду Київської області від 06 липня 2018 року, справа № 375/1150/18, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , про накладене адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 240 годин, за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАУ, у звязку із закінченням строків давності виконання вказаного судового рішення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.І.Чорненька

Постанова набуває законної сили _____________

Постанова може бути пред`явлена до виконання до ______________