Справа № 491/168/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Желясков Олег Олександрович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тригради Красноокнянського району Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Красноокнянським РВ УМВС України в Одеській області 9 січня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , тимчасово не працюючого, особи з інвалідністю ІІІ групи, протягом року до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.183-1 КУпАП не притягувалася, -

В с т а н о в и в :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не сплачував в повному обсязі аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є дитиною з інвалідністю, дитиною, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або дитиною, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги), які зобов`язаний сплачувати відповідно до рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 28 січня 2016 року у справі №491/1226/15-ц, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців і становить 104303,41 гривень станом на 1 лютого 2021 року.

За вказаним фактом державним виконавцем Ананьївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лютовою А.І. складено протокол про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2021 року №3 за ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було призначено до розгляду на 11 травня 2021 року, про що ОСОБА_1 у відповідності до положень ст.277-2 КУпАП було повідомлено шляхом направлення на його адресу, вказану у протоколі про адміністративне правопорушення, рекомендованого листа суду за вихідним №491/168/21/2773/2021 з судовою повісткою.

Проте, 11 травня 2021 року ОСОБА_1 у судове засідання з розгляду справи не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило. Також, судом не отримано відомостей про вручення ОСОБА_1 рекомендованого листа суду за вихідним №491/168/21/2773/2021.

Водночас, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 достеменно відомо про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2021 року №3 за ч.1 ст.183-1 КУпАП, про що свідчать додані до протоколу пояснення ОСОБА_1 , його підпис про ознайомлення з протоколом та отримання його копії.

Згідно статті 221 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення здійснюється виключно судом.

Статтею 57 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Згідно статті 21-1 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» доведення до відома населення законів України та інших нормативно-правових актів здійснюється шляхом їх офіційного опублікування відповідно до закону державними друкованими засобами масової інформації та офіційними друкованими виданнями (офіційними виданнями), висвітлення аудіовізуальними засобами масової інформації, оприлюднення на офіційних веб-сайтах органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також в інший спосіб, визначений законом.

Кодекс України про адміністративні правопорушення на виконання положень статті 57 Конституції України було опубліковано у Відомостях Верховної Ради УРСР від 18.12.1984 1984 р., № 51.

Також, у газеті «Голос України» (офіційне видання) від 06.01.2018 № 4 було опубліковано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким КУпАП доповнено статтею 183-1 та віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені зазначеною статтею, до підвідомчості судів.

Отже положення статті 183-1 КУпАП та 221 КУпАП щодо підвідомчості справ про адміністративні правопорушення доведені до відома населення України у встановлено Законом порядку та є загальновідомими.

Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Ананьївського районного суду Одеської області за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz/.

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

За наведених обставин суд вважає, що ОСОБА_1 не мав жодних об`єктивних причин, які б перешкоджали йому дізнатися про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 було отримано SMS-повідомлення з текстом судової повістки (а.с.42), яке було направлено на номер його мобільного телефону, зазначений ним власноручно в письмових поясненнях (а.с.4), що підтверджується відповідною довідкою (а.с.44).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 належним чином було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, для чого судом було вжито всіх можливих заходів.

При цьому, суд бере до уваги, що строки накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення для суду обмежені ст.38 КУпАП та в даному випадку стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Закінчення зазначених строків, у відповідності до п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості переривання або зупинення перебігу строків, визначених для накладення адміністративного стягнення статтею 38 КУпАП, для справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 183-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, той факт, що ОСОБА_1 не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заперечень проти протоколу, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Враховуючи викладене, принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП), суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 . Тим більше, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справи про адміністративні правопорушення за статтею 183-1 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, окрім його пояснень наданих при розгляді справи, повністю підтверджується зібраними у справі доказами.

Так, частиною 1 статті 183-1 КУпАП передбачено відповідальність за несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення від 12 лютого 2021 року №3 вбачається, що ОСОБА_1 не сплачував в повному обсязі аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є дитиною з інвалідністю, дитиною, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або дитиною, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги), які зобов`язаний сплачувати відповідно до рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 28 січня 2016 року у справі №491/1226/15-ц, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців і становить 104303,41 гривень станом на 1 лютого 2021 року.

З доданих до протоколу про адміністративне правопорушення письмових пояснень ОСОБА_1 , на ім`я начальника Ананьївського РВ ДВС ПМУМЮ (м.Одеса) від 12 лютого 2021 року (а.с.4-5), вбачається, що ОСОБА_1 відомо про обов`язок сплачувати аліменти, проте він його не виконував у зв`язку з поганим станом здоров`я та тривалим перебуванням на лікуванні.

Відомості про обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання доньки підтверджуються копією виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 8 грудня 2015 року у справі №491/1226/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.6).

З доданої до протоколу про адміністративне правопорушення копії розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.9) вбачається, що станом на 1 лютого 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за аліментами складає 104303 гривні 41 копіку..

При цьому, з урахуванням наведеного вище розрахунку сума аліментів, яку ОСОБА_1 мав сплатити за останні шість місяців, що передували складенню відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, складає 17750 гривень (2400 грн. * 5 місяців 2020 року + 2750 гривень * 1 місяць 2021 року).

З наведеного вбачається, що сума заборгованості зі сплаті аліментів ОСОБА_1 на користь доньки перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Суд вважає, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.183-1 КУпАП, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що раніше до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.183-1 КУпАП він не притягувався, при цьому, донька ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є дитиною з інвалідністю, дитиною, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або дитиною, яка отримали тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Обставиною, яка відповідно до положень ст.34 КУпАП пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 є визнання вини.

Обставин, які б обтяжували відповідальність ОСОБА_1 , відповідно до положень ст.35 КУпАП, при розгляді справи не встановлено.

Суд бере до уваги, що санкція частини 1 статті 183-1 КУпАП не передбачає накладення на особу іншого стягнення окрім суспільно корисних робіт.

При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.31-1 КУпАП суспільно корисні роботи не призначаються особам, визнаним інвалідами I або II групи, вагітним жінкам, жінкам, старше 55 років та чоловікам, старше 60 років.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не є інвалідом І або ІІ групи, його вік 40 років.

Враховуючи вищевикладене, особу гр-на ОСОБА_1 та обставини скоєного ним правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, ступінь вини та майновий стан, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності та можливість накладення на нього стягнення в межах санкції ч.1 ст.183-1 КУпАП у вигляді суспільно корисних робіт.

Водночас, відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений розглядати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Згідно статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» особа з інвалідністю - це повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Статтею 7 згаданого Закону визначено, що медико-соціальні експертні комісії визначають групу інвалідності, її причину і час настання. Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 26 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Що захворювання, які викликали визнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю ІІІ групи, хоча й не унеможливлюють для нього виконання обов`язку зі сплати аліментів, але об`єктивно ускладнюють його виконання.

При цьому, суд бере до уваги особу ОСОБА_1 зокрема те, що до адміністративної відповідальності він притягується вперше, є інвалідом ІІІ групи, хворіє на хронічні захворювання, у зв`язку з чим вважає за можливе звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Слід звернути увагу на те, що статтею 22 КУпАП передбачено саме звільнення особи від адміністративної відповідальності, що виключає визначення адміністративного стягнення, яке згідно статті 23 КУпАП є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст.22, 33, 34, 35, 183-1, 221, 283, 284 КпАП України,-

П О С Т А Н О В И В :

Визнати громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тригради Красноокнянського району Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Красноокнянським РВ УМВС України в Одеській області 9 січня 2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , тимчасово не працюючого, особи з інвалідністю ІІІ групи, винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення звільнити гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за малозначністю вчиненого, обмежившись усним зауваженням та закривши провадження по справі.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: О.О.Желясков

Постанова вступає в законну силу «___» _______ 20__ року та може бути пред`явлена до виконання протягом 3-х місяців «___» _________ 20__ року.