ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1862/21 Головуючий в 1 інст. Дацюк О.І.
Провадження №33/807/507/21 Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.2ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) адвоката Дьякової Т.В. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника адвоката Дьякової Т.В. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою суду, 08 березня 2021 року приблизно о 16.10 годині ОСОБА_1 , будучи особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, перебуваючи на вул. Мокрянська біля будинку №103 у м.Запоріжжя, керував автомобілем ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння, та на пропозицію поліцейських відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат Дьякова Т.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову суду в частині позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що з постановою суду ОСОБА_1 не погоджується частково, а саме в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Вказує, що постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року залишена без задоволення, а постанова суду від 23 листопада 2020 року без змін.

Оскаржуваною постановою суду від 16 квітня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Таким чином, ОСОБА_1 було двічі позбавлено права керування транспортними засобами.

Враховуючи практику та рекомендації Верховного Суду України, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Захисник просить накласти на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки останній вже був позбавлений такого права. На думку захисника, грошове стягнення буде достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Заявлене захисником - адвокатом Дьяковою Т.В. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки сторона захисту у розгляді справи участі не брала, копію оскаржуваної постанови захисник отримала 10 червня 2021 року та вже 17 червня 2021 року нею подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку апелянта не вбачається. Виходячи з того, що доводи апелянта щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши захисника адвоката Дьякову Т.В., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена: відомостями з протоколу серії ДПР18 №049244 від 08 березня 2021 року; письмовими поясненнями двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наявними в матеріалах справи, а також відеозаписом.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначені висновки ніким не оспорюються.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта про безпідставність позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки останній раніше вже був позбавлений такого права, не є слушними.

Так, відповідно до п.28 Постанови ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (на яку посилається апелянт), суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно з довідкою УПП в Запорізькій області, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія 18 серпня 2011 року НОМЕР_2 (а.с.7).

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Отже, цією постановою суду ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами тимчасово на строк 1 рік.

В той же час, частина 2 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Санкція ч.2 ст.130 КУпАП безальтернативна, тобто передбачає обов`язкове позбавлення права особи керування транспортними засобами на строк три роки, тобто на строк, що є більшим від визначеного у санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Тобто, законодавцем передбачено більш суворе стягнення за повторне вчинення такого правопорушення, що жодним чином не суперечить вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Дьякової Т.В. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2021року, стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 336/1862/21