Справа 350/261/21
Номер провадження 3/350/99/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом - КУпАП),-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459435, 10.02.2021, о 23 год. 20 хв. у с.Ясень по вул.Вагилевича, водій ОСОБА_1 керував квадроциклом «Shineray» в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager», тест №06687, проба позитивна 2,61 ‰, після чого у Рожнятівській ЦРЛ водій ОСОБА_1 відмовився від медичного огляду на факт вживання алкоголю.

Представник особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення адвокат Родіков І.С. у судовому засіданні заперечив законність складеного відносно його клієнта зазначеного протоколу. Пояснив, що 10.02.2021 ОСОБА_1 в с.Ясень зустрів свого товариша, який їхав на квадроциклі «Shineray» та попросив останнього дати покататись на зазначеному транспортному засобі. Однак товариш, помітивши, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння заборонив йому це зробити. Незважаючи на це ОСОБА_1 сів на транспортний засіб і в цей момент під`їхали патрульні поліцейські, які подумали, що ОСОБА_1 керував квадроциклом у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти відповідний огляд. Попри те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не повинен був проходити відповідного огляду, працівники поліції провели огляд на стан алкогольного сп`яніння із порушенням вимог закону. Зокрема, останні не запросили свідків, участь яких при проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння була обов`язковою. Окрім цього, працівник поліції не дотримався вимоги закону стосовно обов`язкової участі свідків при складенні протоколу. Просив справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши адвоката, який дії в інтересах особи, відносно якої складений протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 Правил дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Як ствердив у своїх пояснення адвокат Родіков І.С., ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу «Shineray».

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, що в даному випадку інкримінується особі, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 суду, окрім іншого, було надано письмові пояснення свідків, відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску №43617, а також рапорт поліцейського, який склав протокол про адміністративне правопорушення.

Так, із письмових пояснень, які являють собою друковані бланки з текстом, де за допомогою ручки вписані анкетні дані свідка, водія, дата та місце їх заповнення, а також поставлені підписи, не встановлено, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бачили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Shineray».

Із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів не вбачається факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Shineray» взагалі, та у присутності працівників патрульної поліції зокрема.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували, поза розумним сумнівом, факт керування ним транспортним засобом, а тому твердження адвоката не знаходять свого спростування. Таким чином, відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пробаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування автомобілем.

Окрім цього, представник зазначив, що попри те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому не повинен був проходити відповідного огляду, працівники поліції провели огляд на стан алкогольного сп`яніння із порушенням вимог закону, оскільки не запросили свідків, участь яких при проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння була обов`язковою.

Згідно ч.1 ст.8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП (в редакції, яка діяла на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення), положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі за текстом - Інструкція), а також відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі за текстом - Порядок).

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівників поліції у присутності двох свідків. Така ж вимога передбачена п. 4 Порядку, а також п. 6 Розділу ІІ Інструкції.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що свідками адміністративного правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Дані про цих свідків містяться також і в доданому до протоколі акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Як зазначено судом вище, із переглянутих в судовому засіданні відеозаписів не вбачається присутності осіб, які в матеріалах справи зазначені свідками. З відеозапису вбачається, що на місці зупинки присутній тільки товариш ОСОБА_1 , який свідком у матеріалах справи не зазначений, та який, як стверджує представник, є власником транспортного засобу «Shineray».

З огляду на вимогу закону про безпосередність допиту свідків в суді, суд вживав заходів для допиту осіб, які зазначені в протоколі як свідки, шляхом направлення судових повісток, однак такі особи в судове засідання не прибули. Окрім цього, судом неодноразово виносилися постанови про привід свідків у судове засідання, які не були виконані. Так, із рапортів працівників поліції на яких було покладено виконання зазначених постанов вбачається, що здійснити привід у судове засідання громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не представилось можливим, оскільки останні відсутні за місцем свого проживання.

Відсутність двох свідків під час огляду є істотним порушенням ст.266 КУпАП та вимог Інструкції та Порядку.

Тому суд, зважаючи на принцип презумпції невинуватості, визнає обгрунтовими аргументи адвоката про відсутність двох свідків при огляді на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а письмові пояснення свідків неналежними та недопустимими доказами.

Відповідно до ст.266 КУпАП (в редакції, яка діяла до 17.03.2021), особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як було зазначено вище, огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Тобто, працівники поліції, встановивши факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, повинні запропонувати особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення зазначеного огляду поліцейським або із результатами проведеного огляду працівником поліції, такий огляд повинен бути проведений в закладі охорони здоров`я.

Із переглянутих у судовому засіданні відеозаписів хоча і не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, однак він погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із використання спеціального технічного засобу «Drager Alcotest», який провів працівник поліції. Однак згодом, поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти такий огляд ще й у медичному закладі, на що останній погодився. Як стверджує представник ОСОБА_1 проходження огляду в лікувальному закладі зумовлено не визнанням ОСОБА_1 результатів огляду на місці зупинки.

Частиною 4 ст.266 КУпАП (в редакції, яка діяла до 17.03.2021) встановлено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Пунктами 15-20, 22 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду.

Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма».

Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.

Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Із вказаних норм закону вбачається, що за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного лікарем медичного закладу, повинно бути складено акт медичного огляду, примірник якого залишається у закладі охорони здоров`я, на підставі якого видається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення відповідного стану сп`яніння.

Тлумачення і аналіз зазначених норм не виключають необхідності (потреби) складення зазначених медичних документів при відмові особи пройти відповідний огляд у медичному закладі, зважаючи на відсутність вимоги закону про обов`язкову участь свідків при проведенні огляду у медичному закладі. На думку суду, такі медичні документи є важливим та необхідним доказовим джерелом оскільки, у випадку можливого неналежного або такого, що не відповідає вимогам закону здійснення фото- відеофіксації поліцейським процедури проходження огляду особи на стан відповідного сп`яніння у медичному закладі, за їх наявності суд зможе повно та всебічно дослідити всі обставини справи та прийняти законне рішення у справі.

Однак до матеріалів даної справи не додано зазначених медичних документів, що є порушенням вимог вищезазначеного чинного законодавства.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459435 вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.9 (а) ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

ОСОБА_1 поставлено у провину порушення пункту 2.9 (а) ПДР, тобто керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння .

Однак судом встановлено, що ОСОБА_1 , який пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці транспортного засобу за допомогою приладу «Drager Alcotest», поліцейським було запропоновано пройти огляд у медичному закладі. Проте, прибувши у медичний заклад для проходження такого огляду, ОСОБА_1 відмовився від його проходження.

Проте в даному випадку, працівник поліції склав протокол про адміністративне правопорушення не за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а за фактом керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, що в даному випадку не може бути визнано правильним, оскільки виникає запитання доцільності скерування особи до медичного закладу.

Окрім цього, адвокат ОСОБА_1 у судовому засіданні ствердив, що працівники поліції не запросили свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Із переглянутих відеозаписів не вбачається факт складання у закладі охорони здоров`я протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідно твердження представника ОСОБА_1 не знаходять свого спростування.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений з істотним порушенням вимог чинного законодавства, окрім цього він не відповідає вимогам ст.266 КУпАП, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №459435 від 11.02.2021 недопустимим доказом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: