Єдиний унікальний номер №943/587/21
Провадження №3/943/347/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., за участю секретаря судового засідання Дутки С.І., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Зозулі Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від начальника Відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді столяра у ФОП « ОСОБА_3 », проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

20 березня 2021 року о 17 год. 50 хв. у селі Побужани Золочівського району Львівської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, невнятна розмова, тремтіння пальців рук), а від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою вину за вищевказаним фактом, повідомивши про те, що 20 березня 2021 року близько 15 год. йому зателефонував товариш ОСОБА_4 і просив приїхати до нього в с. Яблунівка щоб допомогти. Оскільки ОСОБА_1 того дня вживав алкогольні напої зі своїм тестем ОСОБА_5 , а тому просив іншого товариша ОСОБА_6 сісти за кермо його автомобіля ВАЗ 21099 і завезти в с. Яблунівка, що вони і зробили. Близько 18 год. цього дня, повертаючись назад додому, водій ОСОБА_6 ледь не зачепив по дорозі поліцейський автомобіль, після чого загнав його у піднавіс на подвір`я ОСОБА_1 , віддав ключі від автомобіля і, налякавшись, втік через задню хвіртку з подвір`я останнього. Після цього на його подвір`я забігли двоє поліцейських ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з автоматом на плечі, які поводились агресивно. Відтак, ОСОБА_1 вирішив не здавати свого товариша (оскільки не знав на той час, чи брав він із собою водійські права) та вигадав перед поліцейськими нісенітниці про хворобу своєї матері. Крім того вказані фактичні обставини містятяться у долучених до справи письмових поясненнях ОСОБА_1 від 07.05.2021.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Зозуля Ю.М. заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, виходячи з таких мотивів. Зокрема захисник покликається на незаконність дій поліцейських та протиправне складення ними адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 за відсутністю об`єктивних даних керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки допитаний свідок ОСОБА_7 зацікавлений у результатах розгляду справи як службова особа, що склала протокол про адміністративне правопорушення. Крім того показаннями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4 підтверджено, що за кермом автомобіля його підзахисного перебувала інша особа ( ОСОБА_6 ), який відмовився свідчити в суді, оскільки йому погрожував невстановлений працівник поліції. Також захисник покликався на недотримання поліцейськими процедури такого огляду (підзахисному не роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП), неналежність відеозапису події як доказу по справі через неспівпадіння дати відеозапису (04.03.2008) та самої події (20.03.2021), а також психологічний тиск поліцейських на ОСОБА_1 на місці події. Відтак, недоведена подія та вина прирівнюється до доведеної невинуватості особи, а тому захисник просить закрити провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що діяння ОСОБА_1 містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: протоколом про адміністративне порушення серії ОБ №028821 від 20.03.2021; письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9 і ОСОБА_10 від 20.03.2021, якими підтверджено відмову ОСОБА_1 у їх присутності від проходження огляду в установленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння, що мало місце 20 березня 2021 року о 18 год. 15 хв. на вулиці в селі Побужани Золочівського району, шляхом продуття алкотестера «Драгер», а також ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння і в медичному закладі.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджена дослідженим в судовому засіданні відеозаписом події за його участю та поліцейських, який об`єктивно свідчить про те, що правопорушник вийшов із водійського місця автомобіля ВАЗ 21099 білого кольору до поліцейського ОСОБА_7 , закривши передні водійські дверки автомобіля, окрім нього нікого більше в автомобілі не було, а на запитання поліцейського, чого він порушує правила дорожнього руху та створив на дорозі аварійну ситуацію з поліцейським автомобілем, ОСОБА_1 не заперечував, пред`явивши поліцейському документи на вказаний автомобіль та вибачився, пояснивши необхідність своєї поїздки хворобою матері. При цьому, на вищевказаному відеозаписі події зафіксовано вищезгаданий факт категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан сп`яніння у присутності двох свідків, чого ним не спростовано у ході судового розгляду справи, як і визнано факт вживання ним алкогольних напоїв протягом дня події. Крім того, будь-яких обставин щодо керування вищевказаним автомобілем окрім ОСОБА_1 іншими особами, правопорушник поліцейським не висловлював.

Натомість стороною захисту оспорюється виключно факт керування правопорушником вищевказаним транспортним засобом, висловивши версію про керування ним його товаришем ОСОБА_6 , який на виклик суду в якості свідка не з`явився, а захисник повідомив у судовому засіданні про відмову останнього свідчити в суді через погрози йому невстановленим працівником поліції («телефонували з поліції та рекомендували не йти в суд»), що є, на думку суду, надуманими доводами, оскільки жодними доказами не підтверджено, а із відповідною заявою чи скаргою в правоохоронні органи сторона захисту не зверталась, оскільки не вбачає у цьому потреби.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доводиться показаннями допитаних як свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Зокрема, свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні, повідомив про те, що наприкінці березня 2021 року він патрулював разом із поліцейським ОСОБА_11 на службовому автомобілі територію району. Проїжджаючи головну дорогу села Побужани, їм на зустрічну смугу раптово виїхав автомобіль ВАЗ 21099 білого кольору, після чого вони розвернулись та намагались його зупинити, однак водій швидко з`їхав на бічну вулицю, заїхавши на територію господарства у відкритий піднавіс. З водійського місця вказаного автомобіля вийшов ОСОБА_1 , більше в автомобілі нікого не було, який їм повідомив про те, що спішив, бо їхав від хворої матері. У ході спілкування з водієм було чутно запах алкоголю з рота і невнятна розмова та він сам визнавав, що вживав спиртне цього дня, але оскільки матері його було погано, він вимушено сів за кермо вказаного автомобіля та поїхав до неї. При цьому свідок зауважив, що ОСОБА_1 у розмові з поліцейськими не заперечував ні факту сп`яніння, ні факту керування саме ним вказаним автомобілем. На пропозицію свідка пройти огляд в присутності двох запрошених понятих на місці зупинки та проїхати в медичний заклад водій категорично відмовився, після чого свідком було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (за відмову від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння).

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 суду повідомили про те, що вони були присутні під час того, як поліцейські пропонували ОСОБА_1 у їх присутності пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та відмовився їхати в лікарню. Крім того свідок ОСОБА_9 зауважив, що він є сусідом ОСОБА_1 через одну хату і, що останній приїхав білою машиною на своє подвір`я.

Отже, із представлених вище доказів, які у своїй сукупності є логічними та послідовними, поза будь-яким розумним сумнівом, убачається те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки достовірно встановлено, що він, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків.

Натомість доводи сторони захисту про керування вищевказаним автомобілем товаришем правопорушника ОСОБА_6 , суд вважає надуманими, оскільки на виклик суду в якості свідка останній не з`явився, а правопорушник поліцейським не висловлював будь-яких обставин щодо керування вищевказаним автомобілем іншою особою чи перебування в автомобілі окрім нього інших осіб.

Показання свідка ОСОБА_5 , який є тестем правопорушника, про те, що ОСОБА_1 не їхав за кермом вищезгаданого автомобіля, оскільки вживав із ним алкогольні напої вдома, а поліцейські незаконно проникли на територію його господарства, суд вважає безпідставними, оскільки вказані показання спростовуються вищевказаними дослідженими судом доказами, а також те, що на відеозаписі події вказаний свідок присутній і жодних зауважень з приводу того, що ОСОБА_1 не керував автомобілем свідок ОСОБА_5 не висловлював.

Також, на думку суду, не заслуговують на увагу показання як свідка ОСОБА_4 про те, що близько 17 години до нього в с. Яблунівку приїхав правопорушник і ОСОБА_6 , який сидів за кермом автомобіля правопорушника, які близько двох годин допомагали свідку перескладати дошки та порубати дрова, після чого вони поїхали в с. Побужани, оскільки у такому разі вони виїхали би від свідка близько 19 години, що суперечить матеріалам справи, якими підтверджено факт події о 17 год. 50 хв., чого не заперечується стороною захисту. Як і суперечить інший варіант показань свідка на уточнююче запитання сторони захисту про те, що правопорушник із товаришем приїхали до свідка в обід близько 13 год., оскільки в такому разі вони би виїхали від нього близько 15 години, що майже на три години випереджає саму подію (17:50 год.), ураховуючи відстань у 2,9 км. між указаними населеними пунктами (с. Яблунівка і с. Побужани). Більше того, незважаючи на взаємосуперечність таких показань свідка, такі доводи неспівпадають із поясненнями правопорушника, який в судовому засіданні та вдолучених письмових поясненнях від 07.05.2021 року стверджував, що свідок ОСОБА_4 телеіфонував йому щоби приїхати допомогти близько 15 години.

Безпідставними суд вважає покликання сторони захисту на неможливість взяття до уваги як доказу показання свідка ОСОБА_7 через його зацікавленість у результатах розгляду справи як службової особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки доказів можливої зацікавленості судом не встановлено, а останній був допитаний як свідок, після приведення його до присяги в судовому засіданні та з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. 384 (завідомо неправдиве показання свідка) і ст. 385 (відмова свідка від давання показань) КК України.

Що стосується доводів захисника про закриття провадження у справі з підстав того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, ураховуючи досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, були спростовані дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, а окремі помилки в долучених до справи документах (неспівпадіння дати відеозапису чи відсутність доказів щодо роз`яснення прав правопорушнику на місці події) вищевказаних висновків щодо винуватості ОСОБА_1 не спростовують, мають формальний характер і спрямовані на ухилення останнього від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а відтак наявний у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виключає можливість закриття провадження у даній справі.

Крім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відтак, досліджені та перевірені вищенаведеними доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011).

При цьому, судом враховується також і те, що правопорушник ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі та додатках до нього, суду не представив. Відтак доводи адвоката Зозулі Ю.М. з приводу психологічного тиску поліцейських на ОСОБА_1 на місці події та недотримання ними процедури такого огляду через нероз`яснення правопорушнику прав на місці події, на думку суду, спростовуються відсутністю поданих скарг ОСОБА_1 чи ініціювання ним кримінальних або дисциплінарних проваджень щодо поліцейських з цього приводу.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, у відповідності до вимог ст.ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

Таким чином, ураховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд вважає за доцільне призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, яке є безальтернативним, спрямованим на виправлення правопорушника та запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Крім того, оскільки відносно правопорушника винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, відтак у відповідності до вимог ст. 40-1 КУпАП, особою на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь держави, що відповідає положенню ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 33, 34, 35, 40-1, 130, 245, 247, 251, 266, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя І. Б. Кос