ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1216/21 Справа № 932/1526/21 Суддя у 1-й інстанції - Марущак С. Л. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу захисника Волошина Андрія Анатолійовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює контролером 1 категорії Державної служби судової охорони, мешкає: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області, був звільнений з посади згідно наказу начальника ГУНП в Дніпропетровській області від 29.01.2018 № 26 о/с з 31.01.2018 за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

ОСОБА_1 , займаючи посаду поліцейського взводу №2 роти №2 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області та відповідно підпункту «з» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», був суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, припинивши 31.01.2018 діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, або місцевого самоврядування, за власним бажанням, маючи технічну можливість, шляхом вчинення відповідних дій спрямованих на подачу та заповнення відповідних форм на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», без поважних причин, несвоєчасно, тобто 10.07.2019 подав декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою захисник Волошин А.А. подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією необхідно рахувати з 08.10.2020 року, або раніше, з дня отримання ДВБ НП України матеріалів перевірок НАЗК).

Вказує, що про можливе порушення норм антикорупційного законодавства спеціальний орган НАЗК, був обізнаний ще в квітні місяці 2019 року.

ОСОБА_1 та його захисник Волошин А.А. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор частково погодився з апеляційною скаргою в частині строків накладення адміністративного стягнення, просив визнати ОСОБА_1 винним.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи матеріали справи, цих вимог закону дотримався не в повній мірі, а тому висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є безпідставними.

Вирішуючи справи цієї категорії місцевий суд повинен був керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України», визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Суд першої інстанції, формально пославшись на вищезазначені положення нормативно-правових актів, допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, в результаті чого не правильно його застосував та прийняв рішення, яке не випливає з мотивувальної частини постанови та положень закону.

Частиною 1 статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" визначено кінцевий термін (часові межі), коли уповноважені на те особи зобов`язані подати декларацію, зокрема, є формулювання «щорічно до 1 квітня». Разом з тим, у випадках, передбачених ч. 2 ст. 45 Закону, тобто в разі припинення здійснення діяльності, цей термін не визначено взагалі.

Тому, відсутність законодавчо визначеного терміну подання декларації в разі припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання.

Отже, відсутність в Законі України "Про запобігання корупції" визначення терміну подання декларації згідно з ч. 2 ст. 45 цього Закону, та враховуючи те, що Закон має вищу юридичну силу в порівнянні з рішенням центрального органу виконавчої влади, відсутність чіткості, точності і передбачуваності положень Закону в зазначеній частині, на переконання суду, не може бути усунуто шляхом видання відповідним державним органом підзаконних нормативно-правових актів, наданням роз`яснень з відповідних питань, які не відповідають положенням вказаного Закону.

Враховуючи викладене, в справі підлягають застосуванню положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, за змістом ст. 283 КУпАП постанова повинна містити, зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, в оскарженій постанові суду першої інстанції взагалі не зазначено якою нормою закону покладено обов`язок подати таку декларацію, встановлену судом дату коли особа припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, за який період вона мала подати відомості та в який саме строк, а також вимоги якого нормативно-правового акта, яким, за твердженням суду першої інстанції, встановлений 20-ти денний строк, який порушив ОСОБА_1 .

Таким чином, постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а також загальним вимогам до судового рішення, як законність, обґрунтованість та вмотивованість.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції стосовно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Волошина Андрія Анатолійовича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2021 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_1 визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун