Справа № 643/7360/21
Провадження № 3/643/2885/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 606492 від 11.04.2021, 11 квітня 2021 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_1 за місцем мешкання вчинив сварку з членами родини, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, чим скоїв домашнє насильство психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву про закриття провадження у справі через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. У поданій заяві зазначив, що з його боку не мали місце дії психологічного насильства над членами родини, він не висловлювався на адресу членів родини нецензурною лайкою та не погрожував фізичною розправою.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву про закриття провадження у справі стосовно її чоловіка ОСОБА_3 через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. У поданій заяві зазначила, що з боку її чоловіка до неї та до інших членів родини не мало місце психологічне насильство, її чоловік не висловлювався на її адресу та на адресу інших членів родини нецензурною лайкою, фізичною розправою не погрожував.

За змістом п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положення п. п. 4, 14, 15, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містять визначення видів насильства.

Так, фізичне насильство визначається як форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство визначене як форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Виходячи з наведеного, домашньому насильству притаманні такі необхідні елементи, як: дії ініціатора насильства, що виражаються в образах, погрозах, приниженні, переслідуванні, залякуванні; суб`єктивне сприйняття жертвою насильства дій агресора, які мають викликати у жертви побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, виникнення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдавати шкоди психічному здоров`ю жертви.

Метою насильства виступає обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері.

Відсутність одного з наведених елементів в діях особи виключає адміністративну відповідальність за статтею 173-2 КУпАП.

Як убачається з пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , з боку ОСОБА_1 не було вчинено дій, які мали би риси, притаманні домашньому насильству.

Водночас, суд звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення у графі «склад адміністративного правопорушення» зазначено, що ОСОБА_1 за місцем мешкання вчинив сварку з членами родини, проте з якими конкретно членами родини не зазначено.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази для встановлення факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2КУпАП, а, відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02, «Малофєева проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява N 36673/04, «Карелін проти Росії» ("Karelinv.Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р. При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що викладені факти є обставинами, які виключають провадження по справі, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення, а відтак провадження у даній справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. п. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова.

Суддя: Я.Ю. Семенова