ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8678/21Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 33/817/425/21 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

Згідно постанови, 08 травня 2021 року о 02 год. 01 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Форд Фокус, номерний НОМЕР_1 вулицею Об`їзна, 4 у м. Тернополі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, нечітка мова. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510 № ARLM-0285 (повірка дійсна до 12.04.2022 року) та від проходження огляду в медичному закладі водій категорично відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом. Зазначає, що працівник поліції не направляв його, у встановленому законом порядку після проходження огляду на місці зупинки автомобіля, для проходження огляду в заклад охорони здоров`я. Звертає увагу суду на те, що направлення на огляд водія транспортного засобу працівниками поліції йому не надавалось, до протоколу про адміністративне правопорушення дане направлення не долучалося.

Заслухавши доводи захисника, який просив проводити апеляційний розгляд у відсутності апелянта, якому відомо про час та місце судового засідання, та задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушень ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 200082 від 08 травня 2021 року, копією Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/2150, з якого вбачається, що повірка технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 7510 № ARLM-0285 чинна до 12 квітня 2022 року; копією постанови серії ЕАН №4175572 від 08 травня 2021 року; направленням водія ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції до медичного закладу від 08 травня 2021 року; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції ВО 00108.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що працівник поліції не направляв його, у встановленому законом порядку після проходження огляду на місці зупинки автомобіля, для проходження огляду в заклад охорони здоров`я є безпідставним, так як вони спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції ВО 00108, на яких зафіксовано чітка відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Драгер Алкотест 7510, так само й від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що направлення на огляд водія транспортного засобу працівниками поліції йому не надавалось, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не є підставою для скасування рішення суду.

Так, згідно ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якою затверджено форму Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не передбачено обов`язку працівника поліції вручати водію вказане направлення.

Натомість, пунктом 2.5. Правил дорожнього руху визначено обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Наявними у справі матеріалами, в тому числі доданим до протоколу відеозаписом, поза розумним сумнівом підтверджено факт невиконання водієм ОСОБА_1 вказаних вимог ПДР, а саме його відмова пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в направленні (а.с.4) неправильно вказано час його видачі, а саме помилково зазначено час зупинки водія працівником поліції, не є істотними, оскільки не спростовують наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння і факту його відмови від проходження медичного огляду.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2021 року відносно нього без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя