Справа № 353/32/21
Провадження № 33/4808/295/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Лесюка Володимира Михайловича, розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, який не одружений, студент ІІІ-го курсу професійно-технічного училища № 15, громадянин України,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Апелянт наголошує на тому, що в суді першої інстанції безпосередньо не допитано свідка ОСОБА_2 , який, як стверджує апелянт, є неповнолітньою особою, а тому працівники поліції не мали законних підстав для його залучення в якості свідок, оскільки апелянт вважає, що вимоги до свідка дорівнюються вимогам, що визначені щодо понятих, зокрема в частині повноліття. Вважає, що залучення неповнолітньої особи в якості свідка є підставою для визнання огляду недійсним. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не було надано копію протоколу, а підпис останнього не є беззаперечним доказом його отримання, що свідчить про грубе порушення вимог ст. 254 КУпАП. Апелянт звертає увагу на незаконність використання приладу «Drager Alkotest 6810», внаслідок змін до законодавства, зокрема закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Наголошує на відсутність в роздруківки тесту відомостей щодо калібрування приладу. Звертає увагу на залучення в якості свідка брата ОСОБА_1 , що, також на його думку, є порушенням приписів Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів по адміністративні правопорушення. Вважає, що суд безпідставно послався на письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , якого не було безпосередньо допитано в судовому засіданні. Також звертає увагу на те, що судом не допитано інспектора поліції, що склав рапорт про неможливість прибуття свідка ОСОБА_2 в суд першої інстанції. Вказує на те, що суд безпідставно поклав на ОСОБА_1 , який немає посвідчення водія, таке стягнення як позбавлення права керування транспортним засобом.

Судом встановлено, що 10.01.2021 року о 01-05 год. ОСОБА_1 по вул. Незалежності, 18, в с. Бортники Івано-Франківського району Івано-Франківської області керував автомобілем марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на який проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків, тобто своїми діями порушив п. 2.9 (а) ПДР, та був притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбаченні ст. 268 КУпАП, його захисник Лесюк В.М., якому роз`ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявили клопотання про допит в судовому засіданні працівника поліції, що склав протокол, та свідка ОСОБА_2 , що був присутні під час проведення огляду.

В задоволені вказаного клопотання відмовлено, оскільки матеріали провадження містять достатньо доказів для прийняття рішення по суті.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Лесюк В.М. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову місцевого суду змінити в частині накладення стягнення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, оскільки постанова суду містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, оцінив сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, належним чином мотивував свої висновки, та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу прийнятого рішення про наявність вини ОСОБА_1 у керуванні ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, докази, що містяться в матеріалах провадження по справі про адміністративне правопорушення, перелік яких наведений в постанові суду, та які належним чином досліджені під час розгляду справи в суді першої інстанції (а.п. 69 зворіт).

Наявність підписів ОСОБА_1 на роздруківці приладу «Drager Alkotest 6810» № ARCB-0078 (а.п. 2), та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо згоди з результатами огляду за допомогою спеціального технічного засобу (а.п. 5), свідчить про те, що він повністю погодився з результатами тесту 0,70 % (проміле).

Крім того, з метою повного та всебічного розгляду справи, судом першої інстанції витребувано та долучено до матеріалів справи як копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/9089, яке чинне до 08.12.2021 року про те, що газоаналізатор Алкотест 6810 № ARCB-0078 пройшов методику перевірки, що містить вимоги до метрологічних характеристик (а.п. 50), так й сертифікати відповідності серії А №007292, виданий 01.09.2014 року за №UA-MI/1-96-2014 (а.п. 51), що не містить гранічного терміну дії, з наведенням в мотивувальній частині постанови висновків про правомірність використання вказаного приладу на території України.

З вказаними висновками суду першої інстанції в частині наявності всіх законних підстав для застосування працівниками поліції приладу «Drager Alkotest 6810» № ARCB-0078 погоджуюсь, а тому доводи апелянта в цій частині вважаю безпідставними.

Водночас, наголошую на тому, що сертифікати отримані відповідно до чинного законодавства і потрібні для початкового введення в обіг (включаючи імпорт) на території України. Закінчення сертифіката означає, що не можна вводити в обіг (включаючи імпорт) нових виробів. Але закінчення сертифіката не впливає на вироби, що вже введені в експлуатацію.

Вважаю голослівними доводи сторони захисту про те, що показники електродіагностичного приладу «Alkotest 6810» фірми «Drager» не можуть вважатися допустимим доказом.

Згідно з пунктами першим та третім розділу ІІ Інструкції передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки, Газоаналізатор Drager Alcotest, втому числі 6810 включений до вказаного переліку.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18.01.2018 року на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів «Газоаналізатори Alcotest Drager 6810», які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 року по 10.02.2015 року, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

В Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення, що опублікований на сайті Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками 05.07.2018 року, вказано про газоаналізатори «Drager Alcotest», свідоцтво № 14455/2014, затверджене Наказом Держлікслужби України від 29.12.2014 року № 1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів».

Окрім того, згідно з наказом Державної служби України з лікарських засобів від 29.12.2014 року № 1529 «Про державну реєстрацію медичних виробів» Газоаналізатори Drager Alcotest мають свідоцтво про державну реєстрацію № 14455/2014, у якого необмежений строк дії.

Апелянтом не наведено переконливих доводів щодо неможливості застосування приладу Драгер 6810, або заборони використання його на території України, за умови правомірності введення такого в експлуатацію на час дії дозвільних документів та своєчасного проходження відповідного калібрування.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.11.2016 року за № 1417/29547 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлені міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, а саме для Газоаналізаторів - один рік.

Таким чином, вважаю, що поліцейськими правомірно був застосований під час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 газоаналізатор Drager Alcotest 6810 та його показники є допустимими доказами.

Згідно з доказами, що є в матеріалах справи, ОСОБА_1 погодився на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме газоаналізатора Drager Alcotest 6810, на місці зупинки транспортного засобу за наявності двох свідків, пройшов такий огляд, за результатами якого встановлено стан алкогольного сп`яніння.

З метою перевірки доводів апелянта, дослідженодиск з відеофіксацією з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксований факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest» на місці зупинки у присутності двох свідків (а.п. 10).

Достовірність інформації на вказаному носії інформації в апеляційній скарзі не оспорювалась.

Як правильно встановив суддя суду першої інстанції, ОСОБА_1 є особою, яка керувала транспортним засобом, у розумінні ст. 130 КУпАП.

Так, з відеозапису вбачається рух транспортного засобу марки «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинили працівники поліції й під час розмови з водієм виникла підозра у вживанні останнім алкоголю, на що водій відповів, що алкоголю не вживав, й на пропозицію пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, погодився. На запитання працівника поліції: «Вживав спиртне?», чути як водій відповідає: «Насправді, трішки, пиво алкогольне міцне «Балтіка» й все». На пропозицію працівника поліції надати документи на транспортний засіб й посвідчення водія, водій починає шукати в шухлядах автомобіля. Чути як працівник поліції наголошує на тому, що вони нікуди не поспішають й надають можливість останньому знайти вказані документи. Водій надає документи на автомобіль, й повідомляє, що посвідчення водія він не має. Вбачається як водієві надається герметично запакований мундштук, й у присутності двох свідків водій проходить огляд, проте за недостатністю кількості кисню, показник приладу не відображає результат, й водієві повторно пропонують пройти огляд. Після чого вбачається як водієві надають ще один герметично запакований мундштук, водій проходить огляд й на приладі з`являється результат з показником 0,70% (проміле). В кінці запису чути як водій наголошує на тому, що він більше так не буде (а.с. 10).

Отже, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що вживав алкоголь та керував транспортним засобом, й факт погодження з результатом огляду підтверджується його власноручним підписом у графі «З результатом згодний», що міститься в акті огляду на стан сп`яніння (а.п. 5).

Протокол також містить пояснення ОСОБА_1 наступного змісту: «Випив 200 г алкогольного пива, керував автомобілем» (а.п. 3).

Оскільки у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені в акті огляду, направленні на огляд, рапорті, такі як запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода, почервоніння шкіри обличчя (а.п. 5, 6, 9), поліцейський мав право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Будь-яких відомостей про порушення працівниками поліції законодавства (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду тощо) стороною захисту не надано.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку про безпідставність доводів апелянта в частині відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи з того, що приписами п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин, а приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином доходжу висновку, що сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що судом не було викликано в судове засідання для дачі показів свідка ОСОБА_2 , який є неповнолітнім, не є слушними, оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що суддею були прийняті всі можливі заходи для виклику вказаного свідка, проте останній до суду не з`являвся, в той час як нормами КУпАП не передбачено примусовий привід свідків.

За умови наявності відеозапису, де повністю зафіксовано перебіг події, дії працівників поліції вважаю законними, а доводи апелянта в частині незаконності свідків, один із яких є неповнолітнім, а другий перебуває в родинних відносинах з особою, що притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , вважаю такими, що не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення в частині пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення.

Відомостей про упередженість свідків немає, а тому прийняття рішення без безпосереднього допиту свідка ОСОБА_2 та працівника поліції, не свідчить про однобічність чи неповноту судового розгляду, оскільки матеріали провадження містять достатньо доказів для прийняття рішення по суті.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так доповнюють один одного.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не було надано копію протоколу, як на факт порушення права на захист, не знайшли свого підтвердження.

Звертаю увагу на те, що ОСОБА_1 був допитаний в суді першої інстанції, що свідчить про те, що останній достеменно був обізнаний про зміст висунутого йому обвинувачення.

Інших спростувань на підтримання відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, апелянт не навів, та в суді апеляційної інстанції інших доказів не надав.

Щодо обраного судом виду та розміру адміністративного стягнення й незгоди апелянта з призначенням судом першої інстанції стягнення із позбавленням права керування транспортним засобом до особи ОСОБА_1 , який взагалі не має посвідчення водія, то вважаю їх такими, що заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині належить змінити.

Приписами ч. 9 ст. 294 КУпАП встановлено, що у разі зміни постанови суду в частині накладення стягнення, в межах передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Під час апеляційного перегляду справи стороною захисту надано лист головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області (філія ГСЦ МВС) за №31/9/28 адв. від 11.05.2021 року про те, що згідно наявних баз даних ЄДР МВС України, громадянину ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не видавалось.

Проте, з постанови суду першої інстанції вбачається, що обираючи вид та міру стягнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції хоча й обрав стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, проте належним чином не переконався щодо наявності у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає покарання як на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, так й на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, перебуваючи за кермом автомобіля й виконуючи функції водія, ОСОБА_1 тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону.

В той же час, відповідно до п. 28 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року з змінами, суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, коли винна особа взагалі не отримувала такого права.

Оскільки передбачене ч.1 ст.130 КУпАП правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху та становить потенційну небезпеку для суспільства та учасників дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, враховуючи тяжкість ймовірних наслідків, а також особу ОСОБА_1 , якому не видавалось посвідчення водія на право керування транспортними засобами, доходжу висновку про обрання щодо ОСОБА_1 стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень).

Таким чином, доходжу висновку про те, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду - змінити в частині накладення стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Лесюка Володимира Михайловича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити в частині накладення стягнення.

Вважати, що постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень).

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло