ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/554/21 Справа № 185/613/21 Суддя у 1-й інстанції - Мельник Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працював водієм служби таксі Шеріф, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

якою його визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, без конфіскації грошей та знаряддя правопорушення, та стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в грудні 2020 року він працював у службі таксі Шеріф без укладення трудового та цивільно-правового догорів.

Вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що він є суб`єктом господарювання.

Стверджував, що в постанові суду не зазначено точних та конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином він здійснював господарську діяльність, де, кому та коли надавав послуги перевезення, не вказані докази того, що він дійсно займався господарською діяльністю.

Зазначив, що при визначенні складу цього адміністративного правопорушення є необхідним визначення чи провадить особа господарську діяльність і чи має вона державну реєстрацію як суб`єкт господарювання.

Вказав, що факт одноразового перевезення пасажирів за плату не може кваліфікуватися як зайняття господарською діяльністю.

Стверджував, що суд першої інстанції не звільнив його від сплати судового збору, хоча він є інвалідом ІІ групи.

Заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №121622, 18 грудня 2020 року о 15 год 28 хв ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Мерседес-Бенц Віто, державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку №10 по вул.Дніпровській в м.Павлоград надавав послуги з перевезення пасажирів без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Частина перша ст.164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Відповідно до п.24 ст.7 Закону України Про ліцензування видів господарської діяльності від 02 березня 2015 року № 222-VIII, перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що в пошуках роботи він звернувся до служби таксі Шеріф, де йому запропонували перевозити пасажирів на власному автомобілі марки Мерседес-Бенц. Від вказаної служби таксі він став отримувати замовлення на перевезення пасажирів. Протягом дня здійснював від 10 до 12 замовлень, ввечері в службі таксі розраховувався за отриманні замовлення по 11 гривень за кожне. Його автомобіль не обладнаний таксометром чи касовим апаратом. Пасажири, яких він перевозив сплачували йому готівковими коштами за проїзд. Пояснив, що 18 грудня 2020 року отримав замовлення на перевезення пасажиру з СТО Мустанг в м.Павлограді, забравши пасажира з адреси мав його відвезти до центра міста. Під час перевезення пасажира його було зупинено поліцією по вул.Дніпровській, та складено протокол про адміністративне правопорушення. Повідомив, що ніякої ліцензії чи дозвільних документів на перевезення пасажирів він особисто не отримував та жодних документів, які б підтверджували його працевлаштування до служби таксі Шеріф він не має.

Вважаю, що зібраними у справі доказами підтверджується факт того, що ОСОБА_1 дійсно надавав послуги з перевезення пасажирів на власному автомобілі та отримував замовлення зі служби таксі Шеріф, при цьому будь-яких документів, які б дозволяли йому здійснювати перевезення пасажирів, зокрема ліцензії, він не отримував, що не заперечується самим ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що факт одноразового перевезення пасажирів за плату не може кваліфікуватися як зайняття господарською діяльністю не приймаються до уваги, оскільки відповідальність за ч.1 ст.164 КУпАП передбачена саме за перевезення пасажирів за відсутності відповідної ліцензії.

Посилання ОСОБА_1 на безпідставне стягнення з нього судового збору, так як він є інвалідом ІІ групи, вважаю необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували його інвалідність. Не надані такі і під час апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним переглядом не встановлено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції встановив з наведенням відповідних мотивів та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні, тому постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Онушко