ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2442/20 Номер провадження 33/814/182/21Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участі секретаря судових засідань Гринь А.В., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Клочкової А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 гривень.

За постановою суду ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 02 грудня 2020 року о 21 годині 15 хвилин по вул. Героїв Майдану у м. Гадяч, у порушення вимог п.2.5 ПДР України, керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_1 , та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер», оскільки поліцейськими не було проінформовано яким саме технічним засобом «Драгер» вони пропонують пройти апелянту огляд на стан алкогольного сп`яніння та чи є цей спеціальний технічний засіб сертифікованим, таким, що пройшов повірку та чинним на день складання протоколу, у той час як апелянт у час не зафіксований відеозаписом просив поліцейських надати сертифікат та свідоцтво про повірку алкотестера, у чому йому було відмовлено; після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці із застосуванням приладу Драгер», останньому проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейськими не пропонувалось; свідки були залучені вже під час складання протоколу про адміністративне правопорушення; з відеозапису не вбачається, що у ОСОБА_1 були нечітка мова, хитка хода, часткова дезорієнтація, та відеофіксація не здійснювалась безперервно, а містить декілька файлів, які не охоплюють весь час з моменту зупинки транспортного засобу до часу завершення документування матеріалів.

Крім того, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності посилається на те, що місцевим судом розглянуто справу без участі ОСОБА_1 , чим порушено права, передбачені ст.268 КУпАП. Апелянт зазначає, що підтвердити його невинуватість могли, будучи допитаними в судовому засіданні, свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були залучені поліцейськими для підписання протоколу про адміністративне правопорушення, свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що знаходилися у салоні автомобіля ОСОБА_1 та були присутні на місці зупинки транспортного засобу.

Водночас особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважає, що місцевим судом безпідставно зауважено про те, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керуванням транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, оскільки 02 квітня 2018 року Полтавським апеляційним судом скасовано постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката КлочковуА.О., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається у межах доводів апеляційної скарги.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Адміністративна відповідальність за статтею 130 КУпАП настає, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 2.5 ПДР України вказано, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові ОСОБА_1 , який керував транспорнтим засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за обставин, встановлених місцевим судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, та є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245721 від 02 грудня 2020 року, 02 грудня 2020 року о 21 годині 15 хвилин по вул. Героїв Майдану у м. Гадяч водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України (а.с. 1).

За даними цього протоколу автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 .

У наведеному вище протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вказаний протокол складений уповноваженою на це особою - поліцейським Тимбуром В.О., та підписаний останнім і зазначеними двома свідками без будь-яких зауважень чи доповнень. Натомість особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від підписання протоколу про адміністративне правопорушення та надання пояснень відмовився у присутності двох свідків.

У цьому протоколі викладено фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме місце, час та суть указаного правопорушення, зазначено інші необхідні відомості, які підлягають доказуванню та мають значення для правильного вирішення справи, з урахуванням положень ст.256 КУпАП.

Мотивованих та істотних підстав для визнання цього доказу недопустимим не встановлено.

Щодо тверджень представника апелянта про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено рік та конкретизоване місце його складання (без номеру будинку), то як вбачається з технічного носія інформації інформації від 02 грудня 2020 року, відеозаписом зафіксовано точний час складання протоколу про адміністративне правопорушення (у тому числі й рік). До того ж, не оспорюється в апеляційній скарзі й самим апелянтом рік та місце його зупинки працівниками поліції, а тому зазначені вище формальні порушення не є такими, що свідчать про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення як доказу.

Крім того, недотримання поліцейським термінології при складанні протоколу про адміністративне правопорушення також не можна визнати тим релевантним фактором, який впливає на допустимість цього доказу.

Так, апеляційний суд зауважує, що для вирішення питання про те чи може порушення стати підставою для визнання доказів недопустими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт порушення, але й встановити, що отримані докази є результатом такого порушення.

Неспроможними також є і твердження про те, що не було встановлено особу ОСОБА_1 , оскільки це спростовується змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245721 від 02 грудня 2020 року та технічним носієм інформації, на якому записано відеозаписи від 02 грудня 2020 року. При цьому, правильність ідентифікації апелянта як ОСОБА_1 ніким не ставилась під сумнів як на місці зупинки транспорнтого засобу, так і в апеляційній скарзі та суді апеляційної інстанції. Крім того, як вбачається з технічного носія інформації, незазначення у протоколі серії та номера посвідчення водія прямо пов`язане із поведінкою апелянта, який на вимогу працівника поліції відмовився надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що також підтверджується копією складеної щодо ОСОБА_1 постанови за ч.1 ст.126 КУпАП (порушення вимог п.2.1 ПДР України) у матеріалах справи (а.с. 5).

Так, розглядаючи апеляційну скаргу та оцінюючи докази, на думку суду апеляційної інстанції, дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245721 від 02 грудня 2020 року об`єктивно підтверджуються технічним носієм інформації, на якому записано відеозаписи від 02 грудня 2020 року, з яких встановлено, що 02 грудня 2020 року працівниками поліції було зупинено автомобіль DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_1 , водій якого попередньо порушив ПДР України, проїхавши на заборонений сигнал світлофора. Засобами об`єктивного контролю зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу у присутності двох свідків, так і в закладі охорони здоров`я. Також з відеофіксації встановлено процес складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як того вимагає п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я. Від підпису протоколу та отримання його копії ОСОБА_1 відмовився (а.с. 7). З аналізу змісту відеозаписів, апеляційний суд, всупереч доводам апелянта, вважає слушними посилання місцевого суду про наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Крім того, слід зазначити, що апелянту попередньо було повідомлено назву спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810, та з моменту висловлення працівником поліції вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці і до моменту відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду, що зафіксовано безперервним відеозаписом, апелянт не ставив вимогу щодо надання поліцейськими сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (21:34:34 21:37:03).

Положеннями п.5 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, регламентовано, що поліцейський надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, однак як встановлено вище ОСОБА_1 такої вимоги не ставив, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

У свою чергу, щодо виконання функцій водія ОСОБА_1 , то указаний факт не оспорюються до того ж і в апеляційній скарзі. Наведене підтверджено також представником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у судовому засіданні апеляційної інстанції повідомила, що ОСОБА_1 не заперечує того, що у час та місці, встановленому місцевим судом керував автомобілем DAEWOO LANOS, н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції.

Необгрунтованими є і доводи апелянта щодо неповноти відеозапису, оскільки наявний у матеріалах справи технічний носій інформації, на якому зафіксовано події 02 грудня 2020 року з достатньою повнотою підтверджує факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспорнтим засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності могли підтвердити свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , є неспроможними, оскільки наведені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються технічним носієм інформації, на якому записано відеозаписи від 02 грудня 2020 року, та не викликають сумнівів у суду.

Твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про те, що його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, спростовуються даними технічного носія інформації, на якому записано відеозаписи від 02 грудня 2020 року, за якими ОСОБА_1 було сповіщено про те, що розгляд справи відбудеться у Гадяцькому районному суді Полтавської області 04 січня 2021 року о 09 годині 00 хвилин, що також знаходить своє підтвердження у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №245721 від 02 грудня 2020 року. Так, апелянт, будучи сповіщеним про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання суду першої інстанції 04 січня 2021 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, як вбачається з матеріалів справи клопотання про відкладення судового засідання не подавав.

У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене вище, та зважаючи на встановлення діючим законодавством строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення, за обставин, викладених вище, розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 не перешкодив місцевому суду прийняти законне та обгрунтоване судове рішення.

Водночас слід зазначити, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 мав можливість для реалізації прав, передбачених Конституцією України та ст. 268 КУпАП, однак в судове засідання апеляційного суду не з`явився, не навівши причин, що об`єктивно унеможливили б його явку до апеляційного суду.

Щодо доводів апелянта про те, що місцевим судом помилково зазначено, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керуванням транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, то вони є слушними, однак не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, оскільки цим судом кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто без ознаки повторності. У свою чергу, зазначена апелянтом обставина не могла вплинути і на вид та розмір застосованого місцевим судом адміністративного стягнення, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною.

За таких обставин, на підставі наведеної вище сукупності доказів, які взаємоузгоджуються як між собою, так і фактично із твердженнями апелянта, апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП., поза розумним сумнівом.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є водієм, що підтверджується даними довідки Гадяцького ВП ГУНП у Полтавської області (а.с. 6).

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.33 КУпАП, правильно наклав стягнення на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Судом апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Постанова Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам, встановленим у ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування, про що йдеться в апеляційній скарзі - відсутні, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.294КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун