ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3143/20 Головуючий суддя І інстанції Ольховський Є. Б.
Провадження № 33/818/127/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 14.06.2020 року о 02 год 22 хв. в м. Харків, по вул. Холодногірська, 2А, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Hynday Tucson, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя поведінка, що не відповідає обстановці. Водій ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, у присутності двох свідків в установленому законом порядку. Своїми діями ОСОБА_1 порушено вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №281844 від 14.06.2020..

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати судову постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції розглянуто справу за її відсутності, повістку вона не отримувала, чим порушено ч. 1 ст. 268 КУпАП ч. 1 ст.277 КУпАП. Про судове провадження вона не знала і не могла знати, оскільки вона не повідомлялась судом першої інстанції. Зазначила, що подала скаргу на дії працівників поліції і цю скаргу №56263389 було проігноровано. З цього приводу її дот органів поліції не викликали для отримання пояснень. Також посилається на порушення з боку працівників поліції її права на захист. Вказує, що судом не було взято до уваги її пояснення в протоколі та не обґрунтовано зазначено щодо невідповідності їх положенням ст. 368 КУпАП, оскільки такої статті в кодексі про адміністративні правопорушення не існує. На думку ОСОБА_1 , судом помилково зазначено, що вона вела телефонну розмову зі своїм юристом з метою відмовитись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вона в даному випадку скористувалась своїми правами, закріпленими в ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. Також вважає хибним твердження, що вона надала згоду на проходження огляду на стан сп`янінні нібито після так званого фіксування її відмови в присутності свідків від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки її пояснення в протоколі прямо свідчать про бажання пройти перевірку на стан алкогольного сп`яніння. Зазначає, що показання свідків, на думку ОСОБА_1 , не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки їх не викликалось в судове засідання.

Поряд з цим, ОСОБА_1 просила поновити їй строк на оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року, оскільки повісток в судове засідання вона не отримувала, судове засідання проведено за її відсутністю, а копію постанови отримала лише 29.07.2021.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції разом з ОСОБА_1 з`явився її представник за дорученням Гриценко В.О.

Однак, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Тобто ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право мати захисника.

Проте, відповідно до вимог ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги.

Аналізуючи вимоги цієї статті вбачається, що захисником у справі про адміністративне правопорушення може бути лише професійний адвокат, оскільки на теперішній час законодавцем не прийнятий Закону, який регулює участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення фахівців в галузі права в якості захисників.

Отже участь ОСОБА_2 у розгляді цієї апеляційної скарги у якості захисника процесуально не можлива, оскільки він не має свідоцтва на парво зайняття адвокатською діяльністю. Тобто, ОСОБА_2 не має процесуального права бути захисником Шуліки З.А.

Клопотань щодо залучення іншого захисника, ОСОБА_1 не заявляла, а тому, справа розглядається за участю ОСОБА_1 без участі захисника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, в письмових поясненнях свідків, а також на відомості відеозапису з нагрудного реєстратора працівника поліції.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , 14.06.2020 року о 02 год 22 хв. керувала автомобілем Hynday Tucson, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота, почервонінням шкірного покриву обличчя та поведінкою, що не відповідає обстановці. Була зупинена працівниками поліції в м. Харків, по вул. Холодногірська, 2А. Відповідно зазначеного протокол, водій ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, у присутності двох свідків в установленому законом порядку, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №281844 від 14.06.2020 (а.с.1).

Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, в яких зазначено, що водію автомобіля Hynday Tucson, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 було запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд для встановлення ступеня сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора DragerАлкотест 6820 або в закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ОНД), на що вона відмовилась (а.с. 6,7).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень суду апеляційної інстанції, але останні не з`явились за судовим викликом. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відсутні за вказаними адресами.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому, відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Доводи апелянта щодо упередженості свідків суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях, ніяких об`єктивних відомостей, які б свідчили про неупередженість зазначених свідків апелянтом не зазначено а тому, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості врахувати такі доводи.

Крім того, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналізуючи цю норму закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що якщо працівники поліції здійснюють відео фіксацію процедури огляду особи на стан сп`яніння то наявність свідків не є обов`язковою.

Проте, у цій справі працівниками поліції здійснювалась відеофіксація події на бодікамеру, а також були залучені сторонні особи у якості свідків.

Працівники поліції залучили двох свідків під час пропонування ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис, який був зафіксований працівниками поліції на їх бодікамеру (арк. 3).

Відповідно до відомостей цього відеозапису (диск з папкою 1895, файл ), об`єктивно вбачається, що працівник поліції зупинив ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем Hynday Tucson, державний номер НОМЕР_1 , з причини відсутності полісу страхування. Після чого, на питання інспектора, чи вживала вона алкогольні напої і пропонування на місці пройти огляд для встановлення ступеня сп`яніння, за допомогою газоаналізатора Drager Алкотест ОСОБА_1 відповіла: «… ну на месте нет, давайте в райотдел меня посадите», тобто така поведінка об`єктивно свідчить про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці її зупинки з використанням газоаналізатору Драгер. Інспектор поліції запропонував Шуліці пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповіла: «нет, я отказываюсь, потому что я вам не верю, будем подавать в суд, давайте», що також об`єктивно свідчить про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Після чого інспектор зазначив, що зараз будуть зупинені свідки.

З файлу №471900786 вбачається, що прибули свідки, в присутності яких інспектор зазначив, що була затримана ОСОБА_1 , в ході спілкування з якою були виявлені ознаки сп`яніння: запах з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці. Після чого, інспектор запропонував ОСОБА_1 пройти огляд для встановлення ступеня сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Drager Алкотест, на що ОСОБА_1 відповіла «Нет, может он у вас ето, поехали в райотдел». На вказану відповідь інспектором було роз`яснено можливість іншого варіанту проходження огляду для встановлення ступеня сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 відповіла: «подождите, только я сейчас позвоню адвокату, узнать что мне делать». Після чого ОСОБА_1 почала вести телефонне спілкування зі своїм адвокатом, під час якого працівники поліції вдруге запропонували ОСОБА_1 дати відповідь. Проте, ОСОБА_1 зазначила, що має право дзвонити і буде зараз дзвонити ОСОБА_7 . Після цього, працівниками поліції, в присутності свідків, втретє було задано ОСОБА_1 питання, чи буде вона «дуть в Драгер?», проте ОСОБА_1 продовжувала спілкуватись зі своїм захисником.

В папці 2181, файл відеозапису № міститься відеозапис, з якого вбачається, що працівники поліції, в присутності свідків, запитали ОСОБА_1 ще раз, чи буде вона проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Drager Алкотест, на що вона відповіла, що не довіряє драгеру та може здати кров у закладі охорони здоров`я, але бажала поїхати зі своєю подругою. На що працівниками поліції було зазначено, що їхати повинна тільки ОСОБА_1 , оскільки законом та Інструкцією не передбачено перевезення сторонніх громадян в службовому автомобілі під час процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. На це ОСОБА_1 повідомила, що: «нет, тогда выписывайте заявление в суд, я не буду ничего подписывать, я отказываюсь, и всё». Вказану відповідь було зафіксовано в присутності свідків, що вони підтвердили на запитання працівника поліції, щодо відмови водія ОСОБА_1 пройти огляд для встановлення ступеня сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора Drager Алкотест або в закладі охорони здоров`я. Після чого ОСОБА_1 відповіла: «можете выписывать в суд направление».

Аналізуючи відомості цих відеозаписів, апеляційний суд дійшов висновку, що працівники поліції діяли відповідно до вимог ст. 266, тобто виявивши ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , запропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці її зупинки з використанням газоаналізатору Драгер або пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що остання відмовилась у присутності двох свідків. Процес спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 був зафіксований працівниками поліції на їх службову бодікамеру. Цей відеозапис був долучений до протоколу про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 повідомила, що вона оскаржувала дії працівників поліції, які складали протокол стосовно неї до керівництва Управління патрульної поліції в Харківській області. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції також пояснила, що отримала відповідь від Управління патрульної поліції про те, що їй відмовили в задоволенні цієї скарги.

Апеляційний суд вважає, що твердження апелянта щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що ОСОБА_1 , керувала автомобілем, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, яка склалася.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого осатннявідмовилася.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в якості свідка допитувався працівник поліції, який складав протокол стосовно ОСОБА_1 поліцейський Труський Є.Ю., який будучі повідомлений про кримінальну відповідальність за відмову у наданні показання, а також за введення суду в оману пояснив, що саме він 14.06.2020 року склав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 . Пояснив, що вона була зупинена за порушення Правил дорожнього руху України, а під час спілкування у неї були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці яка склалася, почервоніння шкіряного покриву обличчя. Їй було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці її зупинки з використанням алкотестеру Драгер або в закладі охорони здоров`я, на що остання відмовилась у присутності двох свідків. Також повідомив, що вона не була обмежена у пересуванні та у використанні свого майна. Спілкувалась по телефону з адвокатом, який надавав їй певні поради. Упередженого ставлення до ОСОБА_1 у нього не було, він лише перебував на службі і виконував свої службові обов`язки. Також повідомив, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці і в закладі охорони здоров`я та він почав складати протокол. Після цього ОСОБА_1 , вкотре поспілкувавшись з адвокатом, в протоколі письмово зазначила, що вона бажає пройти огляд на стан сп`яніння. Однак таке бажання вона виявила вже після складення протоколу про адміністративне правопорушення, а тому їй було відмовлено у цьому клопотанні.

Суд апеляційної інстанції аналізуючи пояснення ОСОБА_1 та працівника поліції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості користатись своїм телефоном та телефонувала своєму адвокату, який надавав їй відповідні поради.

Той факт, що ОСОБА_1 телефонувала своєму адвокату підтверджується звукозаписом телефонних розмов ОСОБА_1 з її адвокатом саме під час її спілкування з працівниками поліції, що підтверджується звукозаписами, які є наявними на диску, який був долучений апелянтом до апеляційної скарги та досліджені в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відомості цих аудиозаписів не спростовують відомостей, зафіксованих у протоколі, а навпаки свідчать про небажання водія ОСОБА_1 з суб`єктивних причин пройти огляд на стан сп`яніння, який працівник поліції, відповідно до вимог чинного законодавства, запропонував пройти ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції та під час складання протоколу скористалась своїм правом на захист, зателефонувавши декілька разів своєму адвокату, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції було порушено її право на захист є такими що не відповідають дійсності.

Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що у 2012 році успішно склала іспит та отримала посвідчення водія. Зазначила, що знає Правила дорожнього руху України.

Ці відомості свідчать про те, що ОСОБА_1 знаючи, що вона повинна виконувати законні вимоги працівників поліції, що передбачено Правилами дорожнього руху України, відмовилась пройти огляд на стан сп`яніння, що, відповідно до вимог ст. 10 КУпАП свідчить про умисність її дій.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в мотивувальній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції послався на ст.. 368 КУпАП, якої взагалі не існує.

В мотивувальній частині судової постанови дійсно суд посилається на положення ст. 368 КУпАП. Чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення дійсно не містить такої статті. Проте, суд апеляційної інстанції розцінює це як описку, допущену судом при складанні повного тексту постанови, яка може бути усунута судом першої інстанції за відповідною заявою ОСОБА_1 або за власною ініціативою. Більш того, наявність цієї описки не впливає на зміст та суть оскаржуваної постанови та не спростовує доказів відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому ця описка не є підставою для беззаперечного скасування постанови.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що ОСОБА_1 керувала автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та у медичному закладі КНП ХОР ОНД вона відмовилась в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто її за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков