Єдиний унікальний номер судової справи 472/243/21
Номер провадження 33/812/264/21 Головуючий у місцевому суді: Орленко Л.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Пшеняк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Ведель Олега Михайловича на постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Кудрявцівка Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року встановлено, що 06 березня 2021 року о 23:00 годині в місті Березівка по вулиці Пушкінській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки і моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою Алкотестера «Драгер» в присутності свідків, результат якого склав 0.49 проміле, чим останній порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник Ведель О.М. просить скасувати постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вказаній справі, на що помилково послався суд першої інстанції.

Вказує також на те, що працівник поліції відмовився надати ОСОБА_1 для ознайомлення сертифікат відповідності алкотестеру та акт його останньої повірки. При цьому, витребуваний судом роздрукований результат тесту, проведений за допомогою газоаналізатору «Drager Alcotest 6810» не містить зазначення ані особи, що тестують, ані особи інспектора/лікаря та їх підписів.

Окрім того, акт огляд на стан сп`яніння є недопустимим доказом, оскільки не містить дати, місця та часу його складання.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Звертає увагу на розбіжності часу проведення тестування між роздрукованим результатом тесту та відеозаписом поліції.

Вважає, що оскільки алкотестер вимірює вміст парів алкоголю у видихуваному повітрі, а не вміст алкоголю у крові, то результат тесту за допомогою вказаного приладу не може бути належним доказом.

Також, посилається на не повідомлення належним чином ОСОБА_1 про дату розгляду справи на 03 червня 2021 року та не врахування заяви захисника про відкладення розгляду справи. У зв`язку із чим, на думку захисника, суд першої інстанції допустився процесуальних порушень не вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Вендель О.М., до апеляційного суду не з`явилися, про розгляд справи належним чином були повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, та враховуючи, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник, судом повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону України, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).

Відповідно до пп.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення правопорушення) огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).

Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до п.7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення правопорушення) обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення свідків є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серія ОБ №099231 складеного 06 березня 2021 року, водій ОСОБА_1 06 березня 2021 року о 23 год. 00 хв. керував транспортним засобом - автомобілем марки і моделі Mitsubishi Galant, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в місті Березівка по вулиці Пушкінській в стані алкогольного сп`яніння.

Зі згоди водія огляд на стан сп`яніння проводився поліцейськими у встановленому законом порядку зі застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alcotest в присутності свідків. Результат тесту склав 0.49 проміле.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній свою вину визнав повністю та не заперечував встановлених обставин, викладених в протоколі. Вказував, що під час керування транспортним засобом був зупинений працівниками поліції, яким пояснив, що дійсно випив горілки перед тим як сісти за кермо та їхати по своїх справах. Результат тесту склав 0.49 проміле, що ним визнано. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичній установі відмовився.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що 06 березня 2021 року вони були запрошені співробітниками поліції в якості свідків при складані матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . У їх присутності ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest, результат якого склав 0.49 проміле. Свою провину водій визнав, результати тесту не заперечував. Зазначав, що випив горілки перед тим як сісти за кермо.

Вказані пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідків узгоджуються з відеозаписом працівників поліції.

З вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в присутності свідків пройшов тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою Drager Alcotest, результат якого склав 0.49 проміле. Зі вказаним результатом було ознайомлено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків.

Також, з відеозапису убачається, що ОСОБА_1 свою вину повністю визнав та результати огляду не заперечував. При цьому, пояснював, що ще в селі Вікторівка у нього в автомобілі закінчився бензин, у зв`язку з чим він пішов до магазину де і випив 50 грам горілки, після чого, заправив автомобіль та продовжив рух машини.

Отже вказані пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також відеозапис працівників поліції спростовують посилання захисника про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог пп.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобами особою в стані алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, то такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки сукупність доказів, які є в матеріалах даної справи, підтверджують винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Більше того, вказані доводи спростовуються відеозаписом працівників поліції, згідно якого вбачається, що водій ОСОБА_1 пояснював працівникам поліції, що керував транспортним засобом, після того як вживав спиртні напої.

За такого, доводи про те, що водій ОСОБА_1 не керував автомобілем є необґрунтованими та судом апеляційної інстанції розцінюються як обраний його захисником неналежний спосіб захисту та намагання уникнути від адміністративної відповідальності.

Не може бути достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності і посилання на неналежність доказу відео-зйомки, наданого працівниками поліції, оскільки цей доказ підтверджує факти, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Не приймаються до уваги посилання представника ОСОБА_1 Венделя О.М. щодо невідповідності часу отримання результату тестування, що зазначений на роздруківці, хвилинам, які відображаються на відеозаписах, оскільки таке не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та вказане, за наявності, не може бути підставою для визнання незаконною постанови місцевого суду, оскільки не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Твердження апеляційної скарги про те, що працівники поліції не надали ОСОБА_1 жодних сертифікатів відповідності приладу Алкотестера Драгер не беруться судом до уваги, оскільки останній підписав протокол про адміністративне правопорушення, жодних зауважень чи пояснень у протоколі з цього приводу не написав.

Стосовно процесуальних порушень судом першої інстанції, про які зазначено в апеляційній скарзі, то апеляційний суд виходить з того, що процесуальні права ОСОБА_1 , в тому числі права на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення його захисника Веделя О.М. до апеляційного суду.

Тобто, при перегляді постанови суду першої інстанції в апеляційному суді останньому була надана можливість в повному обсязі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, та скористатися ними.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції в межах її оскарження, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Суддя місцевого суду в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ухвалив законну та обґрунтовану постанову про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, місцевий суд обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення).

За такого, підстав для скасування постанови Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 Ведель Олега Михайловича залишити без задоволення.

Постанову Веселинівського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова