КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/3930/21
Апеляційне провадження №33/824/3382/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

20.03.2021 о 00:05 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Києві, по проспекту Степана Бандери, у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» ARHK - 0543 з кінцевим показником 1,08 проміле алкоголю в крові, оскільки під час зупинки в ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Отже, ОСОБА_1 учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

До даних висновків суд дійшов з наступних підстав.

У судове засідання ані ОСОБА_1 , ані його захисники Кравець А. Б., Вишняков М. І., не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись.

Проте від захисника надійшла заява щодо розгляду справи у їх відсутність. Крім того, у письмових запереченнях захисник Вишняков М. І. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки на його думку, надані до протоколу адміністративного правопорушення матеріали є недопустимими доказами, а отже і не доводять винуватість ОСОБА_1 .

Розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, суд відповідно до положень ст. 1 КУпАП здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП установлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2 п. 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735 ( далі Інструкція ), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №189010 від 20.03.2021, 20.03.2021 о 00:05 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом - легковим автомобілем марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві, по проспекту Степана Бандери, у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на місці за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» ARHK - 0543 з кінцевим показником 108 проміле, оскільки під час зупинки в ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що захисником Вишняковим М.І. було надано довідку видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка імені Гальченко В.В.» №117 від 20.03.2021.

З указаної довідки вбачається, що 20.03.2021 о 01:55 год. ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою, а саме: був оглянутий лікарем, проведено обстеження на наявність алкоголю алкотест Ecotest у слині - не виявлено та наркотичних засобів тестом №10 Wondfo для визначення наркотиків у сечі (морфіну, кокаїну, амфетаміну, метамфітаміну, марихуани, бензодіазепінів, МДМА, барбітуратів, метадону, фенілциклідину) - не виявлено.

На «Д» обліку не знаходиться. Діагноз: на час огляду ознак наркотичного та алкогольного сп`яніння не виявлено.

Однак, суд уважає недопустимим доказом наведену довідку, бо огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння проводиться у лікаря нарколога, який видає спеціальний висновок ( Додаток №5 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 21 розділу ІІІ).

Результат аналізу слині та сечі не є висновком відповідно додатку № 5.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Проведення огляду осіб на такий стан в інших закладах забороняється.

Процедура огляду водія на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або направлення для проведення огляду до найближчого закладу охорони здоров`я у разі незгоди пройти його на місці з використанням спеціальних технічних засобів передбачена також п. 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі - Порядок), п.7 розділу І, п.1 розділу ІІІ вказаної раніше Інструкції.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 266 КУпАП, п. 7 Порядку, п. 9 розділу ІІ Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, який з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Наказом Департаменту охорони здоров`я Київської міської державної адміністрації № 563 від 27.05.2019 визначено Київську міську наркологічну клінічну лікарню «Соціотерапія», як єдину установу в м. Києві, якій надано право проведення відповідного огляду.

Ураховуючи те, що ТОВ «Клініка імені Гальченко В. В. » не входить до переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП вказаний огляд є недійсним.

Між тим, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» та Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, що був досліджений у судовому засіданні, який містить обставини проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку.

Так, огляд проводився на місці за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» ARНК - 0543 з кінцевим показником 1,08 проміле алкоголю в крові.

Як убачається з відеозапису, перед початком проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатора «Drager Alkotest 6820», ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з приладом для пересвідчення в його герметичному упакуванні та надано мундштук.

Під час ознайомлення з приладом, ОСОБА_1 жодних зауважень щодо герметичності упакованого мундштука, працівникам поліції не надав.

Варто зазначити, що перед початком процедури ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що вранці вживав алкогольні напої та не оспорював, що результат проходження медичного огляду може бути позитивним.

Крім того, перед початком процедури, працівниками поліції було роз`яснено поетапне проходження медичного огляду за допомогою вказаного приладу та допустиму норму, яка складає 0,2 проміле, після чого було зроблено контрольний забір, який показав кінцевий результат 0,00 проміле.

Суд відкидає твердження захисту про недопустимість доказу відеозапису з нагрудної камери поліцейського з підстав не безперервного запису.

Так, зазначений відеозапис містить повну інформацію щодо обставин, пов`язаних із встановленням ознак сп`яніння водія, проходження медичного огляду за допомогою відповідного приладу.

При цьому, слід узяти до уваги, що сам пристрій - нагрудна відеокамера поліцейського, розрахована на здійснення безперервного запису, але який не може перевішувати 15 хвилин.

Після чого камера автоматично створює наступний файл.

Тож відеозапис з декількох відео фрагментів, тривалістю 15 хвилин кожен, не може бути підставою для визнання таких записів недопустимими, саме через технічні особливості пристрою.

Крім того, навіть якщо відеозапис має тривалість не 15 хвилин, а менший, то і такий відеозапис не може вважатися недопустимим.

Бо сторона захисту не посилається на те, що відеозаписами не охоплені інші обставини, які є важливим для розгляду справи, але штучно були спотворені, змонтовані чи видалені, що може бути підставою для окремого визнання відеозапису таким, що є недопустимим доказом, та відповідно за наявності інших підтверджень існування таких обставин.

Варто зазначити, що у запереченні на протокол, який надійшов від захисника Вишнякова М.І. міститься протокол опитування адвокатом особи за її згодою від 31.05.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнав та надав пояснення по суті правопорушення та обставин, що мали місце починаючи з 19.03.2021 до 20.03.2021 з участю працівників патрульної поліції.

Так, у своїх поясненнях ОСОБА_1 посилається на те, що працівниками поліції не було надано сертифікатів та документів для спеціального технічного засобу газоаналізатору «Drager Alkotest 6820» та не проведено контрольний забір.

Указані пояснення ОСОБА_1 повністю спростовуються відеозаписом, який міститься у матеріалах справи.

Зокрема, перед початком проходження огляду за допомогою вказаного приладу ОСОБА_1 не виявив бажання ознайомитись з офіційними документами та сертифікатами виданими для приладу «Drager Alkotest 6820», йому було надано герметично запакований мундштук для ознайомлення та працівниками поліції було детально роз`яснено процедуру проходження огляду, після чого проведено контрольний замір з кінцевим показником 0,00 проміле.

Слід також зазначити, що суд не знаходить підстав вважати, що «Drager Alkotest 6820» не є спеціальним технічним засобом, на що посилається сторона захисту, бо наведений технічний засіб застосовується відповідно до передбаченого законом порядку.

Крім того, захисник зазначає, що відомості про дату та час вчинення адміністративного правопорушення не відповідають дійсному та фактичному часу зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписами з нагрудної камери, оскільки дата та час, які зазначені в протоколі різняться між собою не лише в часі але й в даті вчинення правопорушення.

Але варто наголосити, що розбіжності в часі з відеозаписами та протоколом є незначними, та можуть бути обумовлені різними обставинами, які не пов`язані з умисними діями осіб, якими здійснюється складання адміністративного протоколу, та не утворює підстав для визнання доказів не допустимими лише з цих підстав.

Оскільки сторона захисту не посилалась на те, що обставини, які зазначені в протоколі, не мали місце, чи мали місце в інший день, час та за інших обставин.

Також, захисник Вишняков М.І. посилався на відсутність свідків під час проходження ОСОБА_1 медичного огляду за допомогою спеціального приладу на місці зупинки транспортного засобу, що є підставою для визнання результату вказаного проходження неналежним доказом.

У противагу цьому необхідно вказати, що 16.02.2021 Верховна рада України прийняла законопроект «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №2695, яким редакція ч. 2 ст. 266 КУпАП змінена наступним чином: «Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку суду, словосполучення в законі «Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння….» охоплює повністю процедуру проведення огляду на стан сп`яніння.

Отже, після набуття законом чинності, працівникам поліції дозволяється проводити огляд на стан сп`яніння без свідків.

При цьому, доказами має бути відеофіксація огляду. Обов`язок присутності свідків виникає лише у разі, якщо працівник поліції не має відеореєстратора чи іншого технічного засобу відеозапису, а тому суд відмовляє у визнанні результату проходження медичного огляду на стан сп`яніння, неналежним доказом.

Слід також зазначити, що закон, яким є КУпАП, має вищу юридичну силу ніж Інструкція № 1452/735 і в яку ще не внесені зміни в зв`язку з внесенням змін до ст. 266 КУпАП.

При цьому, положення Інструкції № 1452/735 наразі суперечать положенням ст. 266 КУаАП, а отже і не підлягають застосуванню в цій частині.

Звісно, Інструкція № 1452/735 була розроблена з метою впровадження та конкретизації дій працівників поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння, тобто тих, які були в ст. 266 КУпАП до внесення змін.

Але, на думку суду, наразі положення ст. 266 КУпАП є достатньо чіткими, та не потребують додаткового закріплення в інструкції для застосування, оскільки порядок використання нагрудних засобів фіксації працівників поліції є діючим та не скасованим.

Даючи оцінку вказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд уважає, що в діях водія ОСОБА_1 убачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме - п. 2.9 (а) ПДР України.

Не вважає суд також суттєвим порушенням, тобто таким, яке має наслідком закриття справи, надсилання до суду протоколу про адміністративне правопорушення понад строки визначені в Інструкції № 1395, оскільки така підстава як і обов`язок суду жодним нормативним актом не передбачені.

Перевіркою матеріалів також не встановлено порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання адміністративного протоколу, відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, які, на переконання суду, є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ураховуючи особистість, майновий стан та ступінь винуватості ОСОБА_1 , характер та суспільну небезпеку вчиненого ним правопорушення, суд уважає, що ОСОБА_1 слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, тобто у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову і закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 7, 9, 245, 251, 252, 255, 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.п. 4, 7-9, 12 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних камер ( відео реєстраторів ) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - Кравця А.Б., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, керуючись наступним.

Як правильно встановив місцевий суд, що підтверджується і матеріалами справи, 20.03.2021 в 00 годин 05 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проспекту Степана Бандери у м. Києві,, у стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився на місці за допомогою спеціального технічного засобу - газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» ARHK - 0543 з кінцевим показником 1,08 проміле алкоголю в крові, оскільки під час зупинки водія у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Названі обставини, як правильно зазначив місцевий суд, підтверджуються матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом про застосування спеціального технічного засобу, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, направленням, переглянутим апеляційним судом відеозаписом ( а.с. 1, 2, 3, 5, 6 ), наявними у справі, які, на переконання апеляційного суду, є доказами вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, сам ОСОБА_1 , згідно відеозапису, при перегляді в суді апеляційної інстанції, підтвердив факт вживання спиртних напоїв зранку.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 36, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

В рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 7, 9, 245, 251, 252, 255, 268, 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.п. 4, 7-9, 12 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних камер ( відео реєстраторів ) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, практики Європейського суду з прав людини, з точки зору суду апеляційної інстанції та в силу викладеного, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому, доводи апелянта, зокрема, щодо часу зупинки транспортного засобу, який не співпадає із часом складення протоколу, відсутності стану сп`яніння у ОСОБА_1 згідно довідки від 20 березня 2021 року, ненаправлення його до закладу охорони здоров`я працівниками поліції, відсутності нормативного акту про віднесення застосованого технічного засобу до числа спеціальних та надані суду заперечення, протоколи опитування, довідка ( а.с. 27-40, 44-50, 51-53, 55-68, 72-78, 79-81, 82 ), з точки зору суду другої інстанції, не спростовують законність та обґрунтованість судового рішення місцевого суду та факт управління апелянтом транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується названими доказами, яким суд дав оцінку відповідно до положень ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд, при цьому, застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" ( п.43 ) та "Авшар проти Туреччини" ( п. 282 ), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

При цьому, суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк