Номер провадження: 33/813/536/21
Номер справи місцевого суду: 500/1279/19
Головуючий у першій інстанції Волков Ю.Р.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., захисника Прядко А.О., представника Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області Ільченка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника Прядко А.О. про поновлення їй строку на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Багате Ізмаїльського району Одеської області, громадянин України, працює інженером по рибо добичі АРК «Придунайська нива», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.85 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 170 гривень. Стягнутий судовий збір в сумі 384 гривні 20 копійок.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, захисник Прядко А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження захисник зазначила, що ОСОБА_1 не був присутнім під час розгляду його справи, постанова суду не направлялась на його адресу засобами поштового зв`язку, а про її існування він дізнався 02 березня 2021 року від керівництва АРК «Придунайська Нива» за фактом отримання претензій Управління Державного агентства рибного господарства України в Одеські області від 23 лютого 2021 року щодо відшкодування збитків за завдання шкоди рибному господарству України у результаті перевищення вилову судака.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив усі обставини справи по встановленню факту вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, строки подачі апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга захисника Прядко А.О. підлягає поверненню особі, що її подала з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Зі змісту мотивувальної частини оскарженої постанови убачається, що ОСОБА_1 не був присутнім в суді першої інстанції під час розгляду його справи. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що копія постанови надсилалась на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, як то передбачено ч.1 ст.285 КУпАП.

Проте апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника Прядко А.О. про те, що ОСОБА_1 дізнався про існування оскарженої постанови суду лише 02 березня 2021.

Вказані доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, на аркуші 13 міститься постанова від 20 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Ізмаїльського районного суду Одеської області №500/1279/19 від 16 квітня 2019 року про стягнення зі ОСОБА_1 судового збору на користь держави у розмірі 384 грн. 20 коп.

Крім того на зворотному аркуші 15 міститься постанова від 20 червня 2019 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Ізмаїльського районного суду Одеської області №500/1279/19 від 16 квітня 2019 року про стягнення зі ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 170 грн.

Таким чином станом на 20 червня 2019 року ОСОБА_1 вже достеменно знав про існування оскаржуваної постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року, оскільки сплатив накладений на нього постановою штраф в сумі 170 грн. та судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп., що підтверджується вищевказаними постановами про закінчення виконавчого провадження.

В свою чергу апеляційна скарга захисника Прядко А.О., в інтересах ОСОБА_1 , була подана до суду першої інстанції 16 березня 2021 року, тобто поза межами 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановлено ч.2 ст.294 КУпАП

В апеляційній скарзі захисник Прядко А.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, проте не наводить будь-яких причин, які обґрунтовують поважність причини пропуску її довірителем ОСОБА_1 вказано строку більш ніж на півтора року.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Звертаючись з апеляційною скаргою, в якій порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник Прядко А.О. не надала доказів про наявність у ОСОБА_1 перешкод у реалізації свого права на оскарження постанови суду від 16 квітня 2019 року в установлений законом строк.

Докази, які б могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, оскільки захисник Прядко А.О. подала апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навела поважних та достовірних причин припуску цього строку, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

На підставі викладеного, керуючись статтями 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду Одеської області

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити захиснику Прядко А.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.85 КУпАП України.

Апеляційну скаргу повернути захиснику Прядко А.О.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко