Справа № 467/703/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції №1 Первомайського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянки України, не працюючої, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 05 червнч 2021 року ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , умисно вчинила відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, яке виразилось у ображанні образливими словами та брутальною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

На неодноразові виклики до суду ОСОБА_1 не з`явилась, правом на участь в судовому засіданні не скористалась, повідомлялась належним чином шляхом надіслання повісток та телефонограм, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Тож, приймаючи до уваги, що судом вжито необхідних заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 у судовому засіданні, однак, вона не з`явилась до суду, причини неявки не повідомила, з метою дотримання розумного строку розгляду справи і забезпечення можливості своєчасного притягнення особи до відповідальності у випадку доведення її винуватості, з урахуванням достатнього обсягу наявних доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки положення ч. 2 ст. 268 КУпАП ( у редакції закону № 1604-IX від 01.07.2021 року, який набрав чинності 01 серпня 2021 року) не містять імперативного припису щодо обов`язкової її участі в судовому засіданні під час розгляду даної категорії справ.

У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зробив такі висновки.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

А положення ст. 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про

адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, в силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тож, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає повністю доведеною провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зокрема, такі висновки суд зробив із всебічного аналізу сукупності наступних доказів :

- протоколу про адміністративне правпорушення серії ВАБ №197544 від 05 червня 2021 року у частині часу, місця, способу і перебігу подій вчинення адміністративного правопорушення, а так само і наслідків, що настали/могли настати внаслідок вчинення правопорушення у виді шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи із зазначенням ступеня її родинного зв`язку із порушником;

- письмових пояснень потерпілої особи ОСОБА_2 від 05 червня 2021 року, які за своєю суттю кореспондуються із даними протоколу у частині відомостей щодо часу, місця, способу учинення правопорушення порушником та наслідків, що настали. Зокерма, із цих пояснень слідує, що ОСОБА_1 сказала доньці прийти до неї, однак, якщо та цього не зробить, то вона поб`є її. Коли донька разом із свідком ОСОБА_3 прийшла до місця знаходження ОСОБА_1 , то остання почала затягувати її до будинку, ображаючи брутальною лайкою. Коли ОСОБА_2 вибігла на вулицю через таку поведінку матері, остання почала наздоганяти її. Після цього, ОСОБА_2 зачинилась в будинку ОСОБА_4 та зателефонувала до поліції.

Ці пояснення потерпілої особи підтверджуються і письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 від 05 червня 2021 року, із яких вбачається, що донька ОСОБА_1 ОСОБА_2 близько тижня проживала в будинку ОСОБА_4 через те, що ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями і не займається дітьми.

05 червня 2021 року до ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_1 , сказавши, щоб та прийшла до неї ( АДРЕСА_2 ). Коли ОСОБА_4 пішла разом з дитиною до ОСОБА_1 , остання без пояснень почала вживати на їх адресу нецензурну лайку, намагалась побити. На таке ОСОБА_2 викликала поліцію.

Письмові пояснення ОСОБА_1 від 05 червня 2021 року у частині того, що вона на доньку не кричала та брутальною лайкою її не ображала суд розцінює як обраний спосіб захисту від висунутого «звинувачення», так як ці пояснення фактично однозначно спростовані даними протоколу та письмовими поясненнями потерпілої особи і свідка, які у свою чергу, є послідовними та логічними і за своєю суттю узгоджуються із даними протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім цього, із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 звернулась із заявою до органу Національної поліції із приводу події, яка є предметом цього судового розгляду.

Що говорить про те, що у неї були підстави побоюватись за свою безпеку через діяння матері, з огляду ще й на те, що вона тікала від неї та зачинилась в будинку свідка.

При цьому, суд доходить висновку, що психічному здоров`ю ОСОБА_2 могла бути завдана шкода, зокрема, з огляду на її вік, а також те, що відносної неї була вживана нецензурна лайка, тим більше в присутності сторонньої особи свідка ОСОБА_4 .

Тож, усі ці докази, у їх сукупності, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у справі, як то, щодо часу, місця, способу вчинення адміністративного правопорушення, а також наслідків, що настали і родинного зв`язку між порушником і потерпілою особою.

Отже, суд сприймає їх як належні, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення.

Також, суд не встановив наявності недопустимих доказів у цьому провадженні, позаяк, будь - яких даних про отримання їх з порушенням встановленого законом порядку, у своєму розпорядженні не мав.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_1 , суд виходив із положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229 VIII (з наступними змінами і доповненнями), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства ( далі Закон).

Зокрема, із положень п. 3 ст. 1 Закону, згідно яких домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства це - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

А психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи ( п. 14 Закону).

Також, суд врахує, що домашнє насильство, у контексті положень ст. 173-2 КУпАП, являє собою умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

А тому, з огляду на наведене, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вона вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї неповнолітньої доньки.

За такого, суд визнав повністю доведеною за стандартом «поза розумним сумнівом» вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-1 КУпАП за обставин, установлених судом.

При накладенні адміністративного стягнення на неї суд враховує характер вчиненого правопорушення, як то, ступінь небезпеки як для потерпілої особи, так і для інших членів сім`ї, середі іншого, вчинення правопорушення щодо неповнолітньої особи, вік потерпілої особи, який вказує на особливу вразливість психіки підлітка, ступінь родинної зв`язку із порушницею, особу самої порушниці, яка раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності, не працює, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, а також форму її вини, позаяк, установлено, що вона діяла умисно, тобто усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала настання останніх.

У той час, як обставин, що пом`якшують чи то обтяжують відповідальність ОСОБА_5 згідно із ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд у даному, конкретному випадку не встановив.

За такого суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст. 173-2 КУпАП у виді штрафу, яке буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню її вини, а також необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 VI становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день розгляду справи становить 454,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Суддя І.В. Явіца