Справа № 163/298/21 Провадження №33/802/348/21 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Категорія:ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2021 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , її захисника Карпука А.С., прокурора Назарука О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Карпука Андрія Сергійовича на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , т.в.о. директора Головненської спеціальної школи "Центр освіти" Волинської обласної ради, визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП та на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн. судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнано винною за те, що вона будучи посадовою особою юридичної особи публічного права т.в.о. директора Головненської спеціальної загальноосвітньої школи «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» та т.в.о. директора Головненської спеціальної школи «Центр освіти» Волинської обласної ради, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, при видачі протягом 2019-2021 років наказів про виплату премій працівникам, серед яких зазначені її чоловік машиніст (кочегар) котельні ОСОБА_2 та матір комірник ОСОБА_3 , не повідомила у встановленому Законом порядку (не пізніше наступного робочого дня) Волинську обласну раду або Національне агентство з питань запобігання корупції про наявність у неї реального конфлікту інтересів, чим порушила вимоги п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», а саме:

1)18.11.2019 року видала наказ №178-к «Про виплату премій працівникам», яким своєму чоловікові ОСОБА_2 призначила премію в розмірі 2479 грн., однак до 20.11.2019 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол №26);

2)18.11.2019 року видала наказ №178-к «Про виплату премій працівникам», яким своїй матері ОСОБА_3 призначила премію в розмірі 2879 грн., однак до 20.11.2019 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 28);

3)15.08.2019 року видала наказ №101-к «Про виплату премій працівникам», яким своїй матері ОСОБА_3 призначила премію в розмірі 4500 грн., однак до 17.08.2019 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 30);

4)17.09.2019 року видала наказ №131-к «Про виплату премій працівникам», яким своїй матері ОСОБА_3 призначила премію в розмірі 3900 грн., однак до 19.09.2019 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 32);

5)16.12.2019 року видала наказ №190/19 «Про виплату премій працівникам», яким своїй матері ОСОБА_3 призначила премію в розмірі 3879 грн., однак до 18.12.2019 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 34);

6)16.12.2019 року видала наказ №190/19 «Про виплату премій працівникам», яким своєму чоловікові ОСОБА_2 призначила премію в розмірі 3380,04 грн., однак до 18.12.2019 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 36);

7) 02.10.2020 року видала наказ №119-к «Про виплату премій працівникам», яким своїй матері ОСОБА_3 призначила премію в розмірі 4075 грн., однак до 04.10.2020 року включно про наявність у неї реального конфлікту інтересів визначені Законом органи не повідомила (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 38).

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-7 КУпАП - неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Крім того, ОСОБА_1 будучи посадовою особою юридичної особи публічного права т.в.о. директора Головненської спеціальної загальноосвітньої школи «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки» та т.в.о. директора Головненської спеціальної школи «Центр освіти» Волинської обласної ради, відповідно до підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією, при видачі протягом 2019-2021 років наказів про виплату премій працівникам, серед яких зазначені її чоловік машиніст (кочегар) котельні ОСОБА_2 та матір комірник ОСОБА_3 , тобто прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушила п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», а саме:

1)18.11.2019 року видала наказ №178-к «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її чоловікові ОСОБА_2 було призначено та виплачено премію в розмірі 2479 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 27);

2)18.11.2019 року видала наказ №178-к «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її матері ОСОБА_3 було призначено та виплачено премію в розмірі 2879 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 29);

3)15.08.2019 року видала наказ №101-к «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її матері ОСОБА_3 було призначено та виплачено премію в розмірі 4500 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 31);

4)17.09.2019 року видала наказ №131-к «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її матері ОСОБА_3 було призначено та виплачено премію в розмірі 3900 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 33);

5)16.12.2019 року видала наказ №190/19 «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її матері ОСОБА_3 було призначено та виплачено премію в розмірі 3879 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 35);

6)16.12.2019 року видала наказ №190/19 «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її чоловікові ОСОБА_2 було призначено та виплачено премію в розмірі 3380,04 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 37);

7) 02.10.2020 року видала наказ №119-к «Про виплату премій працівникам», на підставі якого її матері ОСОБА_3 було призначено та виплачено премію в розмірі 4075 грн. (по даному факту 26.01.2021 року складено протокол № 39).

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2ст.172-7 КУпАП - прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, суд першої інстанції вказав, що вона будучи суб`єктом на якого поширюються положення п.п."а" п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» всупереч п.п.2, 3 ч.1 ст.28 цього ж Закону, не повідомила у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів, та вчинила дії і прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, і такі її дії стверджено доказами, які містяться в матеріалах справи.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Карпук А.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Вказує про те, що працівники ДСР на наділені повноваженнями по прийняттю рішень про проведення перевірки дотримання положень антикорупційного законодавства, оскільки відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", який є спеціальним Законом, який регулює питання запобігання корупції, такими повноваженнями наділене лише НАЗК. Працівники поліції мають право лише після отримання матеріалів перевірки із НАЗК на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначає і про те, що рішенням КСУ від 27.10.2020 року №13-р/2020 було визнано неконституційними окремі положення Закону України "Про запобігання корупції", які передбачають повноваження НАЗК, зокрема в частині щодо особливостей врегулювання конфлікту інтересів. А тому, вважає, що оскільки єдиним органом, який мав право на здійснення перевірки дотримання антикорупційного законодавства було НАЗК, а вказаним рішенням КСУ, такі його повноваження були скасовані.

Крім того, захисник вказує, що у протоколах про адміністративні правопорушення не розкрито складу адміністративних правопорушень, вчинення яких інкримінуються ОСОБА_1 , не обґрунтовано та не зазначено у чому полягає її особистий інтерес при прийнятті рішень на виконання рішень комісії про преміювання, а тому такі протоколи не можуть покладатись в основу судового рішення, в якому також такий склад не розкритий.

Зазначає також, що рішення про розгляд питання про видачу премій, визначення осіб, яким слід нарахувати премію та її розмір приймала комісія, а ОСОБА_1 не голосувала і такого рішення не приймала. Вона лише виносила наказ на виконання рішення комісії, яка уповноважила тимчасово виконуючого обов`язки керівника вчинити такі дії. Вважає, що отримання грошової винагороди у формі заробітної плати та її складових - премій, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право "на заробітну плату, не нижче визначеної законом" законодавчо закріплене у ст.43 Конституції України. Отримання премії та її розміру не залежало від безпосереднього прийняття ОСОБА_1 рішення, тому ніякі родинні відносини не могли впливати на прийняття нею рішення, оскільки таке рішення нею не приймалось. Таким чином, дані факти унеможливлюють існування реального конфлікту інтересів, а відтак і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Прокурор подав на вищевказану апеляційну скаргу письмові заперечення в яких посилаючись на безпідставність доводів, викладених у скарзі просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та її захисника Карпука А.С., які скаргу підтримали із наведених у ній підстав, прокурора, який просив відхилити скаргу та залишити без змін оскаржуване судове рішення, приходжу до наступного висновку.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Частиною 1 ст.172-7 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів , а ч.2 цієї ж статті, - за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до примітки цієї статті, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції". Під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Підпунктом «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме - посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

В ході апеляційного розгляду сторона захисту вказувала про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, а також про відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджували б її вину.

Проте, такі доводи сторони захисту до уваги судом не беруться, оскільки факт вчинення ОСОБА_1 згаданих адміністративних правопорушень, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким дано відповідну юридичну оцінку.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд першої інстанції на підставі досліджених у справі доказів встановив наступні обставини справи, з якими повністю погоджується апеляційний суд.

Так, було встановлено, що ОСОБА_1 прирівнюється до осіб на яких поширюються вищезгадані положення Закону України «Про запобігання корупції», оскільки вона в період з 02.07.18 по 05.03.20 на підставі розпорядження голови Волинської обласної ради №148 від 27.06.18, наказу Управління освіти, науки та молоді Волинської обласної державної адміністрації від 02.07.2018 №109-к обіймала посаду т.в.о. директора Головненської спеціальної загальноосвітньої школи «Центр освіти та соціально-педагогічної підтримки», а з 05.03.20 по цей час відповідно до розпорядження голови Волинської обласної ради №67 від 05.03.20, - посаду т.в.о. директора Головненської спеціальної школи «Центр освіти» Волинської обласної ради, яка виходячи із наявних у матеріалах справи документів, є юридичною особою публічного права.

Встановлено і те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є чоловіком та матір`ю ОСОБА_1 відповідно, що підтверджується довідкою Головненської селищної ради від 15.12.20 за №2843 про склад сім`ї ОСОБА_1 , листом відділу ДРАЦС у Волинській області від 21.12.20 за №12330/05.2-04-34 та листом УДМС України у Волинській області від 04.01.21 за №6/55/102/01-2021.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як працівники Головненської спеціалізованої школи «Центр освіти», отримували премії на підставі виданих та підписаних ОСОБА_1 наказів «Про виплату премії працівникам»: №178-к від 18.11.19, №190/19 від 16.12.19, №101-к від 15.08.19, №131-к від 17.09.19 та №119-к від 02.10.20.

Із наявної інформації Національного агентства з питань запобігання корупції, яка міститься у листі 30-11/432/21 від 05.01.21 та інформації, яка міститься у листі Волинської обласної ради від 15.01.21 вбачається, що ОСОБА_1 про наявність конфлікту інтересів під час виконання службових обов`язків у період з 01.01.19 по 05.01.21, до НАЗК або Волинської обласної ради, не зверталась.

Вищенаведені обставини зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією від 26.01.2021 року №№26, 27, 28, 29, 30. 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38 та 39, які складені щодо ОСОБА_1 та підписані нею.

У письмовим поясненнях від 15.12.2020 року ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, вона окрім іншого, зазначила, що перебуває на посаді т.в.о. директора Головненської спеціальної школи «Центр освіти» Волинської обласної ради, і з вимогами Закону України "Про запобігання корупції" ознайомлена належним чином. У цій школі на посаді комірника працює її матір ОСОБА_3 , а в період опалювального сезону на посаді машиніста котельні, - її чоловік ОСОБА_2 . Дійсно в період 2019-2020 років вона видала та підписала накази про преміювання матері та чоловіка, на підставі яких ним було нараховано та виплачено грошову винагороду. Про реальний конфлікт інтересів управління освіти Волинської ОДА або НАЗК не повідомляла. Дані діяння вчинила через незнання вимог щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Вищенаведені обставини ОСОБА_1 не заперечуються та не оспорюються.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вірно поклав їх в основу свого рішення, оскільки вини є належними та допустимими в розумінні ст.251 КУпАП, і фактично повністю поза розумним сумнівом доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Водночас, апеляційний суд повністю погоджується із доводами суду першої інстанції про відхилення тверджень сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_1 повноважень на визначення розміру премій, оскільки її матір ОСОБА_3 (комірник) та чоловік ОСОБА_2 (машиніст (кочегар) котельні) згідно їх посадових інструкцій, призначаються та звільняються з роботи безпосередньо директором школи, який виходячи із змісту Статуту та Положення про матеріальне стимулювання педагогічних та інших працівників Головненської спеціальної школи від 31.08.2018 року, має виключне право та остаточне рішення щодо преміювання працівників, як особа, уповноважена на розпорядження коштами та є основним підписантом фінансово-розпорядчих документів.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. При цьому, приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Твердження сторони захисту як на підставу для скасування оскаржуваної постанови судді про те, що протоколи, які складені щодо ОСОБА_2 не можуть вважатись належними та допустимими доказами через нерозкриття у них складу правопорушень, до уваги судом не беруться, оскільки, як вбачається зі змісту цих протоколів, викладена суть адміністративних правопорушень повністю відповідає диспозиціям ч.ч.1, 2 ст.172-2 КУпАП, і є такими, які дають суду підстави зробити певні висновки на підставі досліджених доказів. Такі твердження сторони захисту апеляційний суд вважає власним тлумаченням законодавства та розумінням фактичних обставин справи.

Не беруться до уваги також доводи сторони захисту про відсутність у працівників Національної поліції повноважень на проведення перевірки та складення протоколів про адміністративне правопорушення, оскільки, виходячи з положень ст.ст.251, 255 КУпАП, постанови КМУ №867 від 09.10.2019 року, наказу УСР у Волинській області, Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про запобігання корупції", працівники Національної поліції, і зокрема в даному випадку оперуповноважений 1-го сектору УСР у Волинській області А.Сметюк, є посадовою особою орану внутрішніх справ Національної поліції, яка наділена правом здійснення перевірки, збирання доказів та складання протоколів за ст.172-7 КУпАП, і про це вірно зазначив суд першої інстанції з посиланням на відповідні положення законодавства.

Крім того, судом не беруться до уваги як на підставу незаконності оскаржуваного судового рішення посилання сторони захисту на рішення КСУ №13-р/2020 від 27.10.20, яким визнано неконституційними окремі положення Закону України "Про запобігання корупції", оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, цим рішенням не визнавались неконституційними норми Закону «Про запобігання корупції» та норми КУпАП, які є основою діяльності посадових осіб органів внутрішніх справ Національної поліції у провадженнях про адміністративні правопорушення за ст.ст.172-4 - 172-9 КУпАП.

Апеляційний суд всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності у розрізі із доводами апеляційної скарги, вважає, що всі твердження сторони захисту щодо незаконності судового рішення місцевого суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та фактично спрямовані на уникнення нею адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованих їй адміністративних правопорушень.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив законне судове рішення про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції відповідно до вимог ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого проступку, дані про особу порушника, ступінь її вини, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив стягнення на підставі ч.2 ст.36 КУпАП у виді штрафу в межах мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Зважаючи на вищенаведене, постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 12.03.2021 року в даній справі є законною та такою, що постановлена відповідно до вимог КУпАП, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Карпука Андрія Сергійовича залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 12 березня 2021 року в даній справі щодо ОСОБА_1 , без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк