ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15 квітня 2021 рокуСправа №: 695/3191/20
Номер провадження 3/695/511/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Степченко М.Ю., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли з Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 492565 від 13.12.2020 року, ОСОБА_1 , 13.12.2020 р. о 14-55 год. по вул. Можайського в м. Золотоноша керував автомобілем ВАЗ-21043 д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з висновком КНП «ЗРБЛ» ЗРР № 138 від 13.12.2020 р., в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що алкоголь не вживає з 2002 року. На місці зупинки працівниками поліції без свідків було запропоновано пройти освідування, від якого ОСОБА_1 відмовився, однак погодився пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Освідування в лікарні проводила медична сестра, надавши ОСОБА_1 алкотестер для продуву, біологічний зразок не відбирали, хоча останній на цьому наголошував.

Захисник ОСОБА_1 Некоз М.М. у судовому засіданні зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, оскільки в ньому не зазначено, які ознаки алкогольного сп`яніння мав ОСОБА_1 під час його зупинки, свідками зазначені медичні працівники, зокрема і ті, які безпосередньо проводили огляд на стан сп`яніння. Окрім того, дата і час направлення на медичний огляд співпадає з датою і часом проведення безпосередньо самого освідування, а також з датою і часом складання протоколу. Просив закрити провадження в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні 15.04.2021 р. пояснила, що працює на посаді медичної сестри, з інструкцією про проведення медичного огляду ознайомлена. Повідомила, що не була свідком того, як зупинили ОСОБА_1 . Освідування проводила за місцем своєї роботи, у приймальному відділенні, за допомогою апарату «Алкофор», в який ОСОБА_1 здійснив продув. Чеки даний апарат не видає. Свідок зазначила, що інструктаж щодо процедури проведення освідування проходила один раз.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні 15.04.2021 р. зазначила, що перебувала на роботі у той час, як ОСОБА_1 привезли на освідування до медичного закладу. Свідком того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не була. Освідування останнього проводила медична сестра, за результатами якого апарат показав перевищення проміле.

Дослідивши матеріали справи, суддя встановив наступні обставини.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).

За положенням ст.245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За вимогами ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. №1452/735) (далі Інструкція №1452/735), - огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Згідно з п. 10 та п. 12 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.

Відповідно до п. 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

У пункті 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 зазначено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

З пояснень свідків, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що освідування ОСОБА_1 проводилось у Золотоніській ЦРЛ ОСОБА_2 , яка працює на посаді медичної сестри, чим порушено п. 3 розділу ІІІ Інструкції №1452/735.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що медичний огляд ОСОБА_1 проводився в закладі охорони здоров`я шляхом продування останнім апарату «Алкофор», тобто зразки біологічного середовища не відбирались, чим порушено пункти 10, 12 та 13 розділу ІІІ Інструкції №1452/735.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що висновок медичного огляду ОСОБА_1 складений з чисельними порушеннями, а отже, відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції №1452/735 є недійсним та не може бути використаний у справі як доказ.

Окрім того суд звертає увагу на той факт, що направлення на огляд складено о 15:20 год., безпосереднього сам огляд проведений о 15:20 год., протокол про адміністративне правопорушення складено о 15:20 год., що викликає сумніви у достовірності складених документів.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази щодо підтвердження керування транспортним засобом особою в нетверезому стані, зокрема, не вказано ознак, за якими працівники поліції встановили, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

З матеріалів справи судом також встановлено, що свідки, які зазначені у протоколі не були присутніми на місці зупинки транспортного засобу, а відтак не були очевидцями керування ОСОБА_1 автомобілем та відмови останнього від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

Всі ці обставини свідчать про порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Будь-які докази, які б підтвердили факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення у матеріалах справи відсутні.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно положення ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. п.1 ч.1 ст.247 провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що в суду виникли сумніви щодо реальності вчинення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, правопорушення, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ч.1 ст. 130, п.1 ст.247, ч.3 ст. 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП провадженням закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів.

Суддя М.Ю. Степченко