Справа № 450/1893/21 Провадження № 3/450/1062/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мельничук І. І., розглянувши справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

21.02.2021 року о 02 год. 40 хв. на автодорозі Мукачево-Рогатин-Івано-Франківськ-Львів, ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT CLIO д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмоввся у медичному закладі про що свідчить висновок № 000389 від 21.02.2021 року, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Справа про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла на адресу суду 26.05.2021 року призначена до розгляду на 30.07.2021 року о 12 год. 10 хв.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, розгляд вказаного клопотання просив проводити у його відсутності.

Оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення та дослідивши докази в їх сукупності, приходжу до висновку про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 185340 від 21.02.2021 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.02.2021 року, висновком щодо результатів медичного огляду 000389 № 389 від 21.02.2021 року.

Встановлено, що правопорушення, яке ставляться у провину ОСОБА_1 не носить триваючого характеру та було вчинене у строк, що передує трьом місяцям до дня розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП Пустомитівським районним судом Львівської області. Так встановлено, що строк протягом якого на правопорушника можна накласти стягнення минув 21.05.2021 року.

Встановлено, що в силу вимог ч. 2 ст. 38 КУпАП в редакції чинній на час вчинення правопорушення /21.02.2021 року/ якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до КУпАП чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті. Із наведеного слідує, що строки визначені ч. 2 ст. 38 КУпАП в редакції чинній на час вчинення правопорушення для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення минули.

Крім того, судом встановлено, що стаття 38 КУпАП доповнена частиною 6 відповідно до ЗУ № 1231-IX від 16.02.2021 року, який набрав законної сили 17.03.2021 року.

Однак ч. 6 ст. 38 КУпАП не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли з приводу вчинення ОСОБА_1 21.02.2021 року, порушення п. 2. 5 ПДР України, оскільки згідно ст. 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року український уряд визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення.

У п. 3.4 і п. 3.6 рішення Конституційного суд України від 11.10.2011 року у справі № 10-рп/201, такий аналізуючи положення міжнародних актів наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відтак, до відносин які регулюються КУпАП, в частині відсутності їх нормативного регулювання КУпАП, підлягають застосуванню норми КК України.

З постанови ККС ВС від 31 березня 2021 року у справі № 201/604/20 вбачається, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року (справа № 5-324кс15), стаття 80 КК окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 КК особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Доповнивши ст. 38 КУпАП частиною 6 поставив осіб, щодо яких розглядаються справи про адміністративне правопорушення в гірше становище ніж те, що було до набрання законної сили законом ЗУ № 1231-IX від 16.02.2021 року, який набрав законної сили 17.03.2021 року.

Згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Стаття 58 Конституції України, закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).(абзаци перший-четвертий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22,243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата) від 13 травня 1997 року № 1-зп/1997).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Проаналізувавши матеріали справи, приходжу до висновку, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак провадження у справі підлягає закриттю, оскільки на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки накладення адміністративного стягнення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ч. 2 ст. 38 (чинної на час вчинення правопорушення), п. 7 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

провадження у справі щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня її винесення.

СуддяІ. І. Мельничук