КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 357/7370/21. Номер провадження 33/824/3811/2021. Категорія: ч. 2 ст. 172-15 КпАП України. Головуючий у суді першої інстанції Ларіна О.В. Головуючий у апеляційній інстанції Дзюбін В.В.
П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 серпня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Дзюбін В.В.,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року,
у с та н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка обіймає посаду моториста-комірника групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 4 845 грн. 00 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнена до адміністративної відповідальності за недбале ставлення особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Як визнав установленим за змістом постанови суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

16 червня 2021 року о 09:00 годині в АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_1 , являючись службовою особою добового наряду черговим бригадних об`єднань складів військової частини НОМЕР_1 , будучи попередньо повідомленою про заступання в наряд на шикуванні підрозділу, відмовившись поставити підпис про доведення наряду в книзі добору добового наряду третьої зведеної роти, посилаючись на хворобу, яка не потребує термінової госпіталізації, не будучи звільненою від виконання службових обов`язків, всупереч вимогам ст. ст. 255, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, під час інструктажу добового наряду відмовилась заступати в наряд ту вибула на консультацію до лікаря отоларинголога Національного військово-медичного клінічного центру Головний військовий клінічний госпіталь, розташований в м. Києві, чим недбало поставилась до військової служби, змусивши безпосереднього начальника капітана ОСОБА_2 викликати іншого військовослужбовця на заміну ОСОБА_1 для несення служби протягом доби, в умовах особливого періоду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , вважаючи винесене суддею місцевого суду рішення про визнання її винуватою та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КпАП України незаконним і необґрунтованим, винесеним з істотними порушеннями як процесуального, так і матеріального адміністративного права, просить: постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року скасувати та провадження в справі закрити.

ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибула, при цьому належним чином повідомлялась про день, час і місце її апеляційного розгляду /а. с. 121/, проте не повідомила причин своєї неявки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі Смірнова проти України).

На переконання суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 мала достатньо часу для захисту своїх прав і законних інтересів у даній справі.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, викладені апелянтом, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року за №3477-ІV, є джерелом права в Україні.

Згідно положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України (заява №22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином вивчені судом.

Зазначені вимоги та приписи при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, з огляду на таке.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Так, відповідно до приписів ч. 2 ст. 254 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення складається не пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Проте, в контексті матеріалів справи, посадовою особою військової частини НОМЕР_1 , яка уповноважена складати такі протоколи, зазначені вимоги ч. 2 ст. 254 КпАП України не дотримані, оскільки протокол щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КпАП України повинен бути складеним до 17 червня 2021 року включно. Натомість, цей протокол фактично складений тільки 05 липня 2021 року /а. с. 1-/, тобто через 18 календарних днів після виявлення особи правопорушника. При цьому суддею місцевого суду дане процесуальне порушення залишено поза увагою.

Разом із тим, ч. 2 ст. 254 КпАП України визначено, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таке положення також передбачене п. 10 розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про вчинення військових адміністративних правопорушень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №374, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 10 серпня 2017 року №982/30850. Але, об`єктивних даних про дотримання цих вимог щодо солдата ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Надалі, за змістом абз. 1 п. 8 розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про вчинення військових адміністративних правопорушень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 18 липня 2017 року №374, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 10 серпня 2017 року №982/30850, уповноважена посадова особа, яка складає протокол, зобов`язана роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України і ст. 268 КпАП України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 256 КпАП України при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 КпАП України, про що робиться відмітка в цьому протоколі.

За змістом ч. 2 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення підписується як особою, яка його склала, так і особою, яка притягається до такої відповідальності.

Між тим, вказані вимоги процесуального адміністративного закону також не виконані.

Наведені обставини також залишились поза увагою судді місцевого суду, а порушення вимог ст. 268 КпАП України позбавили ОСОБА_1 права на звернення за юридичною допомогою та підготовки письмових заперечень, надання пояснень і відповідних доказів.

Крім того, об`єктивна сторона як у протоколі про адміністративне правопорушення від 05 липня 2021 року, так і в постанові судді місцевого суду щодо ОСОБА_3 , не повною мірою відповідають диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КпАП України.

Так, диспозиціями ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, зокрема, визначено недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинені в умовах особливого періоду, про що конкретні обставини вчинення солдатом ОСОБА_1 таких дій в цих процесуальних документах належним чином не встановлені.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КпАП України характеризується суспільно небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби.

Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, зокрема, через хворобу неможна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

Проте, суддя місцевого суду при винесенні оскаржуваної постанови не врахував наявність направлення від 16 червня 2021 року №563, яким солдата ОСОБА_1 направлено на консультацію до лікаря отоларинголога в НВМКУ ГВКГ у м. Києві та інші медичні документи /а. с. 62, 63-65, 66/.

Відповідно до розділу І ст. 1 ч. 1 п. 10 Закону України Про оборону України, особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, наявність під час даної події умов особливого періоду належними доказами не підтверджена.

Отже, у порушення вимог ч. 2 ст. 283 КпАП України, суддею місцевого суду в постанові не викладено опис обставин правопорушення в контексті диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, установленого під час розгляду справи.

Між тим, спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах Лучанінова проти України, Малофєєва проти Росії, суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, при винесенні суддею місцевого суду оскаржуваної постанови порушені принципи всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин, не досліджено всіх фактичних обставин справи, що призвело до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-5 КпАП України.

Статтею 62 Конституції України , зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Крім цього, адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Але, незважаючи на ці вимоги закону, суддя місцевого суду розглянув справу без участі ОСОБА_3 , незважаючи на її перебування в зв`язку з хворобою на стаціонарному лікуванні, госпіталізована 08.07.2021 року об 11:00 годині /а. с. 68/, а судове засідання було призначено в цей же день о 12:30 годині /а. с.46-47/, чим порушив її права надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися юридичною допомогою адвоката тощо.

Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах Авотіньш проти Латвії, заява №17502/07, п. 119, а також Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів, п. 33. До того ж, що кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі Беер проти Австрії, заява №30428/96).

Фактично суддею місцевого суду було обмежено право на доступ до правосуддя, що є грубим порушенням п. 1 С, п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У національному законодавстві право на доступ до правосуддя також закріплено на конституційному рівні (ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України).

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 251, 252, 254, 256, 268, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного й необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н