Справа № 308/2442/21
Закарпатський апеляційний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.09.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю секретарки судових засідань Чейпеш С.І., прокурори відділу забезпечення діяльності у сфері запобігання та протидії корупції Закарпатської обласної прокуратури Вакули Ю.В., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мигальчич Л.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/449/21 за апеляційною скаргою захисника - адвоката Мигальчич Л.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14. 06. 2021.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, місце проживання АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат Мигальчич Л.А. порушує питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 14. 06. 2021 та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП та у зв`язку із спливом строків визначених ст. 38 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує на те, що ОСОБА_1 фактично не входив до складу правління ТОВ, а відтак в його діях відсутня об`єктивна сторона інкримінованого йому правопорушення. З цього приводу захисник посилається на роз`яснення Конституційного суду України №1-рп/2013 від 05. 02. 2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 4 ст. 58, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про господарські товариства», відповідно до якого невнесення особами до статутного фонду внесків протягом року з дня реєстрації підприємства особа фактично втрачає право на частку в таких підприємствах. Відтак статусу засновника не набуває. Зазначає, що ОСОБА_1 через відсутність потреби у здійсненні господарської діяльності не вносив кошти до статутного капіталу ТОВ, і доказів, які б підтвердили протилежне у протоколі про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів немає. Крім того, згідно з відповіддю ДФС вбачається, що діяльність ТОВ не здійснювалась, доходів ОСОБА_1 не отримував. Просить врахувати, що інформація зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, ФОП та громадських формувань вноситься державним реєстратором із статуту Товариства, де зазначено про ймовірний намір внести відповідні кошти, однак не відображає реальну наявність чи відсутність внесків, грошових коштів. Зазначає, що право власності на частку у ТОВ підтверджується документами, виданими банківською установою відповідно до Інструкції НБУ. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 так і не набув статусу засновника ТОВ, оскільки відповідного статутного внеску не вносив, то в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП. Також, захисник просить врахувати, що ОСОБА_1 будучи претендентом на посаду визначену ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» проходив спеціальну перевірку, під час якої, перевірялись і відомості про наявність корпоративних прав, під час якої жодних порушень не встановлено. У тому числі відповідними органами перевірялась на предмет достовірності і інформація зазначена у декларації ОСОБА_1 за 2015 рік, як особи, яка претендує на зайняття посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або органу місцевого самоврядування і будь-яких порушень виявлено не було. При цьому доказів, що така перевірка була проведена неповно або з порушення немає. Окрім того, вказує, що з моменту отримання інформації про вчинення правопорушення ОСОБА_1 , а саме з моменту формування запиту на отримання інформації з реєстру юридичних осіб до моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення минуло майже 5 місяців, що є свідченням зволікання з боку майора поліції ОСОБА_3 складання проколу про адміністративне правопорушення. Також, вважає, що не спростованими залишились дані про закінчення 2-річного строку для складання протоколу. З моменту складання проколу до часу розгляду справи в суді минуло чотири роки, що свідчить про сплив максимально можливого строку для притягнення особи до відповідальності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Мигальчич Л.А., які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурори Вакули Ю.В. проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника - адвоката Мигальчич Л.А. підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до положення ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення №85 від 23. 02. 2021, даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно яких ОСОБА_1 є кінцевим бенефіціарним
Аналізуючи наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.
Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що згідно витягу з розпорядження міського голови Ужгородської міської ради від 03. 05. 2017 №58-р «Про переведення ОСОБА_1 », останнього переведено з посади заступника директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на посаду директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з 04. 05. 2017 із збереженням йому 7 рангу посадової особи місцевого самоврядування.
Таким чином, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.
Згідно з приписами статті 25 Закону України «Про запобігання корупції», яка передбачає обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється: 1) займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; 2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.
У відповідності до частини першою вказаної статті обмеження, передбачені частиною першою цієї статті, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних, помічників-консультантів народних депутатів України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України,
Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб у державних органах; при цьому станом на 04 травня 2017 року обмеження, передбачені частиною першою цієї статті, не поширювалися тільки на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних.
Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів ведення ОСОБА_4 господарської діяльності створеною ним юридичною особою та припинення державної реєстрації Товариства відповідно до законодавства були предметом перевірки суду першої інстанції, яким правомірно дана критична оцінки з огляду на наступне.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарські товариства» від 19. 09. 1991 1576-XII, окремі положення якого відносно Товариств з обмеженою відповідальністю втратили чинність 17. 06. 2018 з набранням чинності Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06. 02. 2018 №2275-VIII, якщо в установчих документах Товариства не вказано строк його діяльності, Товариство визнається створеним на невизначений строк.
Чинним законодавством регламентовано добровільне припинення юридичної особи, в тому числі Товариства (ст. 104, 105, 110 Цивільного кодексу України, ст. 48 чинності Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06. 02. 2018 №2275-VIII, ст. 19 Закону України «Про господарські товариства» від 19. 09. 1991 1576-XII).
При цьому, за приписами частини п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Отже, у період з 04. 05. 2017 до дати складання протоколу, займаючи посаду директора Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та одночасно будучи засновником, керівником (одноособовий виконавчий орган) ТОВ «ТОР-ТРАНС» (підприємство, що має на меті отримання прибутку, види діяльності якого: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 16.29 виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння), ОСОБА_1 порушив обмеження, встановлене пунктом 2 частини першої статті 25 Закону Українип «Про запобігання корупції».
Враховуючи наведене, посилання захисника на відсутність в щорічній декларації за 2019 рік відомостей про корпоративні права ОСОБА_1 , свідчить лише про недотримання ним окремих обмежень , встановлених Законом України «Про запобігання корупції».
Доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність у ОСОБА_1 статусу засновника Товариства, спростовано даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого слідує, що розмір статутного капіталу становить 42 000,00 грн. і жодних належних доказів про недостовірність цих відомостей стороною захисту не надано.
Слід також відмітити, що статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 144 Цивільного кодексу України, до моменту державної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю його учасники повинні сплатити не менше ніж 50 % суми всіх вкладів. Частина статутного капіталу, що залишилася несплаченою, підлягає сплаті протягом першого року діяльності Товариства.
При таких обставинах, щонайменше Ѕ суми статутного капіталу було внесено на дату державної реєстрації.
Доводи сторони захисту щодо відсутності об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП через відсутність підтвердженого факту внесення коштів ОСОБА_1 до статутного фонду Товариства, а також відсутність здійсненої діяльності, апеляційний суд також відхиляє, оскільки Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», визначає зміст та поняття державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. Частиною 2 статті 172-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особа здійснює функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляє інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації).
Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 172-4 КУпАП є суспільні відносини, пов`язані із забороною отримання особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, інших доходів, не пов`язаних зі здійсненням їх владних повноважень.
Для кваліфікації діяння важливим є встановлення того, що: 1) суб`єкт входить до складу саме органу управління або наглядової ради підприємства чи організації; 2) це підприємство чи організація створено з метою одержання прибутку (тобто здійснює підприємницьку діяльність); 3) суб`єкт не здійснює функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі, та не представляє інтереси держави в раді товариства (спостережній раді) або ревізійній комісії господарського товариства.
Із суб`єктивної сторони правопорушення характеризується умисною формою вини.
Спеціальним законом, який встановлює зазначені в ч. 2 ст. 172-4 КУпАП обмеження є Закон України «Про запобігання корупції» від 14. 10. 2014.
Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14. 10. 2014, корупційне правопорушення це діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
З аналізу суті управлінської діяльності підприємства, яке міститься у рішенні Конституційного Суду України, з врахуванням вимог ст. 14 Закону України «Про підприємства в Україні», ст. 63 ГК України, слідує що органи управління підприємством поділяються згідно розподілу власних повноважень на вищі (зaкoнoдaвчi), виконавчі та контрольні. До компетенції вищих органів управління підприємством - загальних зборів його засновників відноситься вирішення стратегічних питань його діяльності, що впливають на суттєві основи його діяльності чи діяльності засновників. Виконавчі органи вирішують питання, що пов`язані з щоденною діяльністю. При здійсненні визначених в
установленому порядку вищим органом для них повноважень вони йому підзвітні та підконтрольні. Контрольним органом, за загальним правилом, е ревізійна комісія, яка обирається загальними зборами та підзвітна перед ними. До органу управління підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку, належать загальні збори учасників (акціонерів) господарського товариства, виконавчий орган, наглядова (спостережна) рада, інший орган, можливість або обов`язковість створення якого передбачена законом або статутом підприємства або іншими установчими документами (абз. 3 п. 23 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2012 від 13. 03. 2012).
Виконавчий орган підприємства (організації) здійснює керівництво його поточною діяльністю, організовує виконання рішень загальних зборів акціонерів, діє від імeні підприємства (організації). Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізовує колективну волю учасників (акціонерів) господарського товариства, які є носіями корпоративних прав ( абз. 3 підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 12. 01. 2010 № 1-рп/2010). Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦК України виконавчий орган підприємства (організації) може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор). Наглядова рада як орган управління підприємства (організації) контролює та регулює діяльність його виконавчого органу. На відміну від загальних зборів учасників підприємства, що має на меті одержання прибутку, до складу інших органів управління, що обираються (призначаються) загальними зборами, входять пocaдові особи, які виконують свої обов`язки на постійній основі, на підставі цивільно-правових чи трудових договорів (контрактів) (абз. 7 п. 3 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2012 від 13. 03. 2012).
Виходячи з правозастосовної практики поняття «посадової особи», головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність в неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, визначення яких наведене в п. 1 та 2 примітки до ст. 364 КК України та узагальненні Верховного Суду України постанова Пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво». Так, організаційно-розпорядчими обов`язками є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів ( начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи які керують ділянками робіт ( майстри, виконроби, бригадири, тощо). Під адміністративно-господарськими обов`язками розуміються обов`язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном ( установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями, тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів, контролерів, тощо.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України « будь-яка робота, яка здійснюється «на постійній основі» виключає її поєднання з певними посадами в органах державної влади та місцевого самоврядування, які передбачають роботу на такій же постійній основі ( абз. 14 п. 2 мотивувальної частини рішення від 04. 07. 2002 № 14-рп/2002). Поняття «на постійній основі» розтлумачено у інших рішеннях Конституційного Суду України, які наводяться у цьому рішенні.
До органу управління, наглядової ради підприємства чи організації, що має на меті одержання прибутку, які діють на постійній основі, Конституційний Суд у абз. 5 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2012 від 13. 03. 2012 відносить голову або члена наглядової ( спостережної) ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізора, також голову або члена іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбаченого статутом. Заборона щодо сумісництва, встановлена в антикорупційному законодавстві, не поширюється на володіння та/або реалізацію особами, корпоративними правами, не пов`язаними з участю ( членством) в управлінні поточною діяльністю товариства ( участь у загальних зборах на колективному підприємстві, засновник (власник) у приватному).
Диспозиція частини 2 статті 172-4 КУпАП передбачає відповідальність за входження виключно в правління чи інший виконавчий, контролюючий орган, чи наглядову раду.
Аналогічне положення закріплено і в п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» від 14. 10. 2014, де також вказується виключно про входження до складу «правління».
Відповідно до методичних рекомендацій з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб затвердженого Рішенням національного агентства з питань запобігання корупції від 14. 07. 2016 за № 2 Закон містить вичерпний перелік заборонених видів діяльності (зокрема перелік органів управління, до яких особа не може входити). Важливо, що до них не віднесено заборону на участь у загальних зборах підприємств або організацій, що має на меті одержання прибутку.
Законодавством визначається структура органів Товариства, де загальні збори - це вищий орган управління, а виконавчим органом є «правління», «дирекція», тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган; колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор).
У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Посилання захисника, як на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП є необґрунтованим та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 вжив заходів щодо припинення юридичної особи - ТОВ «Тор - Транс» лише 29. 01. 2021, тобто після дати виявлення відповідного правопорушення та надання ним письмових пояснень.
Таким чином, ОСОБА_1 станом на 26. 01. 2021 (день відібрання пояснень) обіймав посаду директора Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, як державний службовець, тобто суб`єкт визначений у підпункті «в» пункту 1 частини першої ст. 3 Закону, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», та входив до складу виконавчого органу підприємства, що має на меті одержання прибутку, перебував на посаді директора ТОВ «ТОР-ТРАНС».
Таким чином, ОСОБА_1 обіймаючи посаду, як державний службовець, тобто суб`єкт визначений у підпункті «в» пункту 1 частини першої ст. 3 Закону, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», одночасно входив і до складу виконавчого органу підприємства, що має на меті одержання прибутку: перебував на посаді директора ТОВ «ТОР-ТРАНС» до 29. 01. 2021.
Більш того, про те, що ОСОБА_1 було ознайомлено та попереджено з обмеженнями встановленими Законом України «Про запобігання корупції», свідчать і наявні у справі копії письмових попереджень від 04. 05. 2017.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Твердження захисника про необхідність врахування рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліхтнер Бетон Львів» щодо офіційного тлумачення положень частини четвертої статті 58, частини першої статті 64 Закону України «Про господарські товариства» від 05. 02. 2013 № 1-рп/2013 у справі № 1-3/2013, апеляційний суд відхиляє, оскільки дане рішення визначає повноважність загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом Товариства з обмеженою відповідальністю, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю, тобто стосується розподілу прибутку товариства між засновниками з врахуванням внеску або частин внесків кожного і строків внесення.
Доводи апеляційної скарги про зволікання уповноваженої особи із складанням протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставним, оскільки протокол складається за наявності достатності доказів, якими сторона обвинувачення обгрунтовує винність правопорушника. Таким чином, після проведення відповідної перевірки та відібрання пояснення у ОСОБА_1 , за наявності достатніх даних про вчинення останнім адміністративного правопорушення, посадовою особою органу поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-4 КУпАП.
Разом з тим, доводи сторони захисту щодо спливу строків накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у зв`язку з чим провадження щодо останнього підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КПК України, апеляційний суд вважає слушними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Твердження прокурора про те, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення є триваючим, оскільки Товариство не припинене його засновником, про що відповідний запис не вносився до Реєстру та було виявлене 26. 01. 2021, грунтується на власному тлумаченні прокуроркою законодавчих норм, оскільки при обчислені строків давності накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, застосовуються виключно положення ч. 4 ст. 38 КУпАП, якою передбачено, що: адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Як вбачається з матеріалів справи, датою вчинення даного корупційного правопорушення посадова особа органу поліції вказує - 05. 05. 2017 (день підписання ОСОБА_1 попередження про спеціальні обмеження), таким чином з дня вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією пройшло більше двох років, тому у відповідності до вимог ч. 4 ст. 38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.
За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а постанова судді до скасування.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанцій, щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 38, 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу захисника - адвоката Мигальчича Л.А. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14. 06. 2021 скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбаченого ч. 4 ст. 38 цього Кодексу.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя