Провадження № 3/760/2475/21
в справі № 760/2871/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Бурлака О.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції у м. Києві, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер в матеріалах справи відсутній,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 05.01.2020 року серії ДПР18 № 429010, ОСОБА_1 05.01.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в м. Києві по бул. Чоколівському, 31, керував транспортним засобом марки «Jaguar X-Type», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Харченко С.В. у судовому засіданні просив провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вказував, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та мав ознаки наркотичного сп`яніння. При цьому, був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР.

Крім того, вказував, що протокол про адміністративне правопорушення містить дату вчинення правопорушення та дату складання протоколу 05.01.2020 року, а додані до протоколу матеріали містять дату 05.01.2021 року, а тому вважає, що протокол є недопустимим доказом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні по справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») no. 16437/04 ECHR 14.02.2008 у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).

Вислухавши захисника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №429010 від 05.01.2020 року, письмові пояснення свідків, дані відеозапису з нагрудної камери інспектора патрульної поліції, встановлено, що останній не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Під час огляду в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який долучено до матеріалів справи, не встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Jaguar X-Type», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Інших доказів, які б могли спростувати показання захисника, суду не надано.

Згідно диспозиції ст.130 ч.2 КУпАП, суб`єктом даного правопорушення може бути тільки водій транспортного засобу.

Відповідно до п. 27 Постанови пленуму Верхового Суду України» про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння чи під впливом лікарських засобів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають, закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

В ході розгляду даного протоколу не було доведено, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом та був водієм транспортного засобу.

Разом з тим, виклад фактичних обставин у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 429010 від 05.01.2020 року щодо ОСОБА_1 не відображає диспозицію ч. 2 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, зокрема не вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повторно.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 429010 вбачається, що часом вчинення адміністративного правопорушення та датою складання протоколу є 05.01.2020 року. Додані до протоколу матеріали, зокрема, пояснення свідків, рапорт інспектора поліції, містять дату - 05.01.2021 року.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення, який був складений відносно ОСОБА_1 не може слугувати доказом його вини.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП не підтвердилась матеріалами справи про адміністративне правопорушення в їх сукупності, вважаю за необхідне закрити провадження по справі, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Керуючись ч.2 ст.130, ст.ст.247 п.1, 283-285, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення через Солом`янський районний суд м. Києва.

Суддя О.В.Бурлака