33/804/161/21
266/117/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Мацегори М.М.

за участю особи, яку притягнуто

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого слюсарем МК «Азовсталь», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 15 грудня 2020 року о 00 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , рухався у Приморському районі м.Маріуполя по бул. Приморському, буд. 25, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміни, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на газову трубу, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу і труби та завдано матеріальні збитки, чим ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 б, 12.1 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

15 грудня 2020 року о 00 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 у Приморському районі м.Маріуполя по бул. Приморському, буд. 25, керував транспортним засобом «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Продув технічний засіб «Drager Alcotest ARCD 7510» на місці, проба позитивна 2,16 проміле, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що суд при розгляді справи не дотримався вимог ст.245,252,280 КУпАП, неповно та однобічно оцінив докази та наявні матеріали справи, через що прийшов до хибного висновку про його винуватість у вчиненні інкримінованих йому правопорушень.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що в зазначені в постанові час та місці транспортним засобом «Chevrolet Evanda» він не керував, а лише перебував в його салоні в якості пасажира, залишившись на місці ДТП очікувати допомогу. На проходження огляду на стан сп`яніння погодився, оскільки виконував вимоги працівників поліції та був упевнений, що в подальшому вони встановлять хто саме керував вказаним автомобілем. Звертає увагу, що даний транспортний засіб належить його другу ОСОБА_2 ..

Зауважує, що свідки, в присутності яких він продував алкотестер, з`явилися на місці пригоди через деякий час після приїзду патруля та не були очевидцями факту керування ним транспортним засобом.

Крім того, долучені до матеріалів справи пояснення також не містять відомостей про управління транспортним засобом саме ним, оскільки працівники поліції запропонували йому викласти послідовність подій, за яких сталася ДТП. В цих поясненнях він не зазначав, що саме під його керуванням відбулася аварія та не визнав свою вину. В рапорті працівників поліції викладені відомості, які не відповідають дійсності, оскільки безпосередні свідки керування автомобілем саме ОСОБА_1 відсутні.

Звертає увагу, що ДТП сталася на території, біля якої розташований пункт охорони приватного об`єкту, охоронники бачили ОСОБА_1 з власником транспортного засобу після ДТП. Оскільки останній пішов з місця аварії, а у ОСОБА_1 не було з собою телефона, саме він просив охоронника викликати патруль поліції.

Вважає, що оскільки керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння він не здійснював, а на момент приїзду працівників поліції взагалі не був у статусі «водія» в розумінні ПДР України, були відсутні підстави проходити ним огляд на стан сп`яніння.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №406491 зазначено, що правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, начебто було вчинено о 00 год. 20 хв. Разом з тим сам протокол складено о 02 год. 06 хв., що підтверджує приїзд патруля через тривалий час після ДТП.

Крім того, вказує, що свідки, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, до суду не з`явилися та не пояснили, свідками яких саме подій вони були. Не допитувався й сам власник автівки ОСОБА_2 ..

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Згідно з вимогами ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, суддя місцевого суду прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на дані протоколів про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №406492 та ДПР18 №406491 від 15 грудня 2020 року, роздруківки огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Drager Alkotest» ARCD 7510, за результатами якого ступінь сп`яніння ОСОБА_1 складає 2,16%, письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , схеми місця ДТП з фототаблицею, пояснень ОСОБА_1 та відеозапису.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Як під час судового розгляду, так й в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 послідовно наполягав на тому, що він не керував вказаним транспортним засобом, а був пасажиром. Автомобіль, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, в його користуванні не перебував, він належить знайомому ОСОБА_2 , який і був за кермом в момент, коли трапилася дорожньо-транспортна пригода, а після залишив місце ДТП. Не заперечує, що в зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення час та місці він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Провину свою не визнавав з самого початку, про що зазначив працівникам патрульної поліції. Дійсно, в момент їх приїзду знаходився в салоні автівки, так як автомобіль після удару був нахилений, до того ж, на передньому пасажирському сидінні, де він перебував, спрацювала подушка безпеки, яка фізично заважала.

З переглянутого відеозапису фіксації скоєння адміністративного правопорушення вбачається, що після прибуття поліцейських на місце ДТП ОСОБА_1 пояснив, що «потрапили в ДТП, не помітили», в машині він вже один, всі пішли, за кермом він не був, машина належить другу.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №406491 від 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 також зазначив, що за кермом автомобіля не перебував, залишився на місці як учасник ДТП (т.1 а.с.3).

З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №406492 від 15 грудня 2020 року пояснень на заздалегідь надрукованому бланку, в якому вже було надруковано ствердження «керуючи автомобілем», встановлено, що ОСОБА_1 не пояснював, що саме під його керуванням автомобіль потрапив в ДТП (т.2 а.с.6).

Посилання судді в постанові на подальше визнання ОСОБА_1 , що він був за кермом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки сама по собі фраза «Так, я був. Давайте писати на мене» без безпосереднього його допиту, як того вимагає законодавство, зокрема, щодо часу, місця, способу та усіх обставин вчинення правопорушення, не може бути беззаперечним доказом визнання його вини, як вільного волевиявлення в розумінні поняття «поза розумним сумнівом», а тим більш з огляду на його стан сп`яніння та неодноразових перемовин з працівниками поліції щодо особи, на яку їм треба скласти протокол. Крім того, незалежно від позиції останнього, яка є способом захисту, вона не є вирішальною з огляду на презумпцію невинуватості, що закріплена у ст.62 Конституції України.

Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Наявність обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З матеріалів справи та відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникам поліції, що в автомобілі він був не один та не керував ним, автомобіль йому не належить. Разом з тим, працівники поліції залишили ці пояснення поза увагою, формально поставилися до встановлення як особи, яка керувала транспортним засобом, так і взагалі осіб, які в ньому перебували, та могли б підтвердити (спростувати), що за кермом автомобіля був саме ОСОБА_1 ..

Залишилися поза увагою вказані вище обставини і в суді першої інстанції.

Так, незважаючи на неодноразові пояснення ОСОБА_1 як працівникам поліції, так і в суді про те, що автомобілем керував не він, а також те, що транспортний засіб належить не йому, а знайомому, суд не допитав власника транспортного засобу ОСОБА_2 та взагалі не надав будь-якої оцінки версії ОСОБА_1 з приводу керування автомобілем іншою особою. Залишилось й поза увагою цілком логічне питання про те, які в такому випадку взагалі у ОСОБА_1 були законні підстави для керування чужим автомобілем, так як даних про це не міститься в матеріалах справи.

Таким чином порушено принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одній фразі ОСОБА_1 про визнання вини та не взято до уваги, що протягом всього часу він заперечував факт перебування за кермом автомобіля, а вину він визнав після тривалого намагання працівників поліції встановити особу, на яку треба було скласти протокол, при цьому ОСОБА_1 в зимовий період був без верхнього одягу та, як пояснив в суді апеляційної інстанції, погодився, щоб на нього складали протокол про адміністративне правопорушення, оскільки сильно замерз та побоювався, що в нього немає документів на цей автомобіль і його звинуватять в незаконному його заволодінні.

Під час апеляційного розгляду за клопотанням апелянта було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили ті обставини, що разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14 грудня 2021 року святкували день народження. Приблизно о 24 годині останні в стані алкогольного сп`яніння пішли удвох на вулицю, де ОСОБА_2 запустив двигун своєї автівки та став прогрівати її, а ОСОБА_1 сів на переднє пасажирське сидіння. Через деякий час їм зателефонувала дівчина ОСОБА_2 та повідомила, що останній разом з ОСОБА_1 потрапили в ДТП. Прибувши на місце, вони побачили там останнього, дівчину та мати ОСОБА_2 та працівників поліції. Сам ОСОБА_2 був відсутній. Останній спочатку по телефону визнав, що був за кермом, а потім почав казати, що не пам`ятає.

Окрім того, слід звернути увагу й на ті обставини справи, які залишилися поза увагою суду, що на момент приїзду працівників поліції, автомобіль «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 не рухався, двигун був вимкнений.

За змістом правових норм, передбачених п.п.1.10 (визначення поняття терміну «водій»), а також 2.3б, 2.9а, 12.1 Правил дорожнього руху України, ч.1 ст.130 КУпАП, які за висновком суду порушив ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, зокрема, може бути притягнута особа яка керує транспортним засобом.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, тобто факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою часиною складу зазначеного правопорушення, більш того, в даному випадку взагалі має преюдиціальне значення, так як в подальшому, при доведенні стану сп`яніння, така особа буде притягнута до відповідальності саме за керування транспортним засобом у такому стані.

Діюче законодавство не містить чіткого визначення самого поняття керування транспортним засобом. Виходячи з загально визначеного розуміння правової природи цього поняття та його тлумачення в юридичній літературі, під управлінням транспортним засобом слід розуміти вчинення технічних дій, пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зворушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки, відповідно до призначення і технічних можливостей транспортного засобу.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами та доповненнями), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Аналогічний підхід слід застосовувати й до доведеності вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Таким чином, слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення взагалі керував транспортним засобом, тобто безпосередньо виконував функції водія, матеріали справи не містять, а тому у останнього взагалі був відсутній обов`язок щодо виконання вимог, передбачених п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, є недоведеним, а доводи останнього про це в апеляційній скарзі є цілком обґрунтованим.

Сам по собі факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння шляхом продування технічного приладу «Drager Alkotest» в присутності двох свідків не несе будь-якого доказового значення, оскільки суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є саме водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом. Більш того, й сам ОСОБА_1 не заперечував, що в той день перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких об`єктивно можна встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону, постанова судді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Донецького апеляційного суду Р.В. Гєрцик