Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/1858/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Пустовойт Тетяна Валеріївна, розглянувши матеріали, що надійшли з Відділу поліції №1 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , фізичної особи - підприємця, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.44-3 КУпАП,-

УСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №614483 від 29.03.2021 року, ОСОБА_1 29.03.2021 року о 12 годині, будучи фізичною особою-підприємцем, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по вул.Сєченова, 52 в Кальміуському районі м.Маріуполя, здійснювала прийом та обслуговування кліентів без засобів індивідуального захисту, а саме без захисних окулярів та одноразових рукавичок, чим порушила п.п.12 п.4 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року (зі змінами внесеними постановою №104 від 17.02.2021 року).

ОСОБА_1 надала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначила, що вона дійсно є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому по АДРЕСА_3 . 29.03.2021 року приблизно о 12 годині, під час візиту працівників поліції, знаходилась на своєму робочому місці, при цьому була у захисній масці, але без захисних окулярів та одноразових рукавичок. Зазначила, що перебувала в окулярах для зору, оскільки постійно їх носить, а рукавички вдягає лише при обслуговуванні клієнтів та продажу товару, проте в той час обслуговування клієнтів не здійснювала, лише спілкувалась з торговим агентом з приводу товару, яка також була у захисній масці. Зазначила, що притягається до адміністративної відповідальності вперше, у зв`язку з дією карантинних заходів отримує мінливий дохід, сума штрафу для неї є непомірною, є пенсіонером за віком, отримує щомісячно пенсію в розмірі 2200 грн.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До скасування карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідальність за вказаною статтею нестиме посадова особа суб`єкта господарювання, на якому сталося порушення, тобто особа, яка виконує функції керівника (директор, голова правління тощо) і на яку покладені обов`язки щодо організації дотримання санітарно-гігієнічних правил і норм.

У провину ОСОБА_1 ставиться порушення постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно якого на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється, зокрема, діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: а) не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра; б) не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, що закривають ніс та рот, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; в) обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; г) не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

Відповідно до ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) є фізичною особою-підприємцем.

На доданих до протоколу відеозаписі та фото, зафіксовано знаходження ОСОБА_1 у приміщенні магазину за прилавком, однак, не зафіксовано обслуговування останньою споживачів (покупців) чи реалізації товару. Під час візиту поліцейських, вона має одягнутою захисну маску (респіратор), одноразові рукавички та захисні окуляри відсутні, проте має вдягнутими окуляри для зору, при цьому відвідувач (жінка), з якою спілкується ОСОБА_1 , також знаходиться у захисній масці та на відстані більше 1,5 м.

Доданий до матеріалів справи рапорт старшого ДОП ВП №1 МРУП ГУНП в Донецькій області капітану поліції Авагумяна А.Г., який також є автором адміністративного протоколу від 29.03.2021 року, не може розглядатись як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.05.2020 року у справі №524/5741/16-а.

Таким чином, вивчивши представлені матеріали справи, прихожу до висновку, що вони не містять доказів здійснення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

На підставі викладеного вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя приходить до висновку, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Керуючись ст.ст.44-3 ч.1, 247, 251 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Суддя: Т.В. Пустовойт