ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/604/21 Справа № 182/516/21 Суддя у 1-й інстанції - Борисова Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Онищенка С.В. на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року водій ОСОБА_1 29 грудня 2020 року о 15.10 год. в м. Нікополі по вул.Новикова-Прибоя керував автомобілем «Renault Laguna», д.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння. Водій пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком лікаря ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану сп`яніння. Вважає, що медичний заклад не входить до переліку медичних установ, які можуть проводити огляд на стан сп`яніння, а також висновок медичного закладу не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не зазначено передбачену законом наркотичну речовину та її кількісне визначення, його складено лікарем, який не має відповідної кваліфікації. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом. Зазначає, що в протоколі вказано про наявність відео, яке в матеріалах справи відсутнє. Вказує, що висновок від 29 грудня 2020 року, наявний на а.с.13, є недопустимим доказом, оскільки не зрозуміло його походження. Звертає увагу, що поза увагою суду залишились клопотання про виклик свідків.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Онищенко С.В. не з`явились, були повідомлені про час, місце та дату розгляду справи належним чином, надали заяву про розгляд справи без їх участі, а тому у відповідності до ст. 294 КУпАП розгляд справи проведено без вказаної особи.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Заслуговують на увагу доводи захисника в частині безпідставності посилання суду першої інстанції на копію висновку КП ОМПЦЛЗС ДОР № 136 (а.с.13) з огляду на наступне.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Карелін проти Росії, пункт 54 справи Озеров проти Росії, пункти 44-45 справи Кривошапкін проти Росії).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе функції обвинувачення і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

З огляду на зазначене суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, хоча суд першої інстанції послався на копію висновку КП ОМПЦЛЗС ДОР № 136 (а.с.13), джерело походження якої неможливо встановити з матеріалів справи, зазначене порушення не є істотним та не впливає на висновки суду першої інстанції, оскільки наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який складено уповноваженою на те посадовою особою у відповідності до положень ч. 1 ст. 256 КУпАП, містить обов`язкові дані, передбачені вказаною статтею, та є основним джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу порушника; рапортом поліцейського; висновком КП ОМПЦЛЗС ДОР від 29 грудня 2020 року, який складено на підставі даних, що містяться в акті медичного огляду №136, який складено лікарем КП ОМПЦЛЗС ДОР за встановленою законом формою, згідно зі змісту якого слідує, що під час огляду ОСОБА_1 29 грудня 2020 року перебував у стані наркотичного сп`яніння; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими суду першої інстанції, відповідно до яких останній не заперечував факт проходження на вимогу працівників поліції медичного огляду для визначення стану сп`яніння; відповіддю КП ОМПЦЛЗС ДОР від 19 квітня 2021 року № 714; копією акту медичного огляду №136, який складено лікарем КП ОМПЦЛЗС ДОР за встановленою законом формою; а також іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння.

Вказані положення кореспондують з положеннями п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього уповноваженою особою органів поліції.

Той факт, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки як слідує з матеріалів справи та не оспорюється під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 дійсно добровільно пройшов огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі КП ОМПЦЛЗС ДОР за вимогою працівників поліції та у їх присутності у відповідності до вимог закону. Крім того, про наявність такого направлення свідчать дані висновку лікаря КП «ОМПЦЛЗ» ДОР» від 29 грудня 2020 року, де відображено про проведення огляду на стан сп`яніння на підставі направлення поліцейського.

Доводи захисника про те, що КП ОМПЦЛЗС ДОР не входить до переліку закладів, що можуть проводити огляд на стан сп`яніння, є безпідставними, оскільки відповідно до додатку №1 до спільного наказу ДОЗ та Дніпропетровської ОДА Про проведення медичних оглядів з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №183/0/197-20 від 17 лютого 2020 року КП ОМПЦЛЗС ДОР входить до переліку підприємств та закладів охорони здоров`я , яким надано право проведення медичних оглядів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за направленням правоохоронних органів, керівників підприємств та установ, за власним бажанням громадян.

Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена сумісним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, не містить вимог щодо визначення та зазначення у висновку за результатами огляду на стан сп`яніння кількісного визначення встановленого наркотичного засобу.

При цьому у висновку зазначено, що у ОСОБА_1 виявлено опіати, а актом медичного огляду №136, який складено лікарем КП ОМПЦЛЗС ДОР , встановлено більш точно вид виявленого у ОСОБА_1 опіата метадон, який зазначений у переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, затвердженого Постановою КМУ №770 від 06 травня 2000 року, а тому посилання захисника про невстановлення у ОСОБА_1 передбаченого законом наркотичного засобу, психотропної речовини чи прекурсору є необгрунтованими.

Доводи захисника про те, що висновок було складено лікарем, який не має відповідної кваліфікації, спростовуються відповіддю КП ОМПЦЛЗС ДОР від 19 квітня 2021 року №714, відповідно до якого лікар ОСОБА_2 обіймає посаду лікаря-нарколога, при цьому всі лікарі-наркологи, які працюють в поліклінічному відділенні КП ОМПЦЛЗС ДОР у м.Нікополі, пройшли відповідне навчання і мають право проводити медичні огляди водіїв на стан сп`яніння.

Що ж стосується посилання на те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій останнього такими, що не містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.

Дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», сумісному Наказу МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», законів України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію», а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Посилання захисника про те, що в матеріалах справи відсутній відеозапис з бодікамери поліцейського, про який зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, та судом не було викликано свідків за клопотанням сторони захисту, мають місце, проте зазначене порушення не є істотним та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду жодних клопотань про витребування зазначеного відеозапису з бодікамери поліцейського стороною захисту не заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Онищенка С.В. залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот