КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Циктіч В.М.
Апеляційне провадження № 33/824/3804/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), до адміністративної відповідальності на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

На вказану постанову інший учасник ДТП - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 124 КУпАП та закрити провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд, закриваючи провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення не визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, в той час як у мотивувальній частині постанови правильно встановив фактичні обставини справи, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що не був повідомлений про розгляд справи, копію постанови своєчасно не отримав.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 14 грудня 2020 року, а апеляційна скарга на неї подана 16 липня 2021 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що ОСОБА_1 слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки розгляд справи 14 грудня 2020 року відбувся без його участі та повідомлення. При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не отримував копію оскаржуваної постанови, ознайомився із матеріалами справи 07 липня 2021 року.

Отже, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суд вважає поважними та вважає за можливе поновити ОСОБА_1 цей строк.

В судове засідання до Київського апеляційного суду з`явився ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити із викладених підстав, та ОСОБА_2 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 03 липня 2020 року, приблизно о 18 год. 15 хв., рухаючись у м. Києві вулицею Б. Гаврилишина, керуючи автомобілем «ГАЗ 3302-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху - перестроюванні в іншу смугу, не надав дорогу мотоциклу «Ямаха», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у смузі, в яку водій ОСОБА_2 мав намір перестроїтись, чим порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), що тягне відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п.2.3 «б» ПДР водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

У силу п. 10.3 ПДР водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються у попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, утворює склад правопорушення за ст.124 КУпАП

Вина ОСОБА_2 у настанні ДТП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 15 липня 2020 року серії ДПР18 №104118, письмовимипоясненнями ОСОБА_2 , водія мотоцикла «Ямаха» - ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

За правилом ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Як видно із матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась 03 липня 2020 року. Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 було складено15 липня 2020 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 листопада 2020 року визначено головуючого суддю для розгляду справи - Циктіча В.М.

Суд першої інстанції правильно встановив, що події, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, відбувалисть у липні 2020 року, тому на момент розгляду справи (грудень 2020 року) закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, в зв`язку з чим суд правильно закрив провадження по даній справі, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КупАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягає на необхідності визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення.

Так, визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Оскільки суд першої інстанції у мотивувальній частині постанови зазначив, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху України, що тягне відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП, відсутня необхідність встановлення вини ОСОБА_2 у резолютивній частині постанови суду про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Отже, порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови, які можуть слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко