ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/5242/20 Головуючий суддя І інстанції Демченко С. В.
Провадження № 33/818/670/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тризни Є.М. на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно

ОСОБА_1 , 1958 року народження, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Постановою встановлено, що 19 серпня 2020 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на паркувальному майданчику гіпермаркету «Епіцентр» не надав переваги в русі автомобілю Тесла, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який наближався з правого боку, в результаті чого допустив з ним зіткнення, чим порушив вимоги п. 10.11 ПДР України, згідно з яким:

п. 10.11 ПДР України - «У разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку». Внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник Тризна Є.М. просили постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року змінити, виділивши в окреме провадження матеріали відносно водія автомобіля «Тесла» ОСОБА_2 та направити їх до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції для складання протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Посилалися на те, що суд першої інстанції не врахував наявний висновок транспортно-трасологічного та автотехнічного експертного дослідження. Вважають, що ОСОБА_2 також винний у скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась, а встановити його винуватість процесуально неможливо, оскільки стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення не складався.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Тризна Є.М. не з`явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги, повідомлені належним чином.

17 серпня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника Тризни Є.М., яка також засвідчена підписом ОСОБА_1 , в якій вони просять справу розглядати без їх участі за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його захисника - адвоката Тризна Є.М. без їх участі.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та захисника Тризна Є.М. був належним чином повідомлений, причин стосовно неявки в судове засідання суду не повідомив.

Враховуючи наведене, а також вимог ст.ст. 269 та 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його захисника - адвоката Тризна Є.М. без участі потерпілого ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у матеріалах справі, суд першої інстанції не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Відповідно до вимогч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник не заперечують наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у діях ОСОБА_1 , а тому оскаржувана постанова у цій частині не переглядається.

Поряд з цим, апелянти посилаються на наявність висновку транспртно-трасологічного та автотехнічного експертного дослідження № 17429/20009 від 14.12.2020 року (арк. 41-46). Також апелянти зазначають, що суд першої інстанції проігнорував наявність цього експертного висновку під час розгляду справи.

Однак, суд пе6ршої інстанції надав оцінку цьому експертному висновку, про що зазначено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови.

Зокрема, як слушно зазначив суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови, положеннями п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ 08.10.1998 року № 53/5 передбачено, що у вступній частині висновку експерта зазначаються попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України або за відмову від надання висновку за статтею 385 КК України.

Наявний в матеріалах справи висновок експерта не містить відомостей про те, що експерт був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а тому суд першої інстанції об`єктивно не врахував ці відомості при винесенні оскаржуваної постанови.

Більш того, з відомостей експертного висновку вбачається, що цей висновок складений виходячи з пояснень водія ОСОБА_1 , які у нього прийняв його захисник - адвокат Тризна Є.М. та надав експерту для проведення дослідження. Також слід зауважити, що під час проведення досліджень експерт не враховував пояснення іншого учасника ДТП, а саме ОСОБА_2 .

Експерт, посилаючись на пояснення ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_4 рухався по парковці супермаркету зі швидкістю 20 км/год., а ОСОБА_2 в своїх поясненнях, які він надавав працівникам поліції під час складання протоколу зазначав, що він рухався зі швидкістю саме 5 км/год., яка дозволена на цій парковці.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про слушність рішення суду першої інстанції щодо не прийняття висновку експерта у якості належного доказу у цій справі, оскільки наявні суперечності в поясненнях учасників ДТП, а експерт не врахував пояснення іншого учасника ДТП.

Крім того, враховуючи докази, які наявні в матеріалах справи , апеляційний суд не вбачає в діях водія ОСОБА_2 порушень Правил дорожнього руху України, а тому немає процесуальних та фактичних підстав для направлення виділених матеріалів стосовно ОСОБА_2 до органів поліції для складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

В своїх письмових пояснення (арк. 4) ОСОБА_2 зазначив, що він рухався по парковці торгового центру «Епіцентр» зі швидкістю 5 км/год.

Ці відомості будь-якими фактичними відомостями не спростовані, тобто встановлену швидкість руху на цій автомобільній парковці він не порушив.

Відповідно до відомостей фотознімків (арк. 30, 30А35, 36, 43), та письмових пояснень учасників ДТП (арк.3, 4) об`єктивно вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався з правого боку по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п. 10.11 Правил дорожнього руху України, у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.

Враховуючи наведене, а також вимоги п.1.4 ПДР України, водій ОСОБА_2 мав право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила, а тому не розраховував, що ОСОБА_1 буде їх порушувати, внаслідок чого сталась дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції закрив провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з таким рішенням, а тому суд апеляційної інстанції не переглядає судову постанову у цій частині.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і зміні за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Тризна Є.М. залишити без задоволення, а постанови судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков