КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 33/824/280/2021
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тимошенка А.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою, стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановлено постановою судді, 23.06.2020 року приблизно о 03 год. 00 хв. біля буд. № 2 по пров. Любарський в м. Києві, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, які виявили у водія ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, тремтіння пальців рук, неприродна блідість. Від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року № 753/10970/20 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не надав належної оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам, проігнорував доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, проігнорував подані клопотання, не допитав свідків та особу, яка складала протокол, внаслідок чого необґрунтовано притягнув його до адміністративної відповідальності за протоколом, який взагалі не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та обставинам справи.

На думку апелянта, в його діях відсутнє порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а його вина не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, як вказує апелянт, його було притягнуто до відповідальності за статтею, яка була виключена з КУпАП, а потім повторно запроваджена, оскільки акт, який до 01 липня 2020 року встановлював адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння (ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року), з 01 липня 2020 року був скасований Законом № 2617-VІІІ з одночасною криміналізацією цих дій у ст. 286-1 КК України, відтак Закон № 2617-VІІІ в цій частині зворотної дії не має, проте, оскільки з 03 липня 2020 року ці дії були декриміналізовані Законом № 720-ІХ з одночасним повторним запровадженням адміністративної відповідальності за їх вчинення у новій редакції ст. 130 КУпАП, Закон № 720-ІХ в цій частині в силу пом`якшення відповідальності має зворотну дію, але виключно на період існування ст. 286-1 КК України (з 01 до 03 липня 2020), і не поширюється на правовідносини, які регулювалися ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, оскільки порівняно з цією нормою, яка була скасована з 01 липня 2020 року, не пом`якшує відповідальність водіїв, не скасовує таку відповідальність та не покращує їх становище, відтак по відношенню до дій водія не можливо застосувати ст. 130 КУпАП в редакції до 01 липня 2020 року, оскільки вона скасована Законом № 2617-VІІІ, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 720-ІХ, який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року.

Зокрема, як вказує апелянт, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, він начебто відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, проте вимога поліцейського не мала нічого спільного з проходженням в установленому порядку медичного огляду, так як в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, а в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду, що свідчить про те, що поліцейський в установленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням вимог Інструкції та ст. 266 КУпАП.

Як вважає апелянт, суд формально підійшов до розгляду справи, оскільки захистом було заявлено клопотання про повернення матеріалів для належного оформлення у зв`язку з тим, що протокол складено не уповноваженою особою, та який не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції, проте, коли суд вирішив викликати особу, яка складала протокол в судове засідання, яка не з`явилась в судове засідання, а суд продовжив розгляд справи.

Просить звернути увагу апелянт і на те, що суд лише формально задовольнив клопотання захисту щодо виклику свідків, пояснення яких надруковані та є ідентичними, що викликає сумнів у їх належності та допустимості, та які не узгоджуються з обставинами, викладеними у протоколі, які в судове засідання не з`явились.

Крім того, вказує апелянт, єдиним дослідженим доказом по справі був відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, який є додатком до протоколу, складеним з численними порушеннями Інструкції з оформлення адміністративних матеріалів та КУпАП, та за яким, в свою чергу, взагалі не можна притягнути особу до адміністративної відповідальності, оскільки сам відеозапис не містить вимоги пройти на місці з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння (ч. 3 ст. 266 КУпАП), та не містить направлення на проходження медичного огляду у лікаря-нарколога (ч. 4 ст. 266 КУпАП), і в жодному з відео відсутній факт ознайомлення поліцейськими водія з його правами.

Посилання суду, як вказує апелянт, на те, що на відеозаписі, на запитання поліцейського коли вживали наркотичні засоби, водій відповідає вчора є викривленим, так як інспектор жодного разу не питав чи вживав він наркотичні речовини, а питав коли той в останній раз палив, на що він відповів, що вчора, маючи на увазі табак.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тимошенка А.В., які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи поданої апеляційної скарги вважаю, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 420068 від 23 червня 2020 року, який було складено щодо ОСОБА_1 , вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваній постанові, підтверджується: письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння; відеозаписом з нагрудних камер інспекторів патрульної поліції.

При цьому, погоджуючись із висновками судді, який розглядав дану справу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проходження такого огляду регламентовано Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735).

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції від 09.11.2015 року № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з вимогами, передбаченими п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вимог зазначених вище нормативно-правових актів та обставин, встановлених під час розгляду справи, дозволяє зробити висновок про те, що у зв`язку з відмовою водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров'я, останнього обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено поліцейським у присутності двох свідків.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити підставами для скасування судового рішення щодо ОСОБА_1 .

Більш того, всупереч доводам апеляційної скарги, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу поліцейського у присутності двох свідків, так само як і факт визнання ним своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, під час оформлення адміністративного матеріалу зафіксовано на відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського, який було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення та який було переглянуто під час апеляційного розгляду.

Безпідставними слід визнати і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його було притягнуто до відповідальності за статтею, яка була виключена з КУпАП, а потім повторно запроваджена, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на вимогах закону, зокрема ч. 1 ст. 8 КУпАП, яка передбачає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

З огляду на вищенаведене, перевіривши наявні у справі докази, в тому числі відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівників Управління патрульної поліції у м. Києві, які здійснювали оформлення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 , вважаю, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності та законності постанови судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року, а тому вони не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, за наслідками розгляду цієї скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Домарєв О.В.