Справа № 161/5386/21
Провадження № 3/161/2316/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Пахолюка А.М.,

при секретарі - Будько І.Ю.,

з участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Парфелюка Г.І.,

прокурора - Артиш Н.В.

розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи: Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, посада: начальник, -

за ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли адміністративні справи відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП відповідно до складених протоколу про адміністративне правопорушення №208 від 19 березня 2021 року та протоколу про адміністративне правопорушення №209 від 19 березня 2021 року.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2021 року справи про адміністративні правопорушення вчиненні ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП за вищевказаними протоколами об`єднано в одне провадження.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №208 від 19 березня 2021 року (далі - протокол №1), вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, за адресою: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026, займаючи посаду начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як суб`єкт, визначений у пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), на якого поширюється дія Закону, не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів у зв`язку з прийняттям рішення, а саме наказу від 24.02.2020 №43-О «Про преміювання працівників Головного управління Пенсійного фонду України в області», яким преміював дружину рідного брата, чим порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.172-7 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №209 від 19 березня 2021 року (далі - протокол №2), вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, за адресою: вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, 43026, займаючи посаду начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як суб`єкт, визначений у пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), на якого поширюється дія Закону, в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення, закріплене наказом від 24.02.2020 №43-О «Про преміювання працівників Головного управління Пенсійного фонду України в області», яким преміював дружину рідного брата, чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», за що передбачена відповідальність ч. 2 ст.172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП. Суду пояснив, що преміювання здійснюється за пропозицією служби персоналу, а наказ видається на всіх працівників Пенсійного Фонду, тобто індивідуально дружину брата він не преміював.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Парфелюк Г.І., винність в інкримінованих ОСОБА_1 правопорушеннях, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, не визнав. Суду пояснив, що у даному випадку, відсутній конфлікт інтересів, оскільки, дружина брата не підпадає під категорію «близькі особи» визначені Законом України «Про запобігання корупції». Просив закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Артиш Н.В. в судовому засіданні зазначила про те, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні правопорушень за ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, оскільки, протоколи про адміністративні правопорушення складені належним чином та наявний реальний конфлікт інтересів між близькими особами.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, прокурора, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП.

Частиною 1 статті 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Судом встановлено, що Постановою Правління Пенсійного фонду України №14-1 від 31.07.2002 року ОСОБА_1 з 01.08.2002 року призначено на посаду начальника головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУПФ України у Волинській області) (а.с. 26).

17.10.2019 року наказом ГУПФ у Волинській області №259-ос призначено ОСОБА_2 з 18.10.2019 року на посаду головного спеціаліста Рожищенського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян (а.с. 33).

22.10.2019 року ОСОБА_1 повідомив Голову правління Пенсійного фонду України про наявність родинних зв`язків відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», а саме, що на посаді головного спеціаліста Рожищенського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУПФ України у Волинській області, працює дружина рідного брата ОСОБА_2 (а.с. 31).

Із матеріалів справи вбачається, що 24.02.2020 року, наказом начальника ГУПФ України у Волинській області Філіпчука П.В. №43-О «Про преміювання працівників Головного управління Пенсійного фонду України в області» за підсумками роботи в лютому 2020 року вирішено преміювати працівників Головного управління - державних службовців у розмірі 20 відсотків посадового окладу кожного, в тому числі дружину рідного брата ОСОБА_2 , працівників Головного управління, які виконують функції з обслуговування, у розмірі 20 відсотків посадового окладу кожного, водіїв Головного управління у розмірі 80 відсотків посадового окладу кожного (а.с. 11-20).

Як вбачається з протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 маючи приватний інтерес, за власним підписом видавши наказ про преміювання працівників Головного управління Пенсійного фонду України в області, який очолює останній, у тому числі і ОСОБА_2 , яка є близькою особою, не міг об`єктивно оцінити якість, своєчасність, повноту та сумлінність виконання дружиною рідного брата посадових обов`язків, надати неупереджену оцінку її ініціативності у роботі, тому у нього виникла суперечність між приватним інтересом та його службовими повноваженнями, яка реально вплинула на об`єктивність та неупередженість прийняття зазначеного рішення, що в розумінні Закону є реальним конфліктом інтересів.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями, викладеними у протоколах, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Статтею 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ст.ст. 245, 252, 280 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» начальник ГУПФ у Волинській області ОСОБА_1 є керівником державної служби, з присвоєнням 4 рангу державного службовця, на якого поширюються вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, що у тому числі передбачає обов`язок таких осіб не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Пунктами 1-4 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

У відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Враховуючи вищезазначені норми закону, суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_2 , будучи дружиною рідного брата ОСОБА_1 , не входить до переліку близьких осіб, в розумінні абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно з п.п. 1.1.1 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 29.09.2017 №839 (далі - Методичні рекомендації), перелік самих стосунків у визначенні приватного інтересу не є вичерпним, адже при наданні визначення законодавцем використано словосполучення "у тому числі", тобто у дефініції окреслено лише найбільш типові форми стосунків, які можуть зумовлювати наявність майнового чи немайнового інтересу.

Визначальним є спроможність вказаних відносин спричинити виникнення приватного інтересу. При цьому приватний інтерес може мати своїм наслідком як позитивний вплив (особа має прагнення віддячити тощо) на ситуацію,так і негативний (завдати клопоту тощо). Законом не встановлюється заборон чи обмежень на наявність приватного інтересу, як такого. Йдеться про дотримання правил етичної поведінки службовця та відповідну оцінку приватних інтересів через призму можливого їх негативного впливу на об`єктивність прийняття рішень чи діянь службовця при реалізації своїх службових чи представницьких повноважень.

При цьому тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до змісту розділу ІІІ Положення про преміювання у головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області (затверджено наказом ГУ ПФУ у Волинській області №98 від 15.08.2016 року) обґрунтовані пропозиції щодо преміювання не пізніше 25 числа місяця встановлення розміру місячної премії кожному працівнику здійснюється керівниками структурних підрозділів за пропозиціями безпосередніх керівників на - на ім?я начальника головного управління за погодженням із його заступниками відповідно до розподілу обов?язків (а.с.21-24).

Із матеріалів справи вбачається, наказ ГУПФ України у Волинській області №43-о від 24.02.2020 року «Про преміювання працівників Головного управління Пенсійного фонду України в області» виданий на підставі пропозицій (подань) заступників начальника Головного управління та керівників структурних підрозділів щодо преміювання працівників Головного управління за підсумками роботи в лютому 2020 року (а.с.119-130).

Крім того, відповідно до листа заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.04.2021 року, ОСОБА_2 , що є дружиною рідного брата начальника Головного управління, займаючи посаду головного спеціаліста з присвоєним восьмим рангом державного службовця, у лютому 2020 року отримала премію в розмірі 20 відсотків посадового окладу на рівні з іншими 276 державними службовцями, що займають аналогічні посади в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області (а.с. 223).

Отже, в даному випадку, ОСОБА_1 , як керівник установи, безпосередньо не приймав рішення щодо визначення величини премії для працівників, в тому числі і для дружини брата ОСОБА_2 .

Також, як встановлено судом, нарахований ОСОБА_2 розмір премії у лютому 2020 року не був більшим від розміру премії, призначеної іншим державним службовцям на аналогічних посадах.

Відтак, у ОСОБА_1 не було дискреційних повноважень в частині визначення розміру премії працівникам головного управління, оскільки, начальник головного управління безпосередньо не оцінював роботу кожного державного службовця, а приймав рішення на підставі пропозицій (подань) керівників структурних підрозділів, у яких працюють відповідні працівники.

За таких обставин, в діях ОСОБА_1 не вбачається конфлікту інтересів щодо реалізації службових повноважень в частині преміювання ОСОБА_2 , як дружини свого брата, при видачі відповідних наказів, оскільки, вищевказаний порядок реалізації службових повноважень начальника головного управління в частині преміювання працівників виключає можливість прийняття ним будь-якого суб?єктивного або упередженого рішення з цього приводу, а відтак, у даному випадку виключена і наявність суперечності між приватним інтересом та службовими повноваженнями.

Разом з тим, протокол №1 та протокол №2 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією відносно ОСОБА_1 складено 19 березня 2021 року (а.с.1-8, 140-147).

Однак, такі протоколи на думку суду, не можуть вважатись допустимими доказами в даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КпАП України адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п. 7 ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

З аналізу цих норм законодавства та практики ЄСПЛ, зокрема, вбачається, що стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено зокрема протягом шести місяців з дня його виявлення, а провадження в справі не може бути розпочато, якщо закінчились строки його накладення, оскільки, це призведе до порушення принципу юридичної визначеності.

Пунктом 6-1 частини 1 статті 11 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що повноважень Національного агентства належить здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб.

Як було зазначено судом, ОСОБА_1 22.10.2019 року повідомив правління Пенсійного фонду України про факт роботи дружини його брата ОСОБА_2 у структурному підрозділі управління (а.с.31).

НАЗК листом від 23.03.2021 року на ім?я адвоката Парфелюка Г. підтвердило факт початку перевірки наявності порушень вимог ст..28 Закону в діях ОСОБА_1 з 12.04.2020 року у зв`язку із відповідним повідомленням Пенсійного фонду України (а.с.101).

Судом встановлено, що вимога Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції № 33-02/16107/20 НАЗК щодо збору доказів про можливе порушення начальником ГУПФ України у Волинській області ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», була направлена до ГУПФ у Волинській області 05.05.2020 року (а.с. 89).

Із матеріалів справи вбачається, що остаточні копії запитуваних документів ГУПФ України у Волинській області на адресу НАЗК були направлені 07.08.2020 року (а.с. 100).

Враховуючи вищевказані норми антикорупційного законодавства та положення КУпАП України, а також беручи до уваги встановлені вище обставини, суд вважає, що кінцевим днем виявлення факту порушення начальником ГУПФ України у Волинській області ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», слід вважати саме 07 лютого 2021 року, тобто шість місяців з моменту отримання НАЗК усіх необхідних документів з цього приводу.

Правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст.172-7 КпАП України не належать до категорії триваючих.

Відтак, на час складення вищевказаних протоколів про адміністративне правопорушення минули строки, визначені у ст.ст. 38, 247 КУпАП України, а тому суд вважає ці протоколи є недопустимим доказом в даній справі, так як вони складені через невідповідність із законодавством, тобто, поза межами шестимісячного строку з часу необхідного виявлення правопорушення, який чітко встановлено законодавством та був необхідний для встановлення факту наявності конфлікту інтересів.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП України, яке ставиться йому у провину, належними і допустимими доказами не доведена, провадження у даній справі розпочато протиправно, оскільки, протоколи складені поза строком, передбаченим ч.3 ст.38 КпАП України.

За таких обставин суд вважає, що склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 не підтверджується належними та допустимими доказами наявними в справі, і таких не було здобуто в ході судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки, з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП України, то провадження в справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ст.247 КУпАП України.

Керуючись ст. ст. 7, 33-34, 38, п. 1 ст. 247, 283, 284 КУпАП, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, Закону України «Про запобігання корупції», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Пахолюк А.М.