СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/7350/21
пр. № 3/759/3303/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравець В.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Святошинського УП ГУНП у м. Києві Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколів про адміністративні правопорушення від 16.02.2021 р. та 15.03.2021 р. серії ВАБ № 378484 та № 378044, 16.02.2021 р. близько 06:30 та 15.03.2021 р. близько 02:00 за адресою: АДРЕСА_2 , адміністратор ОСОБА_1 забезпечувала діяльність хостелу, чим порушила вимоги пп. 15 п. 2 постанови КМ України від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова від 09.12.2020 р. № 1236), за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлялася, однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення від 16.02.2021 р. та 15.03.2021 р. серії ВАБ № 378484 та № 378044, рапорти від 19.02.2021 р. та 16.03.2021 р. дільничного офіцера поліції Святошинського УП ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції Лінченка С., суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, диспозиція ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Пп. 15 п. 2 Постанови від 09.12.2020 р. № 1236, у редакції станом на 27.01.2021 р., передбачено, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: діяльність закладів, що надають послуги з розміщення (крім готелів, санаторно-курортних закладів, установ і закладів, які надають соціальні послуги, реабілітаційних установ для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю, а також стаціонарних відділень первинного та складного протезування протезно-ортопедичних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства соціальної політики).

З огляду на наведене, пп. 15 п. 2 Постанови від 09.12.2020 р. № 1236 встановляє вимоги не до будь-яких осіб, а лише суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З протоколів про адміністративні правопорушення від 16.02.2021 р. та 15.03.2021 р. серії ВАБ № 378484 та № 378044, та доданих до них матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 працює адміністратором хостелу, що за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем або безпосереднім суб`єктом господарювання, що здійснює відповідну діяльність, а тому не може бути суб`єктом правопорушення, яке їй інкримінує орган поліції. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що на ОСОБА_1 покладено обов`язки щодо організаційно-адміністративних повноважень, а саме - дотримання карантинних норм хостелом, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Беручи до уваги наведене, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання у розумінні положень ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, а зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення від 16.02.2021 р. та 15.03.2021 р. серії ВАБ № 378484 та № 378044, дії ОСОБА_1 не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

П. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 268, 276, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва до Київського апеляційного суду.

Суддя В.М. Кравець