Справа № 302/243/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кривки П.П., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Нечаєва В.В. на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16. 04. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , директор Міжгірської музичної школи, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, однак на підставі ст. 22 КУпАП звільнений від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, з усним зауваженням.

Із протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК/174/221/АВ/П/ПТ від 05. 03. 2020 та постанови судді від 16. 04. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 як директор Міжгірської дитячої музичної школи, згідно листа №3 від 13. 01. 2020 запропонував вчителю ОСОБА_2 надати письмове пояснення з приводу її відсутності на робочому місці в сукупності за 27 - 28. 12. 2019 та 02. 01. 2020. За вказане порушення трудової дисципліни до ОСОБА_2 застосовано наказом №6 від 24. 01. 2020 такий захід дисциплінарного стягнення, як догана. При цьому наказом № 8-к від 30. 01. 2020 ОСОБА_2 звільнено з 31. 01. 2020 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, (прогул) по причині відсутності на робочому місці протягом робочого дня 02. 01. 2020, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 41 КУпАП тобто, порушення вимог законодавства про працю та ст.147 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді від 16. 04. 2020 та постановити нову, якою провадження щодо нього закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП. В обґрунтування своїх апеляційний вимог, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанціїне звернув уваги на неналежне оформлення матеріалів адміністративної справи органом, який складав протокол, зокрема, щодо суті адміністративного правопорушення, оскільки у ньому не зазначено конкретні обставини порушення, невірно зазначено час скоєння адміністративного правопорушення, не зазначено у чому полягає тривалість правопорушення тощо. Крім того, суд з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП.

Зокрема вказує на те, що причини відсутності на роботі ОСОБА_2 у вказані дні зазначені нею у письмових поясненнях від 14. 01. 2020, він, як директор

-2-

Міжгірської ДМШ не вважав поважними, а тому наказом від 24. 01. 2020 № 6 ОСОБА_2 було оголошено догану за відсутність на роботі 27. 12 та 28. 12. 2019, про що зазначено у наказі, а наказом № 8-к від 30. 01. 2020, ОСОБА_2 звільнено з робота за прогул без поважних причин - 02. 01. 2020 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 31. 01. 2020. Таким чином, догану ОСОБА_2 було оголошено за її відсутність на роботі 27. 12. та 28. 12. 2019, а не як зазначено у протоколі за 27- 28. 12. 2019 та за 02. 01. 2020, а звільнено з роботи ОСОБА_2 за прогул без поважних причин, що мав місце 02. 01. 2020. Отже, не йдеться про накладення дисциплінарного стягнення двічі за одне й те ж порушення трудової дисципліни. Дисциплінарні стягнення на працівника було накладено за окремі порушення трудової дисципліни, що мали місце у різні календарні дати. Вважає, що висновок судді про те, що порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 в частині відсутності на роботі 02. 01. 2020 не являється нововиявленим порушенням, а є продовжуваним, починаючи 27. 12. 2019, 28. 12. 2019 та 02. 01. 2020 є, по суті, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, зокрема п. 4 ч. І ст. 40 Кодексу законів про працю України. Крім того ОСОБА_1 вважає, що судом не враховано той факт, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗК № 174/221/АВ/П/ПТ, датою і часом вчинення адміністративного правопорушення зазначено 05. 03. 2020 об 11 год. 3О хв., хоча далі у протоколі йдеться про накази, видані ним 24. 01. 2020 та 30. 01. 2020. 05. 03. 2020 інспектором праці проводилося інспекційне відвідування Міжгірської ДМШ, про що ним же складено акт від 05. 03. 2020 і зазначене свідчить про те, що 05. 03. 2020 він не вчиняв жодного адміністративного чи іншого правопорушення. З яких підстав вчинене ним адміністративне правопорушення, інспектором визначено як триваюче, у протоколі не зазначено,а у оскаржуваній постанові, зазначене у протоколі триваюче адміністративне правопорушення, за яким він притягався до адміністративної відповідальності, також пояснено, як триваюче дисциплінарне порушення працівника, на якого мною було накладено дисциплінарні стягнення. Жодних умисних чи з необережності протиправних дій при накладенні на працівника ОСОБА_2 дисциплінарних стягнень у вигляді догани та звільнення він не вчиняв. Дисциплінарне стягнення на працівника було накладено виключено у порядку та на умовах визначених трудовим законодавством. Більше того, забезпечення трудової дисципліни входить до кола його обов`язків, як керівника навчального закладу. Отже на його думку, між ним, як директором Міжгірської ДМШ і викладачем ОСОБА_2 у даному випадку має місце трудовий спір. Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дисциплінарні стягнення, ОСОБА_2 оскаржила до суду у встановленому порядку. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10. 03. 2020 відкрито провадження у цивільній справі №302/228/20 за позовом ОСОБА_2 до Міжгірської дитячої музичної школи, відділу культури Міжгірської РДА про скасування наказу про оголошення догани, поновлення на роботі та стягнення нарахованої заробітної плати. Отже, питання законності накладення дисциплінарних стягнень на ОСОБА_2 на даний час є предметом судового розгляду у порядку цивільного судочинства у того ж судді, який розглянув також і дану справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП і ним вже зроблено висновок про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення по тому ж самому предмету трудового спору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Нечаєв В.В. просить скасувати постанову суду від 16. 04. 2020 та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та накласти на нього штраф в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В обґрунтування апеляційних вимог, адвокат Нечаєв В.В. вказує на те,

що суд першої інстанції неправильно застосував норми КУпАП при вирішенні даної справи, внаслідок чого, хоча і встановив вину порушника, проте незаконно закрив

-3-

провадження по справі, оскільки протиправні дії ОСОБА_1 спричинили суттєву шкоду правам та інтересам ОСОБА_2 , адже її двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності: оголошено догану, чим спаплюжено її честь та гідність як добросовісного працівника, звільнено - чим позбавлено єдиного джерела доходу та позбавлено конституційного права на працю, де вона працювала з 1988 року, тому суд невірно кваліфікував вказані дії порушника, як такі, що є малозначними та не спричинили суттєвої шкоди та не мав права закривати провадження в справі за малозначністю вчиненого правопорушення. Окрім того вказує і на те, що у 2019 році ОСОБА_1 , вже оголошував незаконно догани потерпілій ОСОБА_2 та незаконно звільняв її з роботи. У 2020 році повторно зробив протиправні дій відносно потерпілої, тому на його думку на ОСОБА_1 повинно бути накладено таке стягнення, яке змусить порушника додержуватися законів України в майбутньому та не вчиняти такі порушення повторно і повторно, а закриття справи за малозначністю не виконає мету адміністративного стягнення та не перевиховає особу. Окрім того вважає, що суд першої інстанції, закриваючи провадження по справі за малозначністю, неправильно застосував положення ст. 22 КУпАП, оскільки обгрунтував це тим, щоб «постанова по справі не впливала на іншу цивільну справу», чим допустив власне та довільне тлумачення норм КУпАП. ОСОБА_2 для того і зверталась зі скаргами до Управління держпраці, щоб створити преюдиційні обставини, які не заборонені, оскільки визначені чітко в положеннях ЦПК України. Така мотивація суду першої інстанції спотворює право на створення преюдиційних обставин та порушує також інші процесуальні права потерпілої в інших справах. Враховуючи факт вчинення ОСОБА_1 вказаного порушення, факт невизнання ним вини, факт неодноразового порушення трудового законодавства у 2019 році, суттєвої завдало шкоди правам та інтересам ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанції повинен був застосувати адміністративне стягнення в межах санкції ч. І ст. 41 КУпАП.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та її представник - адвокат Нечаєв В.В. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, судову кореспонденцію отримували, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та її представника - адвоката Нечаєва В.В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 269, 270. 271 КУпАП. Крім того, апеляційний суд враховує заяву захисника - адвоката Нечаєва В.В. про розгляд справи у його та ОСОБА_2 відсутності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кривки П.П., які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили проти апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Нечаєва В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга адвоката Нечаєва В.В. в інтересах ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

-4-

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

При розгляді даної адміністративної справи суддя місцевого суду наведених вище вимог закону в повній мірі не дотримався, з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, та прийняв незаконне й необґрунтоване рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05. 03. 2020 №ЗК/174/221/АВ/П/ПТ в ході інспекційного відвідування встановлено, що директор Міжгірської дитячої музичної школи згідно листа №3 від 13. 01. 2020 запропонував вчителю ОСОБА_2 надати письмове пояснення з приводу її відсутність на робочому місці в сукупності за 27-28 грудня 2019 року та 02. 01. 2020. За вказане порушення трудової дисципліни до ОСОБА_2 застосовано наказом №6 від 24. 01. 2020 такий захід дисциплінарного стягнення, як догана. При цьому, наказом № 8-к від 30. 01. 2020 ОСОБА_2 звільнено з 31. 01. 2020 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, (прогул) по причині відсутності на робочому місці протягом робочого дня 02. 01. 2020, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 41 КУпАП тобто, порушення вимог законодавства про працю та ст. 147 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №120-к від 27. 12. 2019 на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26. 12. 2019, ОСОБА_2 поновлено на роботі - на посаді викладача Міжгірської дитячої музичної школи з 27. 12. 2019 та виплачено їй середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно акту, складеному 27. 12. 2019, ОСОБА_2 цього дня була відсутня на робочому місці протягом робочого дня, аналогічним чином актами зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на робочому місці 28. 12. 2019 та 02. 01. 2020.

Згідно листа директора Міжгірської ДМШ ОСОБА_1 від 13. 01. 2020, ОСОБА_2 було запропоновано надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі 27. 12. 2019 , 28. 12. 2019 та 02. 01. 2020.

14. 01. 2020 ОСОБА_2 надала письмові пояснення щодо причини відсутності на роботі у вказані дні, а саме: 27. 12. 2019 , 28. 12. 2019 та 02. 01. 2020.

Згідно з наказом №6 від 24. 01. 2020, ОСОБА_2 було оголошено догану за відсутність на роботі 27. 12. 2019 та 28. 12. 2019.

Наказом № 8-к від 30. 01. 2020 ОСОБА_2 звільнено з роботи за прогул без поважних причин 02. 01. 2020 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 31. 01. 2020.

Адміністративне правопорушення, як будь-який вид правопорушень, має певні специфічні ознаки, які відрізняють його від інших протиправних діянь. Такі ознаки випливають із визначення, закріпленого у ст. 9 КУпАП - протиправність, винність та караність.

Діяння тоді буде визнаватися адміністративним проступком, коли таке діяння порушує норму права, зокрема імперативну або заборонну норму якогось нормативного акта. Лише тоді можна говорити про протиправність. Протиправність діяння, - найперша

-5-

умова, без якої неможлива адміністративна відповідальність. Суть протиправності полягає в тому, що певна особа вчиняє дію, заборонену правом, або не вчиняє дію, визначену правом.

Частина 1 статті 41 КУпАП вказує на те, що адміністративними проступками визнаються «інші порушення законодавства про працю». Протиправність даного діяння матиме місце тоді, коли буде встановлено порушення будь-яких імперативних вказівок, зазначених у нормативних актах, які закріплюють трудові права працівників. Тобто, в трудовому законодавстві має бути закріплено право працівника, а керівник підприємства, установи, організації не забезпечує його дотримання.

Як вбачається з акту перевірки та обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, метою перевірки було дотримання директором Міжгірської ДМШ ОСОБА_1 статті 147 Кодексу законів про працю України при накладенні стягнень за порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 .

Зокрема, за порушення трудової дисципліни 27. 12. та 28. 12. 2019 до ОСОБА_2 застосовано наказом №6 від 24. 01. 2020 такий захід дисциплінарного стягнення, як догана, а наказом № 8-к від 30. 01. 2020 ОСОБА_2 звільнено з 31. 01. 2020 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, (прогул) по причині відсутності на робочому місці протягом робочого дня 02. 01. 2020, хоча, на думку інспектора, порушення ОСОБА_2 трудової дисципліни саме 02. 01. 2020 не є нововиявленим порушенням.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Дисциплінарне стягнення - передбачений в нормативно-правовому акті захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника відповідно до його компетенції, за вчинений дисциплінарний проступок. Слід мати на увазі, що власник підприємства чи уповноважений власником орган не вправі змінювати на свій власний розсуд заходи дисциплінарного стягнення.

Стаття 147 КЗпП України передбачає два заходи стягнення за порушення трудової дисципліни: догану і звільнення. Стаття не потребує застосування заходів стягнення в тій послідовності, що встановлені в ній. Вибір власником або уповноваженим ним органом відповідного виду стягнення залежить від тяжкості вчиненого проступку, обставин, за яких його вчинено, заподіяної шкоди. Застосування вищенаведених заходів стягнення є правом, а не обов`язком власника підприємства.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак, означає відсутність складу в цілому.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП полягає в порушенні вимог законодавства про працю.

Стаття 147 КЗпП України, за недотримання якої щодо ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, не визначає трудові права працівників, а тому й недотримання її приписів (хоча й не описано, в чому полягає) не може бути підставою для порушення провадження про адміністративне правопорушення за порушення вимог законодавства про працю.

В справах про адміністративні правопорушення застосовується презумпція невинуватості, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини (справа «Надточій проти України» від 15. 05. 2008), а відтак, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок

-6-

управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, що включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у справі в достатньому обсязі доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується, тому в діях ОСОБА_1 не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги адвоката Нечаєва В.В. про наявність факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, а, відтак, необхідності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП із застосуванням відносно ОСОБА_1 стягнення в межах санкції статті, яка ставиться йому за провину, не ґрунтуються ні на фактичних обставинах справи, ні на наведених вище вимогам Закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З вказаних підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а постанова судді Рахівського районного суду щодо нього скасуванню.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_2 жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. ст. 247, 284 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Нечаєва В.В. залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16. 04. 2020 про закриття провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого ним правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя