Житомирський апеляційний суд
Справа №283/440/21 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Зав`язуна С.М.,

за участю: секретаря Гонгало Н.В., Дем`янчук Н.Д.,

захисника Шкварко А.В.,

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шкварка А.В. на постанову Малинського районного суду Житомирської області від 24 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, 25 грудня 2020 року близько 01 год. 40 хв. ОСОБА_1 в м. Малині Житомирської області по вул.Гагаріна, 2 керував автомобілем марки «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку правопорушник відмовився у присутності двох свідків на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушив вимоги п.2.5. Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі адвокат Шкварко А.В. просить постанову суду скасувати, як незаконну, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження по даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. При цьому, зазначає, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння його підзахисний не відмовлявся, а лише висловив незгоду з підозрою поліцейського, зокрема в протоколі останній не зазначав, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я. При цьому, судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що у протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб ОСОБА_1 має пройти на вимогу поліцейського. Посилаючись на зазначене, вважає, що поліцейським було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим він вважається недійсним, а протокол - недопустимим доказом вини апелянта, зокрема в протоколі не зазначено, що водієві пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а також те, що водій відмовився від проходження такого огляду, як і не зазначено, що водій відмовився і від проходження огляду у закладі охорони здоров`я. У поясненнях свідків вказано, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак, інформація про те, що водієві у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським було запропоновано проїхати до найближчого медичного закладу для виявлення стану сп`яніння - відсутня. Крім того, звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. Наголошує, що поліцейський не пропонував проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку та за допомогою приладу «ДРАГЕР» для визначення стану сп`яніння, і відповідно ОСОБА_1 не відмовлявся від його проходження та від підписання протоколу про його проходження. Звертає увагу, що його підзахисного не відстороняли від керування, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст.130 КУпАП. Суд першої інстанції свідків не викликав і не допитав цих осіб в судовому засіданні, у зв`язку з чим такі письмові пояснення не можна вважати доказами.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника в підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, за положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказаних вимог закону, суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, не дотримався.

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядком).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

За ч.2 ст.266 КУпАП (в ред. від 14.07.2015) огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п.7 Розділу І Інструкції та ч.3 ст.266 КУпАП у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався як на докази визнавальні пояснення ОСОБА_1 в протоколі; акт огляду на стан сп`яніння та письмові пояснення свідків при складанні протоколу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 25.12.2020.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком, оскільки суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст.ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 категорично заперечив свою вину, зазначив, що 25 грудня 2020 року близько 01 год. 40 хв. він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише висловлював свою незгоду з підозрою поліцейського щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння, фактично відмовився від проходження огляду запропонованому йому поліцейськими за допомогою приладу Alkotest Drager, хоча цього приладу у останніх і не було на місці події. Наголосив, що йому не пропонувалось поліцейськими пройти огляд у відповідному медичному закладі. Свої пояснення в протоколі пояснив тим, що дійсно, значно раніше випив келих пива, однак, на момент складання протоколу перебував у тверезому стані, тому виявлення у нього працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння є надуманим.

Зазначені пояснення ОСОБА_1 в ході апеляційної перевірки матеріалами справи не спростовано.

При цьому, допитані в судовому засіданні апеляційного суду, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснили, що були запрошені працівником поліції як свідки під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 , який при них відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Alkotest Drager. Зазначили, на момент складання протоколу приладу Alkotest Drager у поліцейських не було, останніми не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі. Бланки письмових пояснень були вже заповнені та ними підписані на прохання працівників поліції, зміст цих пояснень вони не читали. Крім того, зазначили, що на момент складання протоколу у ОСОБА_1 були відсутні жодні зовнішні ознаки перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, наявні в справі письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.5, 6) та формулювання обставин вчинення адміністративного правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення, на які суд першої інстанції послався як доказ вини ОСОБА_1 , не були підтверджені безпосередньо свідками в судовому засіданні апеляційного суду, а тому як докази у справі щодо їх достовірності викликають сумнів.

З урахуванням наведених показань свідків, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №453188 від 25.12.2020 (а.с.3) відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні статті 251 КУпАП, не може підтверджувати вчинення останнім правопорушення, оскільки факт його складення, в порушення зазначених вимог ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку, мало здійснюватися у відповідному процесуальному порядку (відмова від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, відмова від огляду у відповідного закладі охорони здоров`я, та лише за таких умов складання протоколу).

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції в порушення вимог ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку, не може бути достовірним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

За таких обставин, інші докази, зокрема, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (прилад Alkotest Drager), хоча як встановлено судом апеляційної інстанції цей прилад на місці події 25.12.2020 у працівників поліції був відсутній, при встановленні наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, правового значення не мають.

Висновок суду першої інстанції щодо вирішального значення пояснень ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №453188 від 25.12.2020 (а.с.1), на думку суду апеляційної інстанції, є також сумнівним, оскільки зроблений без належного з`ясування (судовий розгляд проведено без участі останнього) всіх фактичних обставин цієї справи.

Запит апеляційного суду до Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП про витребування можливого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції залишено без відповіді.

Інші належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, вирішуючи справу, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, викладені в оскарженій постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, сукупністю досліджених доказів в справі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом, оскаржена постанова суду першої інстанції є необґрунтованою.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката Шкварка А.В. задовольнити.

Постанову Малинського районного суду Житомирської області від 24 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду С.М. Зав`язун