П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., за участі особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, які надійшли з Ужгородського районного відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Соломоново Ужгородського р-ну, мешканця АДРЕСА_1 , водія АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №051185 від 09.03.2021 з`ясовано, що 09.03.2021 о 17 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 на автобусі марки ІКАРУС д.н.з. НОМЕР_1 здійснював нерегулярне маршрутне перевезення в червоній зоні, чим порушив вимоги пп. 11 п. 1 постанови КМУ №1236 без відповідного погодження УПП в З/о. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 пояснив, що здійснював регулярні спеціальні перевезення працівників ПрАТ «Єврокар» на підставі договору, укладеного між таким та АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107», які постановою КМУ не заборонені. Окрім цього подав до суду письмові пояснення від 12.04.2021, в яких вказав про наявні в протоколі недоліки, зокрема відсутність місця вчинення правопорушення, посилання на пп. 11 п. 1 постанови КМУ №1236, яка такого пункту не містить, а також зазначає, що доказів вчинення ним адміністративного правопорушення до протоколу не додано.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши наявні докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Відповідно до ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами станом на 09.03.2021), на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів (посадки та висадки) автомобільним, залізничним транспортом, крім транзитних перевезень та перевезень, зокрема службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами підприємств, закладів та установ в межах кількості місць для сидіння і виключно за маршрутами руху, про які поінформовано не менше ніж за два дні органи Національної поліції. (пп. 11 п. 3 з пзн. 5).

Положеннями ст. 35 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Однак в розглядуваному протоколі про адміністративне правопорушення режим організації перевезення, здійснюваного ОСОБА_1 09.03.2021, а саме регулярний, регулярний спеціальний чи нерегулярний не зазначений.

За твердженням ОСОБА_1 , наявного в його поясненнях від 12.04.2021, він здійснював регулярні спеціальні перевезення працівників ПрАТ «Єврокар» на підставі договору, укладеного між ПрАТ «Єврокар» та АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» за видом перевезення регулярне спеціальне, що підтверджується паспортом №39-1 автобусного маршруту регулярних перевезень, погодженим з УДАІ МВС України в Закарпатській області та дорожнім листом від 09.03.2021.

Вказане твердження ОСОБА_1 доказами, доданими до протоколу, не спростовується.

Також суд зауважує, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП за порушення вимог пп. 11 п. 1 постанови КМУ №1236, однак пункт 1 не містить обмежувальних приписів, а лише регламентує запровадження на території України карантину.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є водієм АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107», який здійснював регулярне спеціальне перевезення працівників ПрАТ «Єврокар» на підставі договору встановленому між вказаними підприємствами.

Згідно з відкритих даних МЮ АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107» є зареєстрованою юридичною особою, що здійснює діяльність за КВЕД 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

З аналізу ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» з`ясовано, що при здійсненні регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника потребується зокрема ліцензія, яка згідно із ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» видається суб`єкту господарювання.

В розумінні ст. 55 ГК України та ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, тобто фізичною або юридичною особою, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а є водієм, тобто особою, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а відтак є найманим працівником суб`єкта господарювання - АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107».

З огляду на вказане, суд вважає, що в розглядуваному випадку, особою, відповідальною за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є посадова особа АТ «Ужгородське автотранспортне підприємство 12107», а не водій автобусу ОСОБА_1 .

Більш того матеріали справи не містять відомостей про те, що саме на ОСОБА_1 було покладено обов`язок звернутися до органів Національної поліції з інформуванням останніх про заплановане на 09.03.2021 здійснення регулярного спеціального перевезення працівників ПрАТ «Єврокар».

Окрім цього згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається саме на особу, уповноважену на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначену ст. 255 КУпАП.

У підтвердження обставин, викладених в розглядуваному протоколі, поліцейськими додано рапорт начальника СРПП відділу 1 Ужгородського РУП Качалаби І. від 09.03.2021, в якому вказано про зупинку автобуса марки ІКАРУС д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 на а/д між м. Чоп та с. Тисаашвань Ужгородського р-ну, що здійснював спеціальне нерегулярне перевезення працівників ПрАТ «Єврокар».

Окрім вказаного рапорту матеріали розглядуваного протоколу не містять інших відомостей, необхідних для вирішення справи, а саме працівниками поліції не відібрано покази пасажирів транспортного засобу як свідків адміністративного правопорушення, не здійснено фото та відеофіксацію адміністративного правопорушення тощо.

Разом з цим, суд зауважує, що рапорт є внутрішнім документом та не є доказом по справі у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавцем, такий складається працівником поліції у довільній формі, не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження, в ньому відсутні джерела отримання інформації.

Рапорт працівника поліції, який доданий до протоколу, не може бути визнаний судом як самостійним доказом на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , оскільки відомості наявні в такому не підтверджуються іншими доказами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Вказане положення знайшло своє відображення й у КУпАП, за ст. 7 якого ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно з яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

На думку суду, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні розглядуваного правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а саме об`єктивної сторони діяння. Окрім цього ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП в даному конкретному випадку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов