Справа 350/425/21
Номер провадження 3/350/157/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Пулик М.В., з участю секретаря судового засідання Юречко Т.В., розглянувши матеріали у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №234486, 25.02.2021 о 19 год. 28 хв. у сел.Рожнятів, Рожнятівської ТГ, Калуського р-ну, по вул.Рильського (автодорога Т0902), громадянин ОСОБА_1 керував т/з марки ЗАЗ 1102, н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки т/з у присутності двох свідків. Тест №6700. Результат 2.23 ‰.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що 25.02.2021 він повертався з роботи додому - з м.Калуш у с.Рівню. Дорогою додому у сел.Рожнятів він зайшов у магазин «Фаворит», де купив продукти харчування, в тому числі і алкогольні напої. Між населеними пунктами сел. Рожнятів та с.Рівня, як і у багатьох інших місцях Рожнятівського району дуже погана дорога, бо на ній багато ям і вибоїн, а окрім цього, в той день падав дощ та сніг, і дорожнє полотно стало ще більш несприятливим для їзди, внаслідок чого він не впорався із керуванням і його автомобіль занесло в кювет. Оскільки його пошкоджень не отримав, він спробував самостійно виїхати з кювету, однак йому не вдалося цього зробити, бо автомобіль не заводився. Далі він зателефонував своїм товаришам, щоб ті приїхали і допомогли йому вибратись із кювету, на що відгукнувся його брат, який сказав, що постарається якнайшвидше приїхати. В очікування допомоги він вирішив поїсти, а окрім того випив трохи горілки, яку купив дорогою додому. Очікуючи брата, йому стало холодно, оскільки була вечірня пора доби, а автомобіль прогріти не було можливості, тому вирішив випити ще горілки, для того щоб зігрітись. Далі, на місце події приїхали працівники поліції, яких він не викликав, оскільки не було потреби, а згодом і швидка допомога, яку він також не викликав. Працівники поліції сказали, що йому потрібно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, бо у нього є відповідні ознаки, на що він погодився. Однак йому не дали можливості сказати, що він випив алкоголь після того як закінчив керувати автомобілем, бо його постійно перебивали і не давали можливості висловити свою думку до кінця. Зазначив, що виявлений у нього алкоголь є очевидним, однак транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння він не керував. Додатково зазначив, що він випив горілки, бо усвідомлював, що більше за кермо не сяде, крім того автомобіль не заводився. Враховуючи викладене, просив закрити справу у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки не є винуватим у даній ситуації.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 25.02.2021, приблизно о 18:00 год. він знаходився у магазині «Фаворит», що у сел.Рожнятів, де зустрів свого товариша ОСОБА_1 , який купував продукти харчування. Вони спілкувались, після чого останній поїхав додому, а вже приблизно через 20-30 хв., ОСОБА_1 зателефонував йому, та сказав, що його автомобіль занесло із дороги у кювет, а тому попросив допомогти витягнути його, на що він погодився. Однак, їхати відпала потреба, бо ОСОБА_1 через декілька хвилин зателефонував і сказав, що допомогу із автомобілем йому надасть брат, а тому їхати йому не потрібно. ОСОБА_1 при їхній розмові у магазині «Фаворит» був повністю тверезим, жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього не було, а тому, на його думку, із магазину «Фаворит» він поїхав у тверезому стані.

Допитаний у судовому засіданні поліцейський СРПП відділення поліції №2 ОСОБА_3 , який склав протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , дав наступні пояснення. 25.02.2021 на електронний планшет надійшло повідомлення про те, що громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом у сел.Рожнятів по вул.Рильського, з`їхав у кювет. Крім цього, про те, що автомобіль з`їхав з дороги зателефонував і товариш. Прибувши на місце події, транспортний засіб знаходився непорушно у кюветі, а водій ОСОБА_1 повідомив їм, що не впорався із керуванням та з`їхав у кювет. У зв`язку із наявними ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , йому було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6810» на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, на що водій погодився. Результат тесту виявився позитивним, а саме 2,32 ‰. Стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Вислухавши особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, свідків, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши всі докази, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага суду на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з урахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то визначені склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у :

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом в стані іншого сп`яніння;

- керуванні транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває під впливом таких лікарських препаратів;

- відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом в стані сп`яніння або відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Отже, обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого вказаною частиною даної статті КУпАП, є керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння або його відмова від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Як ствердив у вищезазначених поясненнях у судовому засіданні ОСОБА_1 , 25.02.2021 транспортним засобом у стані алкогольного він не керував, а вжив спиртне після ДТП, про що він намагався пояснити поліцейському, однак йому не дали можливості висловитися.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП в тому числі, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, що в даному випадку інкримінується особі, стосовної якої складений протокол про адміністративне правопорушення. Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 виконував функції водія, і на момент керування транспортним засобом знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, надано відеозаписи, які містяться на багатофункціональному цифровому відеодиску «Kodak DVD+R 16x», рапорт поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2, а також письмові пояснення свідків та водія.

На переглянутих у залі судового засіданні відеозаписах не зафіксовано факту керування автомобілем ОСОБА_1 , оскільки відеозаписи розпочинаються в момент коли автомобіль знаходився у кюветі.

Із долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення рапорту не вбачається доведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на місце події працівники поліції виїхали у зв`язку із повідомлення, яке надійшло на електронний планшет про те, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_4 з`їхав у кювет ( а.с.9).

Окрім цього, допитаний у судовому засіданні працівник поліції, який склав відповідний адміністративний протокол підтвердив те, що факту керування ОСОБА_1 він не бачив.

Суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом не є доказом, а відноситься до переліку службових документів, якими поліцейські інформують керівника про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорта узгоджуються із поясненнями ОСОБА_1 та інспектора поліції, і не спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом.

Письмовими пояснень свідка ОСОБА_5 також не спростовуються твердження ОСОБА_1 про те, що 25.02.2021 транспортним засобом він не керував ( а.с.8).

Із письмових пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що 25.02.2021 приблизно о 19:20 год., вона в складі КШМД виїхала на повідомлення про ДТП, однак така подія не підтвердилась. Також свідок зазначила, що вона була присутньою при проходженні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, результатом якого було 2,23 проміле, після чого водій відмовився від проходження відповідного огляду у медичному закладі ( а.с.6).

З огляду на принцип безпосередньості дослідження судом показань в судовому засіданні, показання ОСОБА_1 , які він дав в суді суд бере до уваги, і не бере до уваги його пояснення, які містяться на ( а.с.7), оскільки це суперечить конституційному правовому принципу безпосередності їх дослідження судом.

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення жодних відомостей про те, що 25 02.2021 ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не містять.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 в даній ситуації неможливо визнати водієм, оскільки матеріали даної справи не містять відомостей, які б підтверджували поза розумним сумнівом факт керування ним транспортним засобом. Таким чином, відсутній один з елементів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, пробаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме факт керування автомобілем.

Частиною 1 статті 266 КУпАП ( в редакції, яка чинна до 17.03.2021) передбачено, що оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції підлягають особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

До матеріалів справи долучена роздруківка результатів тестування №6700, зроблена за допомогою "Drager Mobile Printer". Судом встановлено, що ОСОБА_1 в розумінні ст.266 КУпАП транспортним засобом не керував. Позитивний результат проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння відносно ОСОБА_1 пояснюються даними у судовому засіданні твердженнями останнього, що алкоголь він вжив після того як з`їхав у кювет, тобто коли закінчив виконувати функції водія. Такі доводи ОСОБА_7 не спростовуються жодними наданими суду доказами, а тому роздруківку результатів тестування №6700 суд визнає неналежним та недопустимим доказом, який не доводить винуватість особи, відносної якої складений протокол про адміністративне правопорушення, в керуванні транспортним засобом.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті, а в даному випадку протокол був складений всупереч та без урахування вищезазначених доказів, тому суд визнає протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №234486 від 25.02.2021 недопустимим доказом.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання у недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Отже, згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

В силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно до ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних та достатніх доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до п.1 ст. 247 КпАП України обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених вище обставин суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Рожнятівський районний суд.

Суддя: