Справа № 367/5928/20 Головуючий у 1 інстанції Кафтанов В.В.
Провадження № 33/824/1831/2021 Доповідач в апеляційній інстанції Матвієнко Ю.О.
Категорія ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 квітня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2021 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2021 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

У вказаній постанові зазначено, що згідно протоколу серії ДПР18 №434791 від 07.09.2020 року ОСОБА_2 07.09.2020 року об 11:20 год. в смт. Ворзелі, вул. а.д. т1001, керуючи транспортним засобом "ЗИЛ", д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, а саме повороті ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем "Лексус", д.н.з. НОМЕР_2 , після чого автомобіль "Лексус" зіткнувся з припаркованим автомобілем "ЗИЛ", д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкоджень обох автомобілів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України.

На постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2021 року ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Лексус», д.н.з. НОМЕР_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову про закриття провадження відносно ОСОБА_2 скасувати та постановити по справі нову постанову про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Скарга мотивована тим, що суд не забезпечив всебічного, повного, об`єктивного та неупередженого з`ясування усіх істотних обставин ДТП та прийняв рішення лише на підставі фотографій місця ДТП, наданих захисником ОСОБА_2 - Тимошенком В.В., з яких зробив помилковий висновок, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ЗИЛ», правомірно здійснював поворот наліво, перебуваючи на розриві суцільної смуги. Натомість водій автомобіля «Лексус» ОСОБА_1 здійснив обгін автомобіля «ЗИЛ» всупереч суцільній смузі дорожньої розмітки.

Такий висновок суду, на думку апелянта, є упередженим та не ґрунтується на матеріалах справи, зокрема, суд не дав оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 погодився із складеним відносно нього протоколом і власноруч зазначив у ньому, що з порушенням згоден, просить обмежитись мінімальним штрафом та розглядати без його участі. До протоколу додана схема ДТП, підписана усіма учасниками ДТП, та додані пояснення учасників ДТП.

Також ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що ОСОБА_2 , який у протоколі погодився із вчиненим правопорушенням, перестав визнавати свою вину після укладення угоди з адвокатом Тимошенком В.В., зазначаючи в суді, що він Правил дорожнього руху не порушував, рухався по вищевказаній автодорозі, побачив, виконуючи лівий поворот, автомобіль «Лексус», який рухався прямо в його автомобіль по зустрічній смузі руху назустріч дозволеному руху, і, натиснувши на гальма, зупинився, а автомобіль «Лексус» зачепив ліву передню частину його автомобіля та виїхав на зустрічне для нього узбіччя та скоїв зіткнення із стоячим на узбіччі іншим автомобілем «ЗИЛ». При цьому, ОСОБА_2 у суді зазначав, що погодився написати у протоколі про визнання своєї вини, оскільки йому погрожували працівники поліції, які виявилися знайомими з водієм автомобіля «Лексус».

Разом з тим, допитаний у судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_3 пояснив, що він за викликом прибув на місце ДТП разом з іншим працівником поліції ОСОБА_4 , з`ясувавши обставини ДТП, місце розташування транспортних засобів, дорожню розмітку, яка існувала на час скоєння ДТП, пояснення учасників ДТП, він склав протокол та схему, в якій відобразив всі існуючі моменти на час ДТП. Інших свідків пригоди не було. Учасників ДТП опитав його напарник ОСОБА_4 , всі дали пояснення про обставини пригоди без примусу з боку працівників поліції та власноруч заповнили відповідні документи. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні водій ОСОБА_2 , однак його твердження залишилися поза увагою суду. Дії працівників поліції ОСОБА_2 не оскаржувалися, про що було заявлено в судовому засіданні.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , суд зумисне порушив вимоги ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом, невірно оцінив докази, що призвело до неправильного винесення рішення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 є другом ОСОБА_2 і пояснив, що він в момент скоєння ДТП знаходився біля складу, а це приблизно метрів 300 і знаходячись спиною до дороги, витирав на своєму автомобілі лобове скло, коли почув звук удару, сам момент зіткнення він не бачив. В наступному судовому засіданні захисник ОСОБА_2 ОСОБА_6 надав суду від свідка ОСОБА_7 письмове пояснення, яке абсолютно протирічило його поясненням в судовому засіданні раніше, однак було прийнято судом як доказ на користь ОСОБА_2 і при цьому суд не дав ніякої оцінки тому, що свідок змінив покази під диктовку захисника ОСОБА_2 Тимошенка В.В. Аналогічно суд не дав оцінки зміні показам самого учасника ДТП ОСОБА_2 .

Суд оголосив пояснення працівника поліції ОСОБА_4 , який не з`явився в судове засідання, однак в своїх поясненнях повністю підтвердив пояснення свідка ОСОБА_3 та підтвердив правильність складення протоколу, схеми, пояснень учасників ДТП.

Взяті судом за основу фотографії місця так званого ДТП не відповідають наявним в матеріалах справи документам - протоколу, схемі ДТП, бо зроблені не під час ДТП 07.09.2020 року, а лише після заключення ОСОБА_2 договору із адвокатом Тимошенко В.В. після 11.09.2020 року і з яких не вбачається саме місце ДТП і суперечать поясненням свідка ОСОБА_3 щодо місця ДТП та дорожньої розмітки, якої з його пояснень на момент ДТП не було взагалі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Зайцева О.В. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав. Надаючи пояснення апеляційному суду, ОСОБА_1 зазначив, що він рухався на автомобілі «Лексус» по автодорозі, коли побачив попереду себе автомобіль «ЗИЛ», який почав гальмувати. З метою об`їзду автомобіля «ЗИЛ» ОСОБА_1 включив лівий поворот і почав маневр об`їзду. Коли його автомобіль порівнявся з автомобілем «ЗИЛ», останній почав здійснювати поворот ліворуч, внаслідок чого відбулось зіткнення та автомобіль «Лексус» відкинуло на узбіччя, після чого відбулось зіткнення з припаркованим там автомобілем «ЗИЛ».

ОСОБА_2 та його захисник - адвокат Тимошенко В.В. в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції надав пояснення, аналогічні наданим у суді першої інстанції, зазначивши, що він їхав по автодорозі та маючи намір повернути ліворуч на базу, включив лівий покажчик повороту, зупинився, переконався у відсутності транспортних засобів, яким би він міг створити перешкоди своїм маневром, та почав виконувати поворот. Проїхавши майже 4-5 метрів по зустрічній смузі та фактично закінчивши маневр лівого повороту, ОСОБА_2 побачив, що прямо в його автомобіль по зустрічній смузі з порушенням правил дорожнього руху рухається автомобіль «Лексус», який зачепив ліву передню частину його автомобіля, внаслідок чого автомобіль «Лексус» відкинуло на зустрічне узбіччя, де він зіткнувся з припаркованим там автомобілем «ЗИЛ».

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Зайцевої О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення, пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Тимошенка В.В., які заперечили проти задоволення скарги та просили постанову суду про закриття провадження відносно ОСОБА_2 залишити без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна.

Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.

Згідно п.10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно наявного у справі протоколу серії ДПР18 №434791 від 07.09.2020 року ОСОБА_2 07.09.2020 року об 11:20 год. в смт. Ворзелі, вул. а.д. т1001, керуючи транспортним засобом "ЗИЛ", д.н.з. НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху, а саме повороті ліворуч, не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем "Лексус", д.н.з. НОМЕР_2 , після чого автомобіль "Лексус" зіткнувся з припаркованим автомобілем "ЗИЛ", д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкоджень обох автомобілів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1 ПДР України.

Разом з тим, суд першої інстанції,дослідивши матеріали адміністративної справи, дійшов висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю, оскільки згідно досліджених в судовому засіданні фотографій місця ДТП встановлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "ЗИЛ", правомірно здійснював поворот наліво, перебуваючи на розриві суцільної смуги. Натомість, водій автомобіля "Лексус" ОСОБА_1 здійснив обгін автомобіля "ЗИЛ" всупереч суцільній смузі дорожньої розмітки, таким чином в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Висновок судді районного суду про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про відсутність в діях вказаної особи будь-яких порушень ПДР та причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та дорожньою пригодою є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам події та підтверджений матеріалами справи про адміністративне правопорушення, у тому числі поясненнями особи, щодо якої був складений протокол про адміністративне правопорушення; показаннями свідка; даними, що містяться у схемі ДТП, та інших доказах, зібраних по справі.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Висновки суду про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджуються, зокрема, поясненнями самого ОСОБА_2 , які узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_7 , та з яких вбачається, що ОСОБА_2 з дотриманням п. 10.1 ПДР України, перед зміною напрямку руху (повороту ліворуч), переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав маневр лівого повороту, при завершенні якого, майже на зустрічному узбіччі, з його автомобілем здійснив зіткнення автомобіль «Лексус», який рухався по зустрічній смузі руху, здійснюючи маневр обгону автомобіля «ЗИЛ», що заборонено на ділянці дороги, яка має суцільну смугу дорожньої розмітки.

Вищенаведені пояснення відповідають і схемі дорожньо-транспортної пригоди, в якій зазначено напрямки руху та місце зіткнення автомобіля «ЗИЛ» під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Лексус» під керуванням ОСОБА_1 . Зокрема, зі схеми вбачається, що зіткнення відбулось на зустрічній смузі руху, при чому автомобіль «ЗИЛ» вже фактично завершив маневр лівого повороту, коли з ним зіткнувся автомобіль «Лексус», який рухався по зустрічній смузі руху, факт чого не заперечував і водій ОСОБА_1 .

Механізм зіткнення, а також характер отриманих транспортними засобами механічних пошкоджень, підтверджує правдивість та достовірність пояснень ОСОБА_2 , та суперечить поясненням ОСОБА_1 , який зазначив, що зіткнення автомобілів відбулось, коли він, керуючи автомобілем «Лексус» та здійснюючи випередження, порівнявся з автомобілем «ЗИЛ» і той раптово почав повертати ліворуч. Разом з тим, за таких умов автомобіль «Лексус» отримав би механічні пошкодження правої передньої частини автомобіля (праве крило, праві передні двері), а автомобіль «ЗИЛ» - пошкодження лівої передньої частини автомобіля (ліве крило, ліва фара, лівий бампер). Натомість, згідно переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися унаслідок ДТП, автомобіль «Лексус» отримав пошкодження лише передньої частини авто та подушок безпеки, а автомобіль «ЗИЛ» - пошкодження переднього лівого колеса.

Таким чином, наявні у справі докази в їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 не порушив п. 10.1 ПДР України, про що зазначено у протоколі серії ДПР18 №434791 від 07.09.2020 року, оскільки перед зміною напрямку руху (поворотом ліворуч), переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тому законним та обґрунтованим є висновок судді про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на те, що суд при прийнятті рішення повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав до закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.3 ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а усі припущення мають тлумачитись на користь такої особи.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП не доведенасукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б довели факт вчинення правопорушення і не викликали у суду сумнівів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність винесеної судом першої інстанції постанови, оскільки вона обґрунтована лише посиланням на надані захисником ОСОБА_2 фотографії, апеляційним судом відхиляються, оскільки зі змісту постанови суду вбачається, що суд дослідив усі матеріали адміністративної справи та наявні у ній докази у їх сукупності, не допустивши при цьому порушень вимог закону.

Доводи скарги про те, що судом не надано оцінки тій обставині, що ОСОБА_2 у протоколі свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, а заперечувати її почав лише після укладення угоди з адвокатом, обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки особа, відносно якої складено протокол, має право змінити свою позицію в частині визнання вини, а обов`язок доведення її вини згідно вимог закону лежить на державі в особі органів, уповноважених на складання протоколу. Крім того, апеляційний суд зауважує на тому, що пояснення ОСОБА_2 , зазначені у протоколі та викладені ним письмово на місці ДТП в поясненнях, були надані ним під впливом стресової ситуації внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а пояснення, які ним надавались під час судового розгляду справи, є чіткими, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у справі та дослідженими судом доказами.

Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що свідок ОСОБА_7 є другом ОСОБА_2 та надані ним письмові пояснення суперечать тим, які він давав при допиті у судовому засіданні, оскільки на підтвердження цих суперечностей апелянтом суду не надано доказів, отже ці доводи ґрунтуються на припущеннях.

Доводи скарги про неналежність наданих суду захисником ОСОБА_2 фотографій місця ДТП колегією суддів відхиляються, оскільки апелянт та його захисник не були позбавлені можливості у належний спосіб спростувати ці фотографії, що ними зроблено не було.

Враховуючи викладене, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були б підставами для її скасування та постановлення по справі нової постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Враховуючи наведене, постанова судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2021 року є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2021 року, якою закрито провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко