Справа № 264/1072/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Матвєєва Юлія Олександрівна, за участю секретарів судового засіданні Радченко М.О., Ситнік О.С., розглянувши в залі суду в місті Маріуполі матеріали, які надійшли з Відділу поліції № 1 Маріупольського РУП ГУНП у Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, який проживає в АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 614379 від 24.02.2021 року, 23.02.2021 року о 15.30 ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , в ході якої висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство відносно членів своєї родини.

ОСОБА_1 та його адвокат Молчанов Р.Е. в судовому засіданні заперечували проти складеного протоколу та обставин, викладених в ньому. ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, вказував про відсутність належних доказів вчинення домашнього насильства, працівниками поліції не були залучені свідки та поняті, образ та нецензурної лайки стосовно колишньої дружини він взагалі не висловлює. О 15.30 23.02.2021 року він з ОСОБА_2 не зустрічався.

Потерпіла ОСОБА_2 та її адвокат Довженко В.І. наполягали на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, оскільки останній при зустрічах з ОСОБА_2 її принижує, висловлює на її адресу нецензурною лайкою, надсилає їй повідомлення образливого характеру, залякує її, старша дитина боїться батька, не хоче до нього йти.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши надані потерпілою відеозаписи, прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі внаслідок відсутності складу правопорушення з наступних підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини ,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстава для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення 23.02.2021 року сварки зі своєю колишньою дружиною та домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

У статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачена наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Тобто, за змістом закону слідує, що вчинення особою дій, передбачених даною статтею, тягнуть за собою завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю особи, у відношенні якої вчинені дії, тобто настання певних наслідків.

На підтвердження викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин до матеріалів справи додані рапорти зі служби 102, з якого вбачається, що 23.02.2021 року о 15.37 від ОСОБА_2 надійшли повідомлення про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 забрати сина, а він відмовляється, оскілько його побоюється.

Крім того, до протоколу долучена заява від ОСОБА_2 , в якій вона вказує про систематичний прояв психологічного та фізичного насильства над дітьми та нею.

Згідно з долученими до протоколу письмовими поясненнями ОСОБА_1 останній не визнав факту вчинення домашнього насильства, спростовував випадки ображання або приниження честі і гідності колишньої дружини, навпаки, наголошував на вчиненні саме ОСОБА_2 домашнього насильства, оскільки вона перешкоджає його спілкуванню з дітьми, чим не виконує рішення суду.

Також в судовому засіданні за клопотанням потерпілої в якості доказу був долучений СД-диск із відеозаписами, при перегляді яких судом встановлено, що на відеозаписах не можливо достеменно встановити (ідентифікувати) осіб, в тому числі потерпілу, а лише чутно голоси. Видно як чоловік бере дитину, сідає в автомобіль. Сварок або психологічного насилля з боку ОСОБА_1 по відношенню до потерпілої ОСОБА_2 на наданих відео чітко не зафіксовано.

Додані потерпілою скрін-шоти її листування з абонентом на ім`я « ОСОБА_3 » не доводять, що вказані повідомлення направляв саме ОСОБА_1 , оскільки абонента не ідентифіковано.

З урахуванням цього наявні відеозаписи та фотозображення повідомлень не є належними доказами, які б поза розумним сумнівом могли підтвердити факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства суду не надано.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів, які б доводили факт вчинення ОСОБА_1 23 лютого 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного вище, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, вчиненого ОСОБА_1 , а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.280, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову протягом десяти днів з моменту її винесення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Суддя: Ю. О. Матвєєва