Категория: ст. 173-2 ч.1 КпАП України
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2021 року м. Маріуполь

м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Топчій Т.В. за участю секретаря Марченка М.В., ОСОБА_1. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. на користь держави,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 06 липня 2021 року о 16:30 год., знаходячись з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода) за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, бив по рукам та голові, внаслідок чого могла бути завдана шкода її здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справа розглядалася без його участі, дані про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи матеріали справи не містять, чим було порушено його право на захист. Зазначає, що по приїзду працівники поліції його не опитували, свідків не опитували, які були присутні, обставини справи встановлювалися лише з пояснень його дружини. Жодного протоколу у його присутності вони не складали в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній його підпис, та в матеріалах про притягнення його до адміністративної відповідальності відсутня розписка про вручення йому вказаного протоколу, як це передбачено ст. 254, 256 КУпАП. До теперішнього часу йому невідомо суть адміністративного правопорушення, оскільки його письмове клопотання про ознайомлення з матеріалами справи залишено без виконання.

Крім того, застосовуючи покарання суддя не вказав жодного доводу, на підставі якого обирає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. Вказане свідчить про порушення судом вимог ст. 33 КУпАП України, яка передбачає врахування зокрема особи порушника, його майнового ста¬ну, пом`якшуючих обставин при обранні виду адміністративного стягнен¬ня.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 свою вину не визнав, факт вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини, випадки ображання або приниження честі та гідності дружини та застосування в її бік фізичної сили у зазначений в протоколі час заперечує.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами апеляційного провадження вважаю, що суд не додержався положень ст. 268 КУпАП, призначивши судовий розгляд єдиний раз на 26.07.21 року та не повідомивши ОСОБА_1 судовою повісткою про час та місце розгляду справи, та як наслідок розглянув провадження у відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Окрім того, в матеріалах справи є дані про телефонний номер ОСОБА_1 однак також відсутні докази того, що він повідомлявся хоча б у такий спосіб. Вказане свідчить про те, що останній не був обізнаний про час та дату розгляду справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом, а саме ст. 268 КУпАП права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи ОСОБА_1 в цій частині є цілком обґрунтованими, строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, а сама постанова суду не може бути визнана законною, а тому підлягає скасуванню.

Також, згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП апеляційний суд вважає їх обґрунтованими та виходить з наступного.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків (реальна ймовірність їх настання) та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до п.3 ч.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству № 2229-VIII від 07.12.2017 року, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі (або існувала реальна можливість їх настання).

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Виходячи зі змісту ст.7,245,279,280 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст.258 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст.256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка, як зазначено вище фактично є обвинуваченням.

Відповідно до вимог ст.251,252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, дані вимоги при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в суді першої інстанції не були виконані в повному обсязі. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 128597 від 06 липня 2021 року, ОСОБА_1 будучи у стані алкогольного сп`яніння вчинив умисні дії психологічного та фізичного характеру щодо своєї дружини ОСОБА_2 а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, бив по руках та голові, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю гр. ОСОБА_2 .

Втім, жодних відомостей про те, в чому саме виразилося психологічне насильство та які наслідки воно спричинило у протоколі не наведено, а лише мається констатація абстрактного факту вчинення домашнього насильства. Втім, встановлення та зазначення таких даних є прямим обов`язком органу, який склав протокол відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП, так як правова норма ст.173-2 КУпАП є бланкетною. Такий формальний та спрощений підхід при складенні протоколу є абсолютно неприпустимим, а обвинувачення слід визнавати неконкретним, таким, що порушує право особи на захист.

Крім того, саме по собі висловлення образ на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, окрім як, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме: завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Проте у даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом поза розумним сумнівом, а відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст.62 Конституції України.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення не простежується факт того, що конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди психічному та фізичному здоров`ю особи.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи, навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте оскаржувана постанова містить лише відтворений зміст протоколу про адміністративне правопорушення та формальний перелік отриманих судом доказів, на підставі яких суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1КУпАП, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відеоматеріалом, рапортом.

Разом з тим, слід зазначити, що матеріали справи не містять об`єктивних належних доказів, які б доводили зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення і в судовому рішенні факти та події. Так, рапорт поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Донецькій області Лагутіна В. також не може бути визнаний беззаперечним доказом, так як за своєю правовою формою є документом, який містить певну інформацію, яка підлягає перевірці.

Сам протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 128597 від 06.07.2021 року за правовим змістом є фактично обвинуваченням, яке підлягає доведенню, не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи позицію ЄСПЛ (справа Карелін проти Російської Федерації), лише одна заява та письмові пояснення ОСОБА_2 не можуть бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 оскільки містять виключно її бачення ситуації, яка сталася 06 липня 2021 року. Тим паче її пояснення містять буквально кілька строк, що лише підтверджують факт побутової сімейної сварки.

З відеозапису з бодікамери працівника поліції не вбачається самого конфлікту між подружжям, оскільки ОСОБА_1 лише сидить біля будинку і не надає пояснень, в той час як працівники складають протокол про адміністративне правопорушення лише на підставі пояснень його дружини - ОСОБА_2 , яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тобто з її слів. Будь які інші письмові докази які б могли підтвердити факт вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні, жодних письмових пояснень свідків матеріали справи також не містять. Таким чином, всі наведені вище докази не можна визнати належними та достатніми для доведення обвинувачення.

Проте суд першої інстанції не надав цим обставинам будь-якої оцінки, погодився з пред`явленим обвинуваченням, не викликав учасників по справі, з метою уточнення та встановлення усіх обставин події, не встановив в чому саме полягало психологічне та фізичне насильство з боку ОСОБА_1 оскільки словесні образи необхідно оцінювати індивідуально, виходячи з кожної конкретної ситуації, та не встановив які саме наслідки фізичного насильства були спричинені ОСОБА_2 .

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, є недоведеним, а висновок суду про винуватість останнього є безпідставним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, наявним доказам та зазначеним вимогам закону.

Враховуючи зазначене, постанова судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі ст.247 ч. п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.07.2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: