Справа № 209/949/21
Провадження № 3/209/449/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2021 року Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Решетник Т.О., розглянувши матеріал, що надійшов від відділення поліції № 1 (Дніпровське) Кам`янського районного УП НП в Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працює, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2021 року в провадження Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла адміністративна справа відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ№ 539906 від 31.03.2021 року, ОСОБА_1 повторно ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме щодо забезпечення отримання освіти доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не відвідує без поважної причини навчальння у Кам`янському Державному енергетичному технікумі, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Дослідивши наявні докази, вважаю, що провина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП не доведена, виходячи з наступного.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, статтею 184 ч.2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказані рішення ЄСПЛ, які згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників поліції, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.2 ст.184 КУпАП, однак викладені обставини щодо не встановлення відомостей про особу ОСОБА_1 в даній справі в сукупності з недоліками протоколу про адміністративне правопорушення, які не можуть бути усунені в суді, оскільки в такому разі буде констатоване погіршення становища особи, яка притягається до відповідальності, приймаючи до уваги відсутність як таких доказів наслідків дій ОСОБА_1 свідчать про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, оскільки суд не наділений повноваженнями проводити оперативно-розшукові заходи, збирати докази, тому справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в справі відсутні об`єктивні і належні докази, які б підтверджували наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 184 КУпАП, в діях ОСОБА_1 у зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Т.О. Решетник