Провадження № 3/643/232/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 348824, 03.09.2020 року о 20:00 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Харкові по пр. Ювілейному, 38-д, при цьому відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами згідно постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Оболенцева М.В. від 09.03.2018 року у ВП № 40245985.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані особою, як склала протокол про адміністративне правопорушення, як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 у судові засіданні не з`явився. Захисник ОСОБА_2 адвокат Орел В.В. надав суду клопотання, в якому просив закрити провадження у справі.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Верховний Суд в п. 39 Постанови від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 по справі № 263/10894/2020, в ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд керується таким.

Суду на підтвердження вини ОСОБА_1 надані наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 348824; рапорт співробітника поліції; копію постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби в м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Оболенцева М.В. від 09.03.2018 року у ВП № 40245985, згідно якої відносно ОСОБА_1 встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; довідку про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, характеризується умисною формою вини, згідно якої особа повинна усвідомлювати, що, будучи тимчасово обмеженою у праві керування транспортними засобами, умисно продовжує керувати транспортним засобом.

Таким чином, в даній категорії справи суд у тому числі зобов`язаний перевірити факт обізнаності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про наявність постанови державного виконавця відносно обмеження її у праві керування транспортними засобами.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний про встановлення відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами (доказів направлення йому вказаної постанови від 09.03.2018 року, особистого отримання зазначеної постанови тощо), матеріали справи не містять.

За відсутності доказів обізнаності ОСОБА_1 про встановлення відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, суд позбавлений можливості поза розумним сумнівом встановити наявність у ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а відтак встановити поза розумним сумнівом наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Виниклі сумніви щодо наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення правопорушення суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права в даній категорії справ висловлені, зокрема, в постановах Запорізького апеляційного суду від 02.10.2020 року в справі № 335/5116/20, Сумського апеляційного суду від 12.12.2019 року в справі № 615/1362/19, Київського апеляційного суду від 22.05.2020 року в справі № 752/25315/19, Київського апеляційного суду від 14.05.2020 року в справі № 359/11318/19, Полтавського апеляційного суду від 04.10.2019 року в справі № 552/2636/19, Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року в справі № 210/2195/20, Київського апеляційного суду від 09.07.2020 року в справі № 759/17071/19.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно рапорту співробітника поліції від 03.09.2020 року, який міститься в матеріалах справи, відносно ОСОБА_1 за вказаних вище обставин одночасно складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, який розглядається в даній справі, та за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, була розглянута цим же складом суду (головуючий суддя Крівцов Д.А.) 15.10.2020 року. Згідно постанови, винесеної 15.10.2020 року в справі № 643/14325/20, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Частинами 1 та 2 ст. 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Накладення на ОСОБА_1 окремого адміністративного стягнення в даній адміністративній справі призвело би до порушення його прав та погіршення його становища, оскільки, виходячи з вказаних вище положень законодавства, він мав правомірні очікування отримати одне стягнення за вчинення обох правопорушень, накладене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є більш серйозним правопорушенням. Крім того, ОСОБА_1 станом на час розгляду даної справи вже позбавлений права керування транспортними засобами, що, виходячи з висновків щодо застосування норм права, висловлених Пленумом Верховного Суду України, унеможливлює повторне накладення на нього вказаного стягнення.

Враховуючи вищенаведене, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 247, 283-285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов