Номер справи 623/2812/21
Номер провадження 3/623/576/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Одарюк М.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Державної екологічної інспекції у Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючого директором КП «Благоустрій міста Ізюм», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною 1 статті 164 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія №001220 від 18 червня 2021 року, 27 квітня 2021 року об 11 годині 00 хвилин, будучи відповідальною посадовою особою на підприємстві допустив проведення господарської діяльності без одержання дозволу іншого документу дозвольного характеру, якщо його одержання передбачено законом, а саме допустив діяльність, пов`язане з використанням МВВ (захисту безпечних відходів), що знаходяться на території Малокомишуваської сільської ради Ізюмського району Харківської області без відповідного документа з оцінки впливу на довкілля та утилізацію, викидання, захоронення, зберігання побутових відходів, своїми діями вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 КУпАП.

До протоколу як докази додано наступні документи: копія акту від 27.04.2021 року №366/12-02/03-04 з доказами про вручення, копія рішення про призначення від 05.02.2016 року №083, довідка КП «Благоустрій міста Ізюма» від 18.06.2021 року №553, копія паспорту ОСОБА_1 ,

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Захисник Савін О.С. проти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 заперечував, просив закрити провадження по справі.

Частиною 1 статті 164 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Статтею 1 Закону України «Про екологічну експертизу» було визначено, що екологічна експертиза в Україні це вид науково-практичної діяльності уповноважених державних органів, еколого-експертних формувань та об`єднань громадян, що ґрунтується на міжгалузевому екологічному дослідженні, аналізі та оцінці передпроектних, проектних та інших матеріалів чи об`єктів, реалізація і дія яких може негативно впливати або впливає на стан навколишнього природного середовища, і спрямована на підготовку висновків про відповідність запланованої чи здійснюваної діяльності нормам і вимогам законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки.

Згідно статті 4 Закону України «Про екологічну експертизу», метою екологічної експертизи було запобігання негативному впливу антропогенної діяльності на стан навколишнього природного середовища та здоров`я людей, а також оцінка ступеня екологічної безпеки господарської діяльності та екологічної ситуації на окремих територіях і об`єктах.

Однак, Закон України «Про екологічну експертизу» втратив чинність на підставі пункту 4 статті 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

Згідно із пунктом 5 статті 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» у низці нормативних актів, у тому числі Законі України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначення "екологічної експертизи" замінено або доповнено на "оцінка впливу на довкілля", а також виключено розділ VI Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», яким було регламентовано обов`язковість проведення екологічної експертизи.

У пояснювальній записці до законопроекту «Про оцінку впливу на довкілля» вказано, що його метою є встановлення правових та організаційних засад здійснення оцінки впливу на довкілля та забезпечення виконання Україною міжнародних зобов`язань у рамках Конвенції про оцінку впливу на навколишнє середовище в транскордонному контексті та Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Орхуська Конвенція), стороною яких є Україна, а також імплементації у національне законодавство положень Директив 2003/4/ЄC та 2011/92/ЄС.

За змістом наведених норм Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» фактично замінив у цьому контексті Закон України «Про екологічну експертизу».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.02.2021 року у справі № 580/1078/18.

Отже, Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» такий документ дозвільного характеру, як висновок державної екологічної експертизи не передбачений.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» передбачено, що здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акту органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.

У відповідності до п. 2 Перехідних положень (стаття 17) дія Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону (розширення, перепрофілювання, ремонт, реконструкція, тощо).

Аналіз наведених положень Закону свідчить, що Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» стосується лише планованої діяльності і не поширюється на діючі, введені в експлуатацію об`єкти. За вказаних умов порядок і спосіб проходження процедури оцінки впливу на довкілля для діючого об`єкта - відсутній.

Матеріали справи свідчать, що КП «Благоустрій міста Ізюма» здійснює свою діяльність з 20.11.2008 року за адресою: 64303, Харківська область, місто Ізюм, вул. Червоногірська, будинок №74, та на момент набуття Законом України: «Про оцінку впливу на довкілля» чинності (23.05.2017) було діючим підприємством, яке не змінювало вид діяльності та не збільшувало потужності устаткування, а тому і не несе адміністративну відповідальність за порушення вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» , зокрема, ст. 3 та ч. 3 ст. 17 Закону.

На момент узгодження документів та отримання дозволу на викиди в атмосферу Департаментом екології не пред`являлася вимога про надання висновку державної екологічної експертизи. При цьому, для діючого підприємства розробка документів «Оцінка впливу на довкілля» не потребується.

Ураховуючи вищевикладене, а також відсутність доказів розширення та зміни умов провадження планової діяльності КП «Благоустрій міста Ізюма», суд доходить висновку про те, що у підприємства був відсутній обов`язок здійснювати оцінку впливу на довкілля.

Згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, справа підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП на підставі ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 164 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.П. Одарюк