ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчук В.Т., за участю секретаря судового засідання Костюк Л.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Поляк М.В. та Поляка П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

З постанови суду першої інстанції вбачається, що 18 жовтня 2021 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою проживання своєї матері ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме умисні дії, які полягали у приниженні честі та гідності образливими висловлюваннями, шарпав за одяг, штовхав, чим могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити. Разом з апеляційною скаргою, заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року.

Провадження №33/822/679/21 Головуючий у І інстанції: Одовічен Я.В.

Категорія: ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Марчук В.Т.

Порушуючи в апеляційній скарзі питання про поновлення строку, ОСОБА_1 зазначає, що він в судовому засіданні участі не приймав, оскільки не був обізнаний про дату та час розгляду справи, а про винесену постанову суду першої інстанції дізнався лише 24 листопада 2021 року, після ознайомлення його захисника з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційні доводи обґрунтовує тим, що в письмових поясненнях, які наявні в матеріалах справи, не вказано, якої фізичної чи матеріальної шкоди було ним задано потерпілому ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Посилається на те, що письмові пояснення, що містяться в матеріалах адміністративної справи, та протокол про адміністративне правопорушення не можуть вважтись належними та допустимими доказами, оскільки не доводять вини апелянта та суперечать іншим доказам по справі, в тому числі і відеозаписам, які надані свідками.

Вказує, що в наявних відеозаписах не міститься доказів того, що він бився з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виганяв їх із квартири, виштовхував та вказував на те, що ОСОБА_3 не його син.

Зауважує, що своїми діями не міг завдати психологічної чи фізичної шкоди здоров`ю ОСОБА_3 , оскільки не висловлювався образливими словами в бік останнього та не вчиняв психологічного тиску.

Вважає, що вищевказані обставини доводять відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників адвокатів Поляк М.В. та Поляка П.П., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 632959 від 20 жовтня 2021 року (а.с. 1) ОСОБА_1 зазначено адресу проживання АДРЕСА_2 .

Однак матеріали справи не містять жодних повідомлень суду щодо дати, часу та місця розгляду справи відносно нього на вищевказану адресу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову судом першої інстанції винесено 28 жовтня 2021 року за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с. 29).

Також в матеріалах справи міститься клопотання адвоката Поляка П.П. від 16 листопада 2021 року, в якому він просить дозволити ознайомитись із матеріалами справи та видати копію судового рішення у цій справі (а. с. 27).

На цій заяві міститься засвідчувальний напис адвоката Поляка П.П. від 24 листопада 2021 року про ознайомлення із матеріалами справи та отримання фотокопій.

Докази вручення ОСОБА_1 чи адвокату Поляку П.П. належним чином засвідченої копії оскаржуваної постанови суду в матеріалах справи відсутні.

Апеляційну скаргу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав до суду через відділення поштового зв`язку 30 листопада 2021 року, тобто протягом десяти днів з дня ознайомлення із матеріалами справи.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин.

Потерпілий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, а подав 06 грудня 2021 року заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі ст. 294 КУпАП, можливо проводити апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП суд (суддя) при розгляді справи про адміністративне правопорушення має всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її у відповідності до закону.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте цих вимог закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримано, внаслідок чого суддя прийшов до помилкового висновку про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з огляду на таке.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення повинна містити, окрім іншого, опис обставин, встановлених при розгляді справи, в даному випадку, судом.

Апеляційним судом, при розгляді апеляційної скарги встановлено, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 283 КУпАП не з`ясував всіх обставин справи, не вказав опису обставин, установлених саме судом при розгляді справи, не надав належної оцінки матеріалам справи та належним чином не мотивував свій висновок жодним доказом, а лише формально послався на протокол про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим дана постанова підлягає скасуванню.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 632959 від 20 жовтня 2021 року, 18 жовтня 2021 року близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою проживання своєї матері ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме умисні дії, які полягали у приниженні честі та гідності образливими висловлюваннями, шарпав за одяг, штовхав, чим могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 вищезазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Апеляційний суд зазначає, що для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперерахованих ознак.

З оглянутих в суді апеляційній інстанції відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу законної можливості ОСОБА_1 проживати у вищевказаній квартирі по АДРЕСА_3 .

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено достеменних відомостей, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля. Конфлікт, який виник між ним, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , носить обопільний характер. Стверджувати що внаслідок сварки, хтось із сторін постраждав більше, ніж інший, чи зазнав шкоди, немає.

При цьому, образливі висловлювання в межах конфлікту, який склався між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_3 не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди чи можливості її настання в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Апеляційний суд не може взяти до уваги надісланий потерпілим ОСОБА_3 висновок за результатами психологічної діагностики ОСОБА_3 від 25 жовтня 2021 року, оскільки вказаний висновок не був предметом доказування та дослідження в суді першої інстанції, а також поданий після винесення оскаржуваного рішення.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постанові №560/751/17 від 27 червня 2019 року, письмові пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувались та не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому їх показання не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Проте, будучи викликаними в судове засідання апеляційного суду, потерпілий ОСОБА_3 просив проводити розгляд справи без його участі як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов передчасного та помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства стосовно потерпілого ОСОБА_3 .

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, оскільки суд першої інстанції при наявності у справі суперечливих доказів, свої висновки належним чином не вмотивував, досліджені докази не проаналізував та не навів в оскаржуваній постанові переконливого обґрунтування прийнятого рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закриттю, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП Чернівецький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2021 рок скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 , закрити, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя [підпис]В.Т. Марчук

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя _______________ В.Т. Марчук (посада) (підпис) (ПІБ)

14.12.2021 року

(дата засвідчення) копії)