Номер провадження: 33/813/1095/21
Номер справи місцевого суду: 521/8908/21
Головуючий у першій інстанції Лічман Л.Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дерезюк В.В.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

- ОСОБА_1 ,

-захисника Трубецької М.М.,

-Хрущова В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_4 подала до суду апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повністю виконав вимоги ст. 245 КУпАП, а оскаржувана постанова суду є занадто суворою та такою, що підлягає зміні в частині призначення їй адміністративного стягнення за таких підстав:

- батько апелянта, який мешкає у м. Подільськ та який раніше переніс два інфаркти, зателефонував апелянту в день вчинення ДТП та повідомив про погане самопочуття і про потребу у негайній медичній допомозі. У зв`язку з чим, апелянт, відчуваючи сильне душевне хвилювання, вирішила повернутися до дому, зібрати речі та негайно вирушити до батька. При здійсненні повороту ліворуч, вона не надала перевагу у русі автомобілю MITSUBISHI OUTLENDER, який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо та скоїла з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Під час складання протоколу, апелянт надала свої пояснення;

- апелянт офіційно не працює. Єдиним джерелом прибутку в родині був автомобіль, який апелянт використовувала для приватного перевезення осіб;

- апелянт заперечує щодо пояснень потерпілого від ДТП ОСОБА_5 , який повідомив, що автомобіль апелянта почав несподівано виконувати поворот ліворуч. Ці твердження повністю спростовуються оглядом відеозапису, з якого вбачається, що автомобіль апелянта знаходився у лівій смузі із увімкненим покажчиком повороту. Також апелянт наголошує, що викликає сумнів твердження ОСОБА_5 щодо швидкості його руху, що була вище ніж 50 км/год, оскільки ОСОБА_5 навіть не намагався зупинитися, хоча автомобіль, який перебував у лівій смузі зустрічного руху зупинився, надавши можливість апелянту здійснити маневр. Саме в час, коли апелянт здійснювала майже кінець маневру сталося зіткнення із автомобілем ОСОБА_5 . Апелянт ставить під сумнів пояснення ОСОБА_5 щодо його звернення до медичної установи 15.06.2021 року та 18.06.2021 року, оскільки не відомо, внаслідок чого у нього сталася травма та постанова суду не містить посилань на будь-які медичні довідки, які б підтверджували показання ОСОБА_5 , тобто постанова ґрунтується лише на його поясненнях;

- апелянт заперечує щодо пояснень свідка ОСОБА_6 , вказуючи, що вони повністю спростовуються наявним у справі відеозаписом. Щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , апелянт вказує, що постанова суду не містить жодного посилання на медичні документи і в цій частині ґрунтується лише на поясненнях свідка. Що стосується звернення свідка ОСОБА_6 до медичної установи 18.06.2021 року, тобто після 14 днів після того, як сталося ДТП, то як зазначає апелянт, вони не заслуговують на увагу, оскільки невідомо та нічим не доведено причинно-наслідковий зв`язок між сколом 2х зубів свідка та подією ДТП, яка відбулася ще 04.06.2021 року;

- справа була розглянута за відсутності апелянта, внаслідок чого вона була позбавлена можливості захистити свої права та інтереси під час розгляду справи судом першої інстанції. Апелянту було відомо про розгляд справи, проте в цей день вона мала поганий стан здоров`я, а адвокат перебував у відрядженні за межами міста. Про вказані обставини апелянт повідомила суд та, на думку апелянта, суд мав можливість відкласти судове засідання та надати можливість апелянту надати свої докази, оскільки в поясненнях апелянта, свідка, потерпілої особи містяться протиріччя;

- судом першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення не були в повному обсязі з`ясовані дані про особу апелянта, а також не досліджена та не встановлена наявність або відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, передбачених положеннями ст. 34, 35 КУпАП.

Посилаючись на такі обставини, вказуючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення та накласти на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу, що передбачений санкцією ст. 124 КУпАП, а саме штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

До судового засідання суду апеляційної інстанції з`явились апелянт ОСОБА_1 та її захисник адвокат Трубецька М.М., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились у судове засідання, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як вбачається з ч. 1 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суддя, у відповідності до положень статей 280 та 283 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначає, що висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи та в апеляційному порядку не оскаржується.

Справа переглядається лише в частині накладення адміністративного стягнення.

Під час апеляційного розгляду справи апеляційний суд приходить до висновку, що надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, місцевий суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 063038 від 04.06.2021 року, планом-схемою місця ДТП, яка сталася 04.06.2021 року о 14 год. 00 хв., поясненнями учасників ДТП, відео з реєстратора, що приєднано до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063038 від 04.06.2021 року, водій ОСОБА_7 04 червня 2021 року о 13 годині 50 хвилин керувала автомобілем MERCEDES-BENZ E320, номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч навпроти будинку №15-Б по вул. Тираспольське шосе у м. Одесі, не надала переваги у русі автомобілю MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та скоїла з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями водій ОСОБА_4 порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, санкція статті 124 КУпАП, в редакції закону на час вчинення ДТП, передбачає наступні види накладення стягнення:

- накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Тобто, санкція статті 124 КУпАП передбачає альтернативні види стягнень, та у випадках, коли санкція закону, по якому особа визнається винною, передбачає різні види стягнень, суддя при винесенні постанови повинен мотивувати застосування того або іншого виду стягнення.

Згідно частин 1, 3 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як вбачається зі статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У статті 33 КУпАП вказано, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Слід зазначити, що накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Статтею 34 КУпАП зазначено, що обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Обставини, які пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, є проявом принципу індивідуалізації покарання.

Щире розкаяння винного має бути добровільними, тобто базуватися на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести адміністративну відповідальність.

Судом першої інстанції вказано, що враховано характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до грубих порушень Правил дорожнього руху України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, завдання травм іншим особам, особу порушника, тому з метою виховання правопорушника, попередження здійснення нових правопорушень, суд визнав накласти адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, також зазначено, що призначення менш серйозного стягнення, передбаченого статтею 124 КУпАП, в даному випадку буде занадто м`яким і не відповідає зазначеним обставинам.

Проте, з матеріалів справи не вбачається підтвердження необхідності застосування тієї міри і виду адміністративного стягнення, яке застосовано районним судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує своєї вини у скоєні ДТП та фактичних обставин справи не оспорює. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції апелянт щиро розкаювалась у вчиненому правопорушення та вказала про намір відшкодувати матеріальні збитки іншого учасника ДТП за умови належного визначення розміру таких збитків.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно наклав на ОСОБА_1 найсуворіше адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП, не врахувавши при цьому особу правопорушника, а також справедливий баланс між адміністративним проступком та мірою відповідальності.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинила правопорушення, яке відноситься до грубих порушень Правил дорожнього руху України та безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, завдання травм іншим особам, зроблений на підставі пояснень потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_6 . Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів про отриманні вказаним особами тілесних ушкоджень під час ДТП.

Також, судом першої інстанції не враховано, що за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №063038 від 04.06.2021 року потерпілі під час порушення ОСОБА_1 пункту 10.4 Правил дорожнього руху України були відсутні.

Отже, посилання суду першої інстанції про призначення менш серйозного стягнення, передбаченого ст. 124 КУпАП, буде занадто м`яким і не відповідатиме зазначеним обставинам, не ґрунтуються на матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно думки потерпілого про вид та розмір накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, то апеляційний суд зазначає, що вона не є вирішальною, оскільки це питання відносить до дискреційних повноважень суду, який оцінюючи матеріали справи вирішує, який вид стягнення і розмін необхідно накласти на особу.

Також, апеляційний суд зауважує, що судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , не встановлено.

Апеляційним судом враховується, що в матеріалах справи не має даних про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в інших справах; остання повністю визнала свою вину і щиро розкаялася; у день ДТП вона рухалась з м. Одеси до м. Подільськ до батька, який в той час потребував медичної допомоги, крім того право керування транспортними засобами потрібно їй для забезпечення у разі потреби швидкого доступу до місця проживання батька, який має незадовільний стан здоров`я та потребує догляду зі сторони апелянта; обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 по справі не встановлено.

За наявності таких обставин, позбавлення ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами, враховуючи особу порушника, не можна визнати обґрунтованим.

З огляду на встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити судове рішення в частині накладення адміністративного стягнення за ст. 124 КУпАП, застосувавши до ОСОБА_1 санкцію, що передбачена законом, чинним на момент вчинення правопорушення, а саме у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

Суд вважає, що адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу, буде достатньою мірою відповідальності для ОСОБА_1 , пропорційною вчиненому нею правопорушення з урахуванням встановлених обставин і виходячи з вивчення особи правопорушника, що буде ефективною мірою попередження вчинення нею нових адміністративних правопорушень, а отже повністю досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право змінити оскаржувану постанову в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу з тим однак, щоб воно не було посилено.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова судді підлягає зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з призначенням ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року в частині адміністративного стягнення змінити та накласти на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративний штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе