ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4889/21 Номер провадження 33/814/520/21Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Категорія ч.1 ст.44-3 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Панченко О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , працюючий водієм ПП « ОСОБА_2 », визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за те, що він 15 травня 2021 року близько 16:13 год. в м. Полтаві по вул. Ст. Фронту, 7, керуючи транспортним засобом «РУТА 25», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював регулярні пасажирські перевезення на міському маршруті №26 «Огнівка - Центр», при цьому перевозив 25 пасажирів при визначеній технічною характеристикою даного транспортного засобу та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 кількістю місць для сидіння 20 разом із місцем водія.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив пп.8 п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020 року (далі - постанова КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року щодо визнання його винним за ч.1 ст.44-3 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У разі можливості звільнення його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, просив оголосити усне зауваження.

Апеляційна скарга подана після закінчення строку на оскарження, але містить клопотання про поновлення цього строку.

Клопотання обґрунтоване тим, що справа суддею місцевого суду розглянута 16 липня 2021 року без його участі, а апеляційна скарга подана відразу після отримання поштою копії оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, вважаю, що воно підлягає задоволенню, оскільки наведені причини пропуску строку на оскарження є поважними та підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки є лише найманим працівником та не здійснює господарську або організаційну діяльність, а положення постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» суперечить Конституції України. Крім того, зазначав, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, зокрема, притягуючи його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн., суддею місцевого суду не враховано те, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності за подібне правопорушення, має виключно позитивну характеристику, матеріальної шкоди його діями не завдано, а також те, що він зробив відповідні висновки та не допускатиме подібних порушень у майбутньому, а тому просив визнати вчинене ним адміністративне правопорушення малозначним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення апелянта, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані в повному обсязі.

Диспозиція ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, норма ч.1 ст.44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акту, який регламентує діяльність у вказаній сфері.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до п.1 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно з п.2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м.Києва, м.Севастополя встановлюється «зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний» рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

В пп.8 п.3 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року визначено, що з 24 лютого 2021 року на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, ґрунтуються на сукупності досліджених доказів, зокрема, на даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №215140 від 15 травня 2020 (а.с.1); додатках до протоколу (а.с.2-6) та відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с.7).

Апеляційний суд наголошує, що суддя місцевого суду вірно встановив наявність у діях ОСОБА_1 вини як ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, оскільки останній не заперечує факт що, будучи водієм маршрутного таксі та здійснюючи регулярні перевезення пасажирів, у день, вказаний в протоколі, перевозив пасажирів у кількості, що перевищувала кількість місць для сидіння.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив правила, встановлені постановою КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

У свою чергу, перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву, а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження ОСОБА_1 стосовно того, що він не є суб`єктом даного правопорушення, бо являється лише найманим працівником та не здійснює господарської або організаційної діяльності, апеляційним судом оцінюється критично, оскільки ОСОБА_1 ставиться у провину не зайняття господарською діяльністю з порушенням певних вимог карантинних заходів, а саме його дії як водія, що не відповідають обмеженням, встановленим нормативними актами щодо карантину людей, а тому він є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України.

Апеляційний суд наголошує, що, не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, адже здійснення контролю за кількістю пасажирів, які знаходяться в салоні автобусу, забезпечення безпеки їх життя та здоров`я є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який особисто здійснює пасажирські перевезення.

Твердження апелянта про те, що застосування до нього штрафу завдає істотної шкоди для його існування та його родини не може бути підставою для визнання його невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, оскільки об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а такі дії ОСОБА_1 завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам окремих громадян, які перебували на час виявлення правопорушення у салоні автобуса. Більше того, судом першої інстанції на ОСОБА_1 було накладено стягнення в межах його мінімального розміру, встановленого санкцією ч.1 ст.44 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, апеляційний суд виходить з такого.

Положеннями ст.3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Диспозиція ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Положеннями пп.8 п.3 постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року (в редакції яка діяла на час складання протоколу) заборонено здійснювати регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Враховуючи те, що об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, апеляційний суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП.

Крім того, твердження скаржника стосовно неконституційності положень постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», визнається неспроможним, оскільки відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, що полягає в порушенні пп.8 п.3 постанови №1236 від 09 грудня 2020 року, яка була прийнята пізніше постанови КМУ №392, та положення якої не розглядалися Конституційним Судом України на предмет їх відповідності Конституції України.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не наведено.

Таким чином, вважаю, що суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини справи та, належним чином обґрунтувавши своє рішення, правильно кваліфікував дії правопорушника за ч.1 ст.44-3 КУпАП й наклав на нього визначене цим Кодексом адміністративне стягнення.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 16 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.О. Панченко