Справа № 309/1221/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
26.08.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника адвоката Гомечко В.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Гомечко В.В.,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , сезонного робітника, раніше до адміністративної відповідальності не притягався,
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420,40 гривень судового збору.
Згідно постанови, 27 квітня 2020 року приблизно о 21 год. 40 хв. по вулиці Калина у м. Хуст громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Гомечко В.В. вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що поліцейськими було порушено порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим протокол вважається недійсним та недопустимим доказом вини ОСОБА_1 , оскільки в протоколі не сформульовано, який саме огляд і у який спосіб правопорушник має пройти на вимогу поліцейського (на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння) та у який спосіб (на місці із застосуванням спеціальних засобів чи в найближчому закладі охорони здоров`я), а водій не мав можливості надати однозначну відповідь (погоджується чи відмовляється). Стверджує, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчать про порушення процедури і спростовує факт вимоги пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я. Вказує і на те, що в протоколі ОСОБА_1 не зазначав письмово, що відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, також у протоколі не зазначено чи мав правопорушник ознаки сп`яніння - порушення мови, координації рухів, чи реагують зіниці очей на світло тощо. Також стверджує, що водія не відстороняли від керування автомобілем, що у своїй сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського з процедурою оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гомечка В.В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має із таких підстав.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, зміст постанови відповідає ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №388614 встановлено, що 27 квітня 2020 року, приблизно о 21 год 40 хв, по вулиці Калина у м. Хуст, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. У своїх поясненнях стосовно вказаної події ОСОБА_1 зазначив, що їхав та був напідпитку. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучались документи посвідчення водія. При цьому, своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що відомості стосовно його особи внесені правильно, зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав, жодних заперечень чи зауважень не має.
Як убачається з протоколу судового засідання від 15 липня 2020 року, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що у їхній присутності у відділку поліції водій ОСОБА_1 визнав, що керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, при цьому останній відмовився проходити огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Лешко В. був упереджений під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Лешка В. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту у ході розгляду апеляційної скарги.
Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків, які були допитані у суді першої інстанції - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.
Апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення було допущено низку порушень, у зв`язку з чим протокол вважається недійсним та недопустимим доказом вини ОСОБА_1 . Так, апеляційний суд вважає, що вимоги до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейським були дотримані, отже, фактів невідповідності протоколу приписам ст. 256 КУпАП апеляційним судом не встановлено. При цьому, своїми підписами у протоколі ОСОБА_1 засвідчив, що не має жодних заперечень чи зауважень щодо змісту протоколу.
Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що свідчить про недотримання поліцейськими відповідних нормативних вимог щодо порядку та процедури направлення водія на огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, - апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджено не тільки протоколом про адміністративне правопорушення, а й безпосередньо поясненнями свідків під час допиту у суді першої інстанції. Останні констатували, що ОСОБА_1 у їхній присутності визнав, що перебуває у нетверезому стані та зазначив, що не проходитиме огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 порушив вищевказані вимоги закону.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція). При цьому, законом передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться у присутності двох свідків. Як убачається з матеріалів справи, ці вимоги поліцейським були дотримані, жодних порушень судом не встановлено.
Отже, твердження апелянта про те, що доказів, які свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у матеріалах справи немає, - апеляційний суд відхиляє, позаяк вважає, що ці доводи не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, які свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 ПДР, цей факт підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, зі змістом якого ОСОБА_1 погодився і жодних скарг чи зауважень не надав, та поясненнями свідків події громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді першої інстанції, - які є достатніми, достовірними та допустимими.
Із цих підстав, як такі, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я є доводи апеляційної скарги про те, що водія ОСОБА_1 не було відсторонено від керування автомобілем, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2. 5 ПДР та не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків місцевого суду про його винуватість, які, на думку апелянта, суперечать фактичним обставинам справи, - апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 адвокат Гомечко В.В., залишити без задоволення.
Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан