Провадження № 33/824/1244/2021 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дрижакової Діни Юріївни на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови суду 01 жовтня 2020 року об 11 год. 40 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Н.Ополчення, 13, керував автомобілем марки «BMW 540» д.н.з. НОМЕР_1 , та мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, та вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст.130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Дрижакова Д.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поліцейським не дотримано встановленого інструкцією порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме, не надано направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а отже можна зробити висновок, що йому не пропонувалось пройти огляд у вищезазначеному закладі. Таким чином, дані протоколу про те, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому Законом порядку водій відмовився, є недостовірними.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, з неповнотою дослідженням доказів та ухвалена з недотриманням вимог КУпАП та висновків ЄСПЛ.

Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання сторони захисту про перенесення судового засідання і розглянув справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, чим порушив ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Так, належним чином повідомлена про час і дату розгляду справи захисник Дрижакова Д.Ю. в судові засідання апеляційного суду неодноразово не з`явилася, направляла клопотання про відкладення розгляду справи, однак будь-яких підтверджуючих обставин поважності причини неявки до суду апеляційної інстанції до них надано не було.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

У своїх рішеннях ЄСПЛ визначає правові підходи щодо розуміння порушення права особи на участь у судовому розгляді як з точки зору принципу процесуальної рівності ,так й самої процесуальної поведінки сторони провадження,та наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України», «Пономарьов проти України»).

А тому, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності так і його представника, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи щодо ОСОБА_1 слідує, що наведені вимоги закону суддею місцевого суду під час її розгляду були дотримані.

Так, ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частина 3 статті 130 КУпАП в ред. станом на 01.10.2020 передбачала відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно ж з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я є підставою притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 417013 від 01.10.2020 року, ОСОБА_1 01 жовтня 2020 року об 11 годині 40 хвилин, в м. Києві по вул. Н.Ополчення, 13, керував автомобілем марки «BMW 540» д.н.з. НОМЕР_1 , та мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Зі змісту протоколу про вчинення адміністративного правопорушення також вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з протоколом, що підтверджується його підписом, протокол складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст.256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала, двома свідками та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, проте зауважень або заперечень на цей протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 не вказав. (а.с. 1);

У письмових поясненнях свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 01 жовтня 2020 року об 11 год. 40 хв. від проходження огляду на стан сп`яніння, та жодних зауважень щодо правомірності дій працівників поліції як у письмових поясненнях, так і в протоколі не указали (а.с. 2).

Наведені докази у своїй сукупності спростовують твердження про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичних закладах МОЗ України та доводять факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Будь-яких доказів, що спростовують дані, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 або його захисник не надали.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення працівниками поліції п. 12 Інструкції, а саме не надання ОСОБА_1 відповідного направлення для проходження огляду на стан сп`яніння до найближчого закладу охорони здоров`я, в результаті чого він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, є безпідставним, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, всупереч твердженням апелянта, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.

Адміністративне стягнення, застосоване до ОСОБА_1 , відповідає положенням ст. ст.33-36 КУпАП щодо правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення та застосоване в межах санкції ч.3 ст.130 КУпАП.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду справи не встановлено.

За таких обставин постанова судді місцевого суду є законною і обґрунтованою, а апеляційна скарга не містить будь-яких доводів, які б могли служити достатніми підставами для її скасування та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Дрижакової Діни Юріївни - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко