СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/6874/21
пр. № 3/759/3154/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Кравець В.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює адміністратором у салоні-перукарні «Арік», за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 176 від 10.03.2021 р., 10.03.2021 р. о 10:19, ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці не забезпечила дотримання обмежувальних протиепідемічних заходів на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, а саме: не нанесено маркування між місцями надання послуг, перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менше, ніж 1,5 м, працівник надавав послуги без одягненої медичної маски та без одноразових рукавичок, на вході до закладу відсутня інформація щодо можливої кількості осіб, залежно від площі, чим порушила вимоги ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пп. 12 п. 3 постанови КМ України від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова від 09.12.2020 р. № 1236), п. 6, п. 7, п. 9 постанови Головного державного санітарного лікаря України № 20 від 0905.2020 р. «Про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення від 21.04.2021 р., у яких вона просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що вона працює адміністратором в салоні краси «Apiks», у протоколі про адміністративне правопорушення № 176 від 10.03.2021 р. зазначено, що виявлено ряд порушень, які були вчинені не безпосередньо нею, а іншими працівниками салону краси, вона, в свою чергу, не є суб`єктом господарювання, а відтак не може нести відповідальності за правопорушення, які були вчиненні працівниками салону краси «Apiks». Також надала для приєднання до матеріалів справи копію трудової книжки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 прийнято на посаду адміністратора ФОП ОСОБА_2 та копію трудового договору № 03-10-2018 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Бурлаченко О.В. просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_2 адміністратором, що підтверджується копію трудової книжки та копією трудового договору № 03-10-2018 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, а відтак вона не є суб`єктом господарювання та не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Бурлаченко О.В., дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення№ 176 від 10.03.2021 р., фото-роздруківки, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, диспозиція ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину. Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Пп. 12 п. 3 Постанови від 09.12.2020 р. № 1236, у редакції станом на 10.03.2021 р., визначено, що з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких:

не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менш як 1,5 метра;

не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, та не здійснюється належний контроль за їх використанням;

обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема захисних масок або респіраторів, які закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, за винятком обслуговування за межами будівлі суб`єкта господарювання (через вікна видачі, тераси тощо);

не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

П. 6 - п. 7 та п. 9 постанови Головного державного санітарного лікаря України № 20 від 09.05.2020 р. «Про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в перукарнях та салонах краси на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» встановлено, що між місцями надання послуг потрібно забезпечити дистанцію не менше, ніж 1,5 метри, з урахуванням розміщення клієнта за різних умов (сидячи, лежачи тощо). Рекламні брошури, журнали та інші поліграфічні матеріали повинні бути недоступні для клієнтів. Працівники перукарень та салонів краси повинні бути одягнені в медичну маску або респіратор (без клапану) та одноразові рукавички (ЗІЗ). Після кожного зняття ЗІЗ та одяганням чистої маски/респіратора, одноразових рукавичок працівник повинен ретельно помити руки з милом або обробити антисептичним засобом. Адміністрація перукарні або салону краси повинна провести навчання серед працівників щодо правил використання ЗІЗ, їх утилізації та забезпечити контроль за дотриманням цих правил. Суб`єкт господарської діяльності повинен забезпечити:

працівників п`ятиденним запасом засобів індивідуального захисту та дезінфікуючих засобів і організувати контроль за їх використанням;

постійну наявність рідкого мила, антисептиків та паперових рушників в санвузлах. Використання багаторазових рушників заборонено;

інформування клієнтів щодо встановлених обмежень та умов обслуговування при вході до закладу, при проведенні телефонних записів та на офіційних сторінках в мережі Інтернет та соціальних мережах;

нанесення маркування, в тому числі і поза межами закладу, з метою уникнення скупчення перед входом та дотримання умов перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менше 1,5 м;

вологе прибирання з використанням миючих та дезінфекційних (в кінці зміни) засобів і провітрювання не рідше, ніж кожні 2 години та після закінчення робочого дня/зміни;

централізований збір використаних ЗІЗ, паперових серветок в окремі контейнери (урни) з кришками та одноразовими поліетиленовими пакетами з подальшою утилізацією;

тимчасове відсторонення від роботи осіб з групи ризику (особи, які досягли 60-річного віку, особи, які мають хронічні захворювання, що пригнічують імунітет).

З огляду на наведене, пп. 12 п. 3 Постанови від 09.12.2020 р. № 1236 та п. 6 - п. 7, п. 9 постанови Головного державного санітарного лікаря України № 20 від 0905.2020 р. встановлюють вимоги не до будь-яких осіб, а лише суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

За таких обставин, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем або безпосереднім суб`єктом господарювання, що здійснює відповідну діяльність, в свою чергу, ОСОБА_1 працює адміністратором у салоні краси, а тому ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, яке їй інкримінує орган поліції.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання у розумінні положень ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, а зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення № 176 від 10.03.2021 р. дії ОСОБА_1 не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

П. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 268, 276, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд міста Києва до Київського апеляційного суду.

Суддя В.М. Кравець