Справа №: 700/237/21
Провадження № 3/700/112/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року смт.Лисянка

Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Яценко Г.М., розглянувши матеріали, які надійшли з сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда 3-ї групи, за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

З сектору поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області до Лисянського районного суду Черкаської області, 19.04.2021 року надійшли адміністративні матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скоєння нею дій, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 11.03.2021 року серії ГП №326747, 11.03.2021 року о 16:00 год. ОСОБА_1 перебувала в громадському місці, а саме біля магазину «Порадівський» за адресою: с.Боярка, Звенигородського району, Черкаської області без документів, що посвідчують особу, чим порушила п.2 постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемілогічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СOVID-19».

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнала.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, необхідно закрити, у зв`язку із відсутністю у діях останньої складу адміністративного правопорушення, виходячи із наступного.

Згідно ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.278 КУпАП, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Диспозицією ст.44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма закону є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 перебувала біля магазину «Порадівський» за адресою: с.Боярка, Звенигородського району, Черкаської області без документів, що посвідчують особу, чим порушила п.2 постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемілогічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СOVID-19».

Однак, станом на 11.03.2021 року п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236, передбачає наступні вимоги: «залежно від епідемічної ситуації на території України в цілому або на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) встановлюється зелений, жовтий, помаранчевий або червоний рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19 (далі - рівень епідемічної небезпеки». Таким чином, обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам п.2 постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

01.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, суть якого викладена у протоколі про адміністративне правопорушення. Беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підстві викладеного та керуючись ст.ст.44-3, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в :

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів, з дня винесення постанови.

Суддя Г.М.Яценко