Справа № 344/8460/21
Провадження № 33/4808/551/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Горина В.М. на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в буд. АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

встановив:

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2021 року о 02 год. 20 хв. по вулиці Крихівецька у місті Івано-Франківськ водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Минск, номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» у присутності двох свідків, результат якого позитивний 1.0 % проміле, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Горин В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є необґрунтованою, винесена без з`ясування всіх обставин справи, а також прийнята із значними порушеннями процесуальних норм.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 разом із товаришем 23.05.2021 року повертались з дискотеки с. Крихівці транспортним засобом Минск, який був у несправному стані, а тому вони його транспортували до місця проживання в с. Старий Лисець. Побачивши екіпаж патрульної поліції ОСОБА_1 із товаришем ОСОБА_2 вони звернули в проміжну вулицю, оскільки знали про відсутність реєстрації даного транспортного засобу. Під час спілкування із працівниками поліції на них здійснювався тиск, проводився несанкціонований обшук речей, що в подальшому вплинуло на події, що відтворені на відео.

Апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, а матеріали справи оформлені з грубим порушенням чинного законодавства.

Апелянт вказує на те, що судом при прийнятті рішення по справі не взято до уваги позицію Верховного суду, що сам факт визнання особою винною у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Сторона захисту вказує на те, що ще до початку судового засідання до матеріалів справи не було додано відео. Яке вказане у протоколі, яке в подальшому з власної ініціативи витребувано з управління БУПП в Івано-Франківській області, а відтак судом не взято до уваги те, що немає відео з реєстратора патрульного автомобіля яке могло б слугувати беззаперечним доказом керування особою транспортним засобом.

Суд, який отримав неналежним чином оформлені матеріали справи, мав повернути їх на доопрацювання та усунення виявлених недоліків, що не було зроблено.

Суддя не усунувши зазначені суперечності, не перевіривши достовірність обвинувачення, передчасно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, чим допустив спрощений підхід до судового розгляду справи, не з`ясувавши всі обставини справи.

Сторона захисту вказує на те, що постанова суду не відповідає вимогам КУпАП та винесена з грубими порушеннями матеріальних та процесуальних прав.

Просить скасувати постанову суду щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Горин В.М. повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_3 та його захисника адвоката Горина В.М.,які підтримали вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, зі змісту апеляційної скарги та доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. в суді апеляційної інстанції, вбачається, що вонине заперечують факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, однак стверджують, що останній 23.05.2021 року о 02.20 год. транспортним засобом марки Минск, номерний знак НОМЕР_1 , не керував, а тому не може бути суб`єктом правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що він не керував транспортним засобом, носять суперечливий, голослівний та непослідовний характер і спростовуються сукупністю доказів, які було досліджено судом.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що вищевказані доводи не відповідають встановленим фактичним обставинам та спрямовані на уникнення його відповідальності за вчинені правопорушення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП

Так, зі змісту доводів апеляційних скарг захисника адвоката Горина В.М. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що останній 23 травня 2021 року о 02 год. 20 хв. по вулиці Крихівецька у місті Івано-Франківськ не керував транспортним засобом марки Минск, номерний знак НОМЕР_1 , а здійснював його транспортування з с. Крихівці до місця його проживання в с. Старий Лисець.

Зі змісту вищевказаних доводів вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер під впливом тиску поліцейського без належних на це підстав, оскільки ОСОБА_1 не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. перевірялись судом першої інстанції внасліідок чого суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх безпідставність. .

Суд першої інстанції вказав на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена, а саме: даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122354 від 23.05.2021 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; результатом «Аlkotest 6810» прилад № ARBN-0059, тест № 2861 від 06.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 станом на 03 год. 14 хв. 23.05.2021 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме 1,0 % проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою «Аlkotest 6810» прилад № ARBN-0059, тест № 2861 у присутності двох свідків ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), результат вказаного тесту позитивний 1,0 % проміле. У графі « З результатом згоден» наявний підпис ОСОБА_1 , що свідчить про його згоду з таким результатом; письмовими поясненнями двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у яких вони підтвердили достовірність вказаного результату проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу, про що вони засвідчили своїм підписом у протоколі №122354 від 23.05.2021 року та у своїх письмових поясненнях, а саме результат такого огляду становить 1,0 % проміле; долученим до матеріалів відеозаписом, який було переглянуто під час розгляду справи, у якому зафіксовано факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на 02 год. 24 хв. відеозапису зафіксовано визнання ОСОБА_1 факту керування зазначеним у протоколі мотоциклом, а також створення ним під час керування мотоциклом аварійної обстановки.

Судом взято до уваги, що на відео також зафіксовано фактичне визнання ОСОБА_1 того, що під час керування транспортним засобом була загроза збити ним пішохода (02 год. 24 хв. на відеозаписі), що свідчить про його визнання факту керування транспортним засобом. Також, судом зазначено, що на відеозаписі зафіксовано факт погодження ОСОБА_1 із результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу.

При прийнятті рішення по справі судом взято до уваги, що у відповідності до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія БАА № 147577 за ч.2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 23.05.2021 року о 02 год. 20 хв. керував транспортним засобом марки Минск, номерний знак НОМЕР_1 без свідоцтва про реєстрацію на вказаний транспортний засіб та без посвідчення водія відповідної категорії. Дана постанова ОСОБА_1 не оскаржена та вказаний у ній розмір штрафу останнім сплачено, що свідчить про те, що він повністю погодився з рішенням суду, яким визнано, що він керував транспортним засобом без свідоцтва про реєстрацію на вказаний транспортний засіб та без посвідчення водія відповідної категорії.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 про те, що мотоциклом керував саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , оскільки такі показання повністю спростовуються постановою серія БАА № 147577 та відеозаписом на якому відображена процесуальна поведінка ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 безпосередньо під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення.

Суд обґрунтовано зазначив, що порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою. Зауважень щодо правильності складання протоколу ОСОБА_1 та його захисник Горин В.М. в судовому засіданні суду також не висловлювали.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122354 від 23 травня 2021 року, водій ОСОБА_1 23 травня 2021 року о 02 год. 20 хв. у місті Івано-Франківськ по вулиці Крихівецька керував транспортним засобом марки Минск, номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським роти 2 взводу 2 БУПП в Івано-Франківській області сержантом поліції Хорт В.Д., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх анкетні дані, правильність яких засвідчена їх власноручними підписами.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано пояснення свідків, відео з реєстратора, відео з боді камери 1135, акт огляду та направлення.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, за що останній розписався у відповідній графі протоколу.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно написав, що відмовляється від надання пояснень.

ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом протоколу під його підпис.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі письмових пояснень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності його вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що ситуація, відповідно до якої було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагала від нього надати детальні пояснення, щодо обставин, які призвели до таких наслідків.

Однак, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом під час проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання щодо нього протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності ч.1 ст.130 КУпАП та за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що адвокат Горин В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а огляд на стан сп`яніння пройшов внаслідок тиску працівників поліції. Оформлення працівником поліції адміністративних матеріалів не відповідають вимогам закону, відео, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, не було долучено до матеріалів справи при їх направленні до суду для розгляду справи по суті. Суд першої інстанції з власної ініціативи незаконно витребував докази у справі та послався на докази , які зібрані з порушенням норм законодавства і не доводять вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення. Вказує, що проведення огляду на стан сп`яніння працівниками поліції була незаконною, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі.

Перевіряючи вищевказані доводи щодо психологічного тиску на ОСОБА_1 з метою визнати його факт керування транспортним засобом та зобов`язати пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального засобу, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення злочину іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт неправомірних дій працівників поліції, застосування ними психологічного тиску та перевищення своїх повноважень може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що матеріали справи не містять даних про обґрунтованість вищевказаних доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М..

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено доказів, які свідчать про те, що працівники поліції перевищували свої повноваження, застосовували до ОСОБА_1 фізичне чи психологічне насильство при проходженні ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння та сфальсифікували протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали.

Разом з тим, вищевказані доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Горина В.М. можуть бути більш ретельно перевірені тільки відповідними компетентними органами в межах кримінального розслідування, оскільки останній фактично звинувачує працівників поліції у вчиненні дій, які мають ознаки кримінального правопорушення.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, апеляційний суд приймає до уваги обставини за яких було виявлено транспортний засіб та, які свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Досліджений судом відеозапис має надзвичайно високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що свідчить про його особливе значення та вимагає ретельного і уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом. При проведенні поверхневого огляду працівниками поліції ОСОБА_1 та на запитання працівників поліції стосовно причин того, чому ОСОБА_1 не зупинявся, останній відповів, що злякався. При огляді ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено посвідчення водія та паспорт на ОСОБА_1 . При спілкуванні із працівником поліції ОСОБА_1 визнавав, що внаслідок його дій, а саме керування транспортним засобом на швидкості, він міг наїхати пішохода.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що не повідомив працівників поліції про те, що не керував транспортним засобом у зв`язку з тим, що в перший раз опинився у подібній обстановці, був наляканий діями працівників поліції та розгубився щодо здійснення дій спрямованих на захист своїх інтересів.

Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу та складання матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення не свідчила про те, що його психологічний стан не дозволяв йому здійснювати захист своїх інтересів. Зокрема, він активно спілкувався з працівниками поліції з приводу накладення на нього штрафу та вилучення транспортного засобу, просив працівників поліції не оформляти стосовно нього матеріалів про адміністративні правопорушення, не забирати транспортний засіб на штраф майданчик, особисто надав працівникам поліції дані щодо місця проживання.

Відеозаписи містять дані відповідно до яких ОСОБА_1 в присутності свідків було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Алкотест Драгер, на що останній погодився. ОСОБА_1 працівником поліції названо номер тесту 2861, було роз`яснено метод та порядок проходження огляду на стан сп`яніння в присутності свідків, надано для огляду запечатану трубку приладу за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд. ОСОБА_1 не заперечував на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу Драгер, На відеозапису чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 особисто та добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності свідків, а після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 та свідки були ознайомлені із результатом проходження огляду 1.00 % проміле. Працівником поліції у ОСОБА_1 неодноразово з`ясовувалось його згоду із результатом проведеного огляду 1.00 % проміле та було роз`яснено, що у випадку його незгоди, він має право пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі до лікаря нарколога. ОСОБА_1 було повідомлено про те, що вказаний результат перевищує допустиму норму.

Жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Вказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом.

Суд першої інстанції перевіряв доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, суд першої інстанції вказав на те, що в судовому засіданні було заслухано пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, який вказав, що не керував транспортним засобом, у зв`язку з його несправністю, і тому останній із своїй знайомим ОСОБА_2 пересували вказаний транспортний засіб без увімкненого двигуна із населеного пункту Драгомирчани у напрямку населеного пункту Старий Лисець. ОСОБА_1 вказав, що під час пересування транспортного засобу побачили екіпаж патрульної поліції та звернули у проміжну вулицю, оскільки вказаний транспортний засіб перебував без реєстрації. Однак працівники патрульної поліції побачили їх та направились до них. Після спілкування з патрульними поліцейськими у них виникла підозра щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та відповідно йому запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціально технічного засобу «Драгер», на що він погодився та відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а саме 1,0 % проміле.

У судовому засіданні суду першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , який вказав, що до моменту зупинки працівниками зазначеним у протоколі мотоциклом керував він, а не ОСОБА_1 .. Також зазначив, що у цей день вони разом з ОСОБА_1 поїхали на дискотеку у село Драгомирчани, однак по дорозі назад їх мотоцикл поламався і на момент приїзду працівників поліції вони штовхали його по дорозі додому. судом в постанові зазначено, що на запитання суду «Чому він не повідомив про вказані обставини під час складання адміністративного протоколу?» свідок відповісти не зміг.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 про те, що мотоциклом керував саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 спростовуються постановою серія БАА № 147577 та відеозаписом на якому відображена поведінка самого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 безпосередньо під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення. На думку суду такі пояснення спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає. Що суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що вищевказані показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів та суперечать встановленим судом фактичним обставинам.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Таким чином, дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять роздруківку приладу Drager Alcotest 6810 (а.с.2) тест №2861, в результаті огляду ОСОБА_1 поліцейським за допомогою технічного засобу 23.05.2021 року о 03 год. 14 хв. було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1.00 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. (а.с. 2).

Так, до матеріалів справи додано акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння,а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 1.00 % проміле.

З даним результатом огляду ОСОБА_1 був ознайомлений та погоджувався із його результатом, про що свідчить його власноручний підпис в акті огляду. Огляд було проведено у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в якому зазначено дані свідків із їх підписами.

ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатами огляду він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.4), з яких вбачається, що вони 23.05.2021 року в с. Драгомирчани по вул.. Сонячна були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП і в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат огляду показав 1.00 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами. В поясненнях свідків зазначено, що вони були присутніми в якості свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122354.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Зокрема, відповідно до відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, який долучено до матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено порядок та правильність проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння, після чого останній пройшов відповідний огляд, продув прилад Драгер, результат якого показав 1.00 % проміле, після чого ОСОБА_1 було ознайомлено із результатом огляду 1.00 %. Після ознайомлення ОСОБА_1 із результатом проходження огляду 1.00 % проміле, останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння в медичному закладу, однак водій не виявив бажання їхати до медичного закладу для проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

В результаті перевірки вищевказаних доводів не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Сторона захисту в апеляційній скарзі вказує на те, що ще до початку судового засідання до матеріалів справи не було додано відео з нагрудних камер працівників поліції, про яке було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, яке в подальшому з власної ініціативи судом було витребувано з управління БУПП в Івано-Франківській області, а відтак судом не взято до уваги те, що немає відео з реєстратора патрульного автомобіля яке могло б слугувати беззаперечним доказом керування особою транспортним засобом.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що працівниками суду було складено акт від 31.05.2021 року про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №122354 від 23.05.2021 року зазначено про додавання до нього відео з бодікамери 1135 та відео з реєстратора, яке в матеріалах справи було відсутнє (а.с.8).

07.06.2021 року ОСОБА_1 було подано до суду клопотання про направлення матеріалів справи для розгляду до Тисменицького районного суду за місцем реєстрації ОСОБА_1 .

Постановою Івано-Франківського міського суду від 09.06.2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу матеріалів справи для розгляду за місцем проживання відмовлено та роз`яснення останньому про можливість розгляду справи в режимі відео конференції.

У відповідності до листа Івано-Франківського міського суду від 14.07.2021 року про витребування відеозаписів для повного та об`єктивного розгляду даного справи, УПП в Івано-Франківській області 27.07.2021 року на адресу суду надіслали відеозаписи для доручення до матеріалів справи відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з метою перевірки доводів особи. яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника має право з власної ініціативи витребувати докази на які міститься посилання в матеріалах справи для повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та розгляду справи по суті, що не відповідає вимогам КУпАП та не порушує прав та інтересів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в даному випадку ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Апеляційний суд вважає, що суд повинен сприяти сторонам у виконані ними своїх процесуальних обов`язків та реалізації наданих ним прав і допомагати їм отримати докази, які мають істотне значення для розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проведено поліцейським в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.

У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом. Однак, до цих причин можливо також віднести сумніви водія в тому, що прилад за допомогою, якого було проведено огляд не має сертифікату та свідоцтва про реєстрацію і не дозволяє отримати об`єктивний результат щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що водій ОСОБА_1 23 травня 2021 року о 02 год. 20 хв. по вулиці Крихівецька у місті Івано-Франківськ керував транспортним засобом марки Минск, номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» у присутності двох свідків, результат якого позитивний 1.0 % проміле, чим порушив вимоги п.2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення..

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Горина В.М. залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв