Номер провадження: 33/813/833/21
Номер справи місцевого суду: 501/4007/20
Головуючий у першій інстанції Семенов О.А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря - Дубрянської Н.О., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Туреччина, який тимчасово не працює

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

встановив:

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 204-1 ч. 2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 грн., без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 25 листопада 2020 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , спільно з дванадцятьма іноземними громадянами, намагався незаконно перетнути ДКУ в ПП «Чорноморський рибний порт», без дозволу органів влади, групою осіб в причепі н/з НОМЕР_1 вантажного автомобіля «RENO» н/з НОМЕР_2 , який приплив з Туреччини на т/х «Sea PARTNER» (прапор Панама), на в`їзд в Україну, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». З цих підстав стосовно ОСОБА_3 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №034902 від 25 листопада 2020 року, за ст.204-1 ч.2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) громадянин Республіки Туреччина, вирішив покинути країну своєї громадянської приналежності у зв`язку із переслідуваннями, побоюваннями за своє життя та здоров`я та мав намір запросити статус біженця в Україні. Так як він не міг офіційно перетнути кордон свої країни, то вирішив зробити це поза межами пунктів пропуску Туреччини і з приховуванням від проходження паспортного контролю незаконно перетнути державний кордон України;

2)протокол про адміністративне правопорушення був підписаний ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не розуміючи українську мову, не розуміючи який документ підписує, оскільки захисника йому надано не було та не роз`яснено зміст протоколу та право мати захисника на турецькій мові;

3)27.11.2020 року як тільки у ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) була можливість він листом звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про притулок та захист, адже метою його приїзду до України було отримання захисту через переслідування в країні громадської приналежності. 08.02.2021 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) повторно через свого представника звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою-анкетою про визнання біженцем, або особою, що потребує додаткового захисту.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та його представник не з`явилась, були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань та заяв на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 204-1, були повторно досліджені наступні докази, а саме протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №034902 від 25.11.2020 року з якого вбачається, що 25 листопада 2020 року о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , спільно з дванадцятьма іноземними громадянами, намагався незаконно перетнути ДКУ в ПП «Чорноморський рибний порт», на в`їзді в Україну без дозволу органів влади, групою осіб в причепі н/з НОМЕР_1 вантажного автомобіля «RENO» н/з НОМЕР_2 , який прибув з Туреччини на т/х «Sea PARTNER» (прапор Панама), чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Наявними в протоколі підписами підтверджено, що ОСОБА_5 (якого в подальшого ідентифіковано як ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) роз`яснено права та обов`язки; під час складання протоколів залучено перекладача Чава А.М.; послуг захисника під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не потребував (а.с. 5); зі змістом протоколу ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ознайомлений зрозумілою йому мовою та його копію отримав; ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 12 год. 00 хв. 26 листопада 2020 року в Іллічівському міському суді Одеської області (а. с. 6).

Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного правопорушення підтверджуються й протоколом про адміністративне затримання від 25.11.2020 року (а. с. 3), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 25.11.2020 року (а. с. 2).

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення був підписаний ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не розуміючи українську мову, не розуміючи який документ підписує, оскільки захисника йому надано не було та не роз`яснено зміст протоколу та право мати захисника на турецькій мові, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, а саме заявою проте, що в присутності перекладача, йому було прикордонним нарядом впс «Чорноморськ» повідомлено, що він має право на безоплатну правову допомогу, від якої він відмовився. Заяву підписано ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та перекладачем ОСОБА_6 .. Крім того, в з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №034902 від 25.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) бажає надавати пояснення арабською мовою, та вказано перекладача: Чава Абулкадер Мухамед.

Отже, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Санкцією ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади у виді накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк одна доба, без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Щодо доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП було вчинено 25 листопада 2020 року, а заява-анкета про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, була подана до міграційної служби лише 08 лютого 2021 року, тобто через два з половиною місяці з дня незаконного перетину кордону, що у розумінні Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не може вважати «без зволікань». Більш того, суд враховує також ті обставини, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) назвався при затриманні іншим ім`ям та громадянином Сирійської Республіки, що потребувало додаткових зусиль компетентних органів для його ідентифікації, а також те, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) пояснив, що мав намір добратися до Західної Європи. Речі про намір отримати статус біженця в України до 08 лютого 2021 року з його боку не було.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова