КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/3823/2021
Справа 753/9443/21 Головуючий в суді І інстанції Сирбул О.Ф.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Антосини Романа Сергійовича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Антосини Романа Сергійовича на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.9 (г) Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 29 квітня 2021 року о 00:55 у м. Южноукраїнськ, по пр. Незалежності, будучи уповноваженою особою на розпорядження автомобілем марки "FordMondeo" д.н.з. НОМЕР_1 , передав керування ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння (результат тесту 0,85 проміле), тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.9 (г) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У апеляційній скарзі захисника Антосини Р.С. указано на незаконність і необґрунтованість постанови судді, неповне дослідження всіх обставин справи, ненадання належної оцінки доказам та обставинам, формальний підхід до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване рішення у справі, та необхідність скасування постанови.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав на те, що під час судового засідання ОСОБА_1 повідомив, що працює в ТОВ "Енергоінвест". 26 квітня 2021 року він разом із своїм колегою ОСОБА_2 прибув у м. Вознесенськ Миколаївської області у відрядження на службовому автомобілі Fordд.н.з. НОМЕР_1 . В м. Вознесенську ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поселилися в одному номері готелю, відповідальним за використання автомобіля був ОСОБА_1 , оскільки у ОСОБА_2 посвідчення водія не було, однак він мав хороші навички водіння, оскільки проходив курси. Ввечері 28 квітня 2021 року приблизно о 20:00 ОСОБА_1 після завершення роботи вирішив зустрітися з місцевими колегами з метою випити пива, запропонував ОСОБА_2 приєднатися, однак останній відмовився. Ключі від автомобіля ОСОБА_1 залишив в номері, плануючи вживати алкоголь, а автомобіль знаходився на стоянці біля готелю. На зустріч із знайомими ОСОБА_1 пішов пішки, вживши алкоголю, перебував у стані алкогольного сп`яніння і приблизно о 23:50 вирішив попросити ОСОБА_2 приїхати на службовому автомобілі забрати його. Коли ОСОБА_2 прибув до місця, де знаходився ОСОБА_1 , вони разом сіли до автомобіля, ОСОБА_1 - на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_2 - за кермо та почав рух автомобіля, приблизно через 100 м. їх зупинили працівники поліції. Після того, як поліцейські підійшли до них, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що випив в готельному номері пляшку пива.

В подальшому працівники поліції повідомили, що будуть складати два протоколи: на ОСОБА_2 за керування в стані алкогольного сп`яніння, та на ОСОБА_1 . Як повідомив ОСОБА_1 , на той момент він не розумів, за що на нього складають протокол, однак поліцейський запропонував підписати всі документи, щоб не евакуювати автомобіль, на що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодилися. Про те, чи вживав ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_1 алкоголь, працівник поліції не запитував. Зі слів ОСОБА_1 , поліцейський відразу почав складати протоколи. Після проведення тесту на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 було встановлено наявність в його організмі 0,85 проміле алкоголю. Як повідомив ОСОБА_1 , про те, що ОСОБА_2 вживав в той вечір алкоголь, йому стало відомо вже після зупинки їх працівниками поліції. По зовнішніх ознаках ОСОБА_1 не міг визначити, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, запаху алкоголю ОСОБА_1 не міг почути від ОСОБА_2 , оскільки сам перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Вказував, що судом було допитано свідка ОСОБА_2 , попередженого про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, останній повідомив, що жодним чином не повідомляв ОСОБА_1 про те, що вживав в той вечір алкоголь. В ході допиту ОСОБА_2 зазначив, що 28 квітня 2021 року перебував в готельному номері, близько 23:50 йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив забрати на автомобілі, оскільки ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Перед цим, близько 21:00 ОСОБА_2 в готельному номері випив одну пляшку пива, але так як їхати було недалеко і він не почував себе п`яним, вирішив сісти за кермо. Забравши від магазину ОСОБА_1 , який зі слів ОСОБА_2 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, вони направилися в сторону готелю на автомобілі, але приблизно через 100 м. їх зупинили працівники поліції, і вже після зупинки ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 , що перебуваючи в готелі, випив 0,5 л. пива. В ході спілкування ОСОБА_2 повідомив, що не має посвідчення водія, після чого спочатку склали постанову на ОСОБА_2 за керування без посвідчення водія, а потім протокол за керування в стані алкогольного сп`яніння. Про те, де та коли ОСОБА_3 вживав алкоголь, його ніхто не запитував. В подальшому на ОСОБА_1 склали також протокол за ст. 130 КУпАП.

Зазначив, що не беручи до уваги пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та покази свідка, суд визнав винним ОСОБА_1 , посилаючись на письмове пояснення, складене працівником поліції та нерозбірливо підписане ОСОБА_1 , який факт надання таких пояснень взагалі не пам`ятає. Вказане пояснення, складене самостійно працівником поліції, нерозбірливо підписане та не прочитане особою, в якої відбиралося, яка в цей час перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, не може являтися самостійним доказом і основою для визнання особи винною.

Крім того судом вказано, що в ході перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського у ОСОБА_2 були явно виражені ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені працівниками поліції, з чого суд віднісся критично до того, що ОСОБА_1 не знав та не бачив, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Однак ознакою алкогольного сп`яніння, зазначеною в протоколі, був різкий запах з порожнини рота, що неможливо встановити по відеозапису. В той же час особа, яка перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння, не може відчути запах легкого ступеню алкогольного сп`яніння, що відповідає 0,85 проміле алкоголю.

Вказував, що об`єктивна сторона правопорушення в даному випадку повинна складатись з того, що особа, яка передає керування транспортним засобом, повинна знати, що передає керування особі, яка знаходиться в стані алкогольного сп`яніння; однак з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він цього не знав, оскільки ОСОБА_2 вжив алкоголь у відсутності ОСОБА_1 і не повідомив про це останнього. Отже, будь-яких доказів, які б підтверджували факт обізнаності ОСОБА_1 про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння при передачі йому для керування автомобіля, матеріали справи не містять.

Посилався на ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, постанову Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті".

На підставі вищевикладеного просив скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 753/9443/21 про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_1 , винести нове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2.9 (г) ПДР України водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, настає у разі встановлення такого стану у особи, якій передали керування транспортним засобом відповідно до вимог ст. 266 КУпАп та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 та подальшого притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції (частина 1 статті 130 КУпАП) настає за умови, що тому, хто це робить, відомо про такий стан, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 210344 від 29 квітня 2021 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, який передано у керування особі, що знаходилася в стані алкогольного сп`яніння;

поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , записаними з його слів та під його підпис, про те, що він дійсно працює в компанії ТОВ "Енергоінвест" на посаді інженера, 26 квітня 2021 року він разом зі своїм колегою ОСОБА_2 з робочим візитом приїхали в м. Южноукраїнськ на службовому автомобілі марки Ford д.н.з. НОМЕР_1 , який було йому доручено згідно наказу про відрядження 28 квітня 2021 року, разом з ОСОБА_2 знаходились в квартирі в м. Южноукраїнську, яку винаймала фірма, де вживали алкогольні напої. Близько 00:30 29 квітня 2021 року вони разом з ОСОБА_2 після вживання алкогольних напоїв вирішили проїхатись містом. Знаючи, що у ОСОБА_4 немає посвідчення водія та що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння, на прохання останнього він передав йому право керування, їдучи по центральній вулиці міста Южноукраїнська. Вказаний автомобіль був зупинений працівником поліції і саме в цей час за кермом сидів та керував автомобілем ОСОБА_2 ;

роздруківкою приладу Drageralcotest 6810, ARAM 2286, згідно якого за результатами тестування ОСОБА_2 виявлено 0,85 проміле алкоголю;

копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 210343, складеного відносно ОСОБА_2 , який 29 квітня 2021 року о 00:55 в м. Южноукраїнськ, вул. Незалежності 13 керував автомобілем FordMondeoд.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота);

копією акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, складеного відносно ОСОБА_2 , згідно якого результати огляду на стан сп`яніння - 0,85 проміле, з підписом ОСОБА_2 про згоду з результатами огляду;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського;

копією постанови Острозького районного суду Рівненської області від 08 липня 2021 року у справі № 567/606/21, якою ОСОБА_2 визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП; постановою встановлено, що ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в поданій до суду заяві свою вину у вчиненні правопорушення визнав, підтвердив факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, просив суд суворо його не карати;

копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу FordMondeo д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ "Енерго-Інвест";

копією наказу ТОВ "Енерго-Інвест" від 23 квітня 2021 року № 23/04/21-1-В, згідно якого інженера-проектувальника ОСОБА_1 направлено у відрядження до м. Южноукраїнськ до Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради з метою обстеження на вказаних об`єктах на службовому автомобілі FordMondeo д.н.з. НОМЕР_1 з 26 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року;

копією завдання на службове відрядження працівнику підприємства інженеру-проектувальнику ОСОБА_1 від 23 квітня 2021 року.

До суду апеляційної інстанції адвокатом Антосиною Р.С. не надано доказів оскарження ОСОБА_2 постанови Острозького районного суду Рівненської області від 08 липня 2021 року у справі № 567/606/21, якою встановлено, що ОСОБА_2 26 квітня 2021 року керував автомобілем FordMondeo д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння і його визнано таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Огляд на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора DragerAltotest 6810, прилад № ARAM 2286, результат огляду становить 0,85 проміле, вказаними діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 "а" ПДР.

Факт передачі транспортного засобу ОСОБА_1 водієві ОСОБА_2 в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 підтвердив особисто, що також не заперечувалось ОСОБА_2 і додатково підтверджується доводами апеляційної скарги.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга захисника Антосини Р.С. не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 , якому передав керування транспортним засобом уповноважений на керування ним ОСОБА_1 , дорівнює 0,85 проміле, значно перевищує допустиму норму - 0,2 проміле та відповідно проявляється певними зовнішніми ознаками, які не міг залишити поза увагою ОСОБА_1 перебуваючи в автомобілі, об`єктивно можливий до виявлення візуально, в тому числі шляхом перегляду відеозапису, тому посилання в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не було відомо про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними та апеляційним судом не приймаються.

Доводи апеляційної скарги, що ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді запаху з порожнини рота неможливо встановити по відеозапису, перекручують висновки суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Відсутність, на думку апелянта, видимих ознак сп`яніння у особи, який ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом, не звільняє водія від обов`язку пересвідчитись та впевнитись у тому, що така особа не перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.

Крім того, в матеріалах справи наявні пояснення, відібрані працівником поліції у ОСОБА_1 , згідно яких він визнавав, що 28 квітня 2021 року разом з ОСОБА_2 знаходився у квартирі в м. Южноукраїнську, яку винаймало товариство, де вони вживали алкогольні напої, а близько 00:30 разом з ОСОБА_2 після вживання алкогольних напоїв вирішили прохатись містом; знаючи, що у ОСОБА_2 немає посвідчення водія та те, що він знаходиться напідпитку, ОСОБА_1 на прохання останнього передав йому право керування автомобілем.

Зазначеним поясненням судом першої інстанції надано належної правової оцінки і зроблено обґрунтований висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що обставини, викладені в протоколі, були підтверджені ОСОБА_1 у його особистих письмових поясненнях, які були надані останнім в день складання протоколу.

Наданих суду доказів достатньо для встановлення факту умисної передачі транспортного засобу особі, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а відповідно наявний склад правопорушення, за вчинення якого особа притягнута до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, що пояснення ОСОБА_1 , складене самостійно працівником поліції, нерозбірливо підписане та не прочитане особою, в якої відбиралося, яка в цей час перебувала в стані алкогольного сп`яніння, не може вважатися самостійним доказом та основою для визнання особи винною, не ґрунтуються на вимогах закону, не є підставою для визнання пояснень особи неналежними та недопустимими доказами, оскільки захисником в апеляційній скарзі не зазначено, яким, на його думку, вимогам закону не відповідають зазначені пояснення, а відтак відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , перебуваючи у значно більшому стані алкогольного сп`яніння, ніж ОСОБА_2 , не міг встановити у нього власних ознак алкогольного сп`яніння, є нічим не підтвердженими припущеннями, які відхиляються апеляційним судом.

У даному випадку апеляційний суд вважає, що місцевий суд надав належну оцінку зазначеним діям ОСОБА_1 та обґрунтовано дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адвокат Антосина Р.С., діючи як захисник Гришана І.П., не спростував обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (г) ПДР України.

Апеляційний суд погоджується з критичною оцінкою пояснень ОСОБА_2 , допитаного як свідка судом першої інстанції, оскільки надані ним пояснення не узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Посилання захисника Антосини Р.С. на ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України є безпідставними, оскільки у матеріалах справи містяться докази вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника Антосини Р.С. та ОСОБА_1 з приводу відсутності в діях останнього ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, упередженого та спрощеного підходу до розгляду доказів в даній справі, незаконності та необґрунтованості постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а зводяться до незгоди з постановою суду першої інстанції і власного викладення обставин справи, не підтвердженого належними та допустимими доказами.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Апеляційним судом враховується рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційним судом враховується, що апеляційна скарга захисника Антосини Р.С. не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.

Постанова судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Антосини Романа Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 (г) ПДР і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.