Справа № 144/506/21
Провадження № 3/144/220/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 смт. Теплик

Суддя Теплицького районного суду Вінницької області Довгалюк Людмила Василівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Відділення поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 370103 від 13.03.2021 року, продавець кафе «Ятрань» ОСОБА_1 розмістила відвідувачів більш як чотири особи за одним столиком та відвідувачі пересувалися по закладу без засобів індивідуального захисту, а саме: захисних масок, чим порушила п.п. 13 п. 2 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року. Дії останнього кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністртивного правопорушення не визнала та просила закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки вона є найманим працівником - продавцем у кафе «Ятрань»та до її обов`язків не входило забезпечення контролю за дотриманням обмежувальних протиепідемічних заходів. Суб`єктом господарювання кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є ФОП ОСОБА_2 .

Заслухавши показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, з огляду на наступне.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП дає підстави стверджувати те, що ці правопорушення відповідають критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства.

У межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх, у тому числі, і судовий розгляд. Із цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює норму більш конкретним змістом, для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням на нормативний акт, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП із конкретизацією суті порушення відповідно до вказаних норм законодавства або рішень органів місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 16 ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно положення ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена ст. 44-3 КУпАП.

Відповідальність за порушення вимог, що встановлені у даному випадку Постановою Кабінету Міністрів України (КМУ) від 09.12.2020 № 1236, яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення, не можуть нести працівники таких суб`єктів господарювання, оскільки вони не здійснюють господарську діяльність та не відповідають за дії суб`єкта господарювання, в якому працюють.

Статтею 55 Господарського кодексу України визначено поняття суб`єкта господарювання.

Так, відповідно до частини 1 статті 55 Кодексу суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Частиною 2 зазначеної статті встановлений вичерпний перелік суб`єктів господарювання:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Частиною 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який у порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може вважатись самостійним, беззаперечним та достатнім доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Обставини викладені у ньому повинні бути перевірені іншими доказами, які б підтверджували винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У протоколі серії ВАБ № 370103 від 13.03.2021 указано, що ОСОБА_1 порушила п.п. 13 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року, проте, фабула (суть правопорушення), викладена у протоколі, відповідає п.п. 11 п. 3 указаної Постанови КМУ, у редакції, що діяла на час складання протоколу, згідно якого з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється розміщення відвідувачів у закладах громадського харчування на відстані меншій, ніж 2 метри за сусідніми столиками та більш як чотири особи за одним столом (без урахування дітей віком до 18 років), за умови, що відвідувачі заходять до закладу і пересуваються по ньому з вдягненими засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовленими самостійно (крім часу сидіння за столом для приймання їжі та/або напоїв);

Разом із тим, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 370103 від 13.03.2021 та з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона є найманим працівником - продавцем у кафе «Ятрань» у с. Соболівка та до її обовязків не входило здійснення контролю за дотриманням обмежувальних протиепідемічних заходів

Доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 є суб`єктом суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення матеріали справи не містять та у судовому засіданні не встановлено.

Також у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 є особою до службових обов`язків якої входило вирішення та контроль питань, пов`язаних із розміщенням відвідувачів за столами у зазначеному закладі, забезпечення обмежувальних протиепідемічних заходів, за недотримання яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У протоколі серії ВАБ № 370103 від 13.03.2021 року не зазначено свідків вчиненого правопорушення, крім того, доданий до матеріалів справи відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки він не містить будь-яких даних про дату, час та місце здійснення відеофіксації, а також особу, яка його виготовила.

Вказаний диск та конверт, в якому він зберігається, не містять жодних позначок, написів, посилань на його ідентифікацію та відношення до даних матеріалів справи, не містить інформації додатком до якого саме протоколу він є, ні протокол ні диск не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до вчинення інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява № 36673/04).

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено також у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суддя дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, що є обставиною, яка виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, а тому у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає до закриття.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 7, 36, ч. 1 ст. 44-3, ст. 245, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Теплицький районний суд протягом десяти днів з моменту її винесення.

Суддя Л.В. Довгалюк