Справа № 127/3658/21
Провадження № 3/127/1331/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2021 року суддя Вінницького міського суду Вінницької області Федчишен С.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 29.01.2021 о 22.48 год. в м. Вінниці по вул. Стрілецька, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT LAGUNA, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер 6820» у присутності двох свідків, результат позитивний 1,61 промілля, чим порушив п.2.9 (а) ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнав та пояснив, що 29.01.2021року він попросив свого тверезого товариша перегнати його автомобіль в гараж. Виїжджаючи на вул. Стрілецьку автомобіль занесло, оскільки на вулиці була ожеледиця, а його автомобіль був на літній резині, і вони в`їхали в дерево. Коли приїхали працівники поліції, їм було повідомлено та підтверджено товаришем ОСОБА_1 , який знаходився за кермом, що автомобілем керував не ОСОБА_1 . Однак, поліцейські наполягали на тому що б ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, якщо не пройде то вони заберуть автомобіль на штрафмайданчик. ОСОБА_1 не заперечував щодо того, що він вживав алкогольні напої, та пояснив поліцейським, що за кермом був його товариш який був тверезий.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п.2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні та письмових пояснень захисника, ОСОБА_1 визнає факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, однак заперечує керування ним 29.01.2021 року транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки того дня вказаним автомобілем керував його товариш, а тому відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Тобто, як вже зазначено вище, адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає лише в разі, якщо особа керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Відповідно до п.1.10 ПДР, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Так, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер спостереження працівників поліції, ОСОБА_1 на запитання працівника поліції вказує що він за кермом автомобіля не перебував, за кермом перебував його тверезий товариш.

Крім того, з відеозапису наданого працівником поліції із загального огляду вулиці видно, як ОСОБА_1 , виходить із пасажирського переднього сидіння.

Згідно наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначення, керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС/КАС зазначив, що "само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі". Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Суддя ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фотоі кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В підтвердження не винуватості ОСОБА_1 суд бере відеозапис події, зроблений із відеокамер вулиці та нагрудної камери поліцейського. На цих записах не містяться дані про безпосереднє керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Із вказаного відеозапису вбачається, що за кермом автомобіля був інший водій, а ОСОБА_1 вийшов із переднього пасажирського сидіння. У подальшому на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 пропонують пройти огляд на «Драгер». Також вбачається, що свідки були присутні вже при проходженні на огляд на стан сп`яніння.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що інформація, яка зафіксована на відеозаписі із нагрудної камери поліцейського та відеокамер із вулиці не містить даних на підтвердження факта керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тому не може бути визнана доказом винуватості особи.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази вказують на недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що в свою чергу вказує на недоведеність наявності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Будь-яких інших доказів, якими б доводився факт керування ОСОБА_1 автомобілем, матеріали справи не містять.

Наведені факти свідчать про неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але і оформлені у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, які могли нести формальний характер з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 247 п. 1 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження по справі слід закрити, оскільки в діях особи відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, 266, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: