Справа № 703/1615/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Ігнатенко Т.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2021 року поліцейським СРПП відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області капралом поліції Пиндиком М.К. складено протокол серії ВАБ №362105 про адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, відповідно до якого, ОСОБА_1 16 травня 2021 року близько 13 години 30 хвилин перебуваючи в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, в лісі в напрямку с. Костянтинівка, після чого не виконував законні вимоги поліцейського, відносно нього був застосований спеціальний засіб кайданки, згідно Закону України «Про Національну поліцію», а саме не реагував на команди, тримав руки в кишенях і намагався втекти.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 та його захисник адвокат Цвіркун О.С. у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнали та просили справу закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП. При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 16 травня 2021 року в денний час доби в с. Балаклея Смілянського району керував автомобілем. В цей час працівники поліції, які їхали на службовому автомобілі, подали світловий та звуковий сигнал для його зупинки. Виконуючи вимоги працівників поліції він зупинив свій автомобіль на узбіччі дороги біля лісосмуги. Вийшовши з автомобіля побачив, що один з працівників поліції, який вийшов з службового автомобіля поліції, не представившись, без жодних пояснень та не пред`являючи йому жодних вимог, направив на нього вогнепальну зброю, що він сприйняв як реальну загрозу його життю. В зв`язку з вказаними діями працівника поліції він попросив вказати підстави такої поведінки, що не сподобалося працівнику поліції, внаслідок чого між ними виникла словесна перепалка, в ході якої працівник поліції безпідставно застосував сльозогінний газ та надів на нього кайданки. При цьому, жодних вимог до нього зі сторони працівників поліції не ставилося та втікати з місця зупинки транспортного засобу він наміру не мав.

В наступне судове засідання як ОСОБА_1 так і його захисник адвокат Цвіркун О.С. не з`явились, звернулись із письмовою заявою, в якій просили справу розглянути без їх участі, з урахуванням раніше наданих пояснень.

Суддя, врахувавши пояснення ОСОБА_1 та доводи його захисника адвоката Цвіркуна О.С., дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ст.185 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Отже, непокора - це відмова від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення працівник поліції зобов`язаний зазначити, які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції до особи, відносно якої складено даний протокол, та підтвердити звернення до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з такою вимогою.

У протоколі про адміністративне правопорушення, працівник поліції зазначає, що ОСОБА_1 16 травня 2021 року близько 13 години 30 хвилин перебуваючи в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, в лісі в напрямку с. Костянтинівка, після чого не виконував законні вимоги поліцейського, відносно нього був застосований спеціальний засіб кайданки, згідно Закону України «Про Національну поліцію», а саме не реагував на команди, тримав руки в кишенях і намагався втекти, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

Таким чином, фабула обвинувачення, яка зазначена у протоколі, не містить будь-яких даних, які саме законні вимоги були висунуті ОСОБА_1 та на які з них він не реагував, що позбавляє суддю об`єктивної можливості встановити їх законність.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейшейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також, ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у звязку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявнику була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, суддя вважає, що обставини, які викладені в протоколі серії ВАБ №362105 від 16 травня 2021 року не відображають всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, при цьому суддя не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, у графі «До протоколу додається» працівником поліції зазначено рапорт працівника поліції.

Як вбачається з рапорту поліцейського відділу поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області Пиндика М. від 16 травня 2021 року, останній стверджує, що після виходу ОСОБА_1 з автомобіля, йому були подані команди «залишайтесь на місці, руки з кишень до гори», на що ОСОБА_1 почав рухатися, в зв`язку з чим поліцейський подав команду «зараз одягнемо кайданки». Коли він підійшов до патрульного автомобіля сказав «одягай кайданки», підійшовши до нього і почавши одягати кайданки, він почав вириватися та махати активно руками, працівник поліції сприйняв це як загрозу і застосував сльозогінний газ, після чого ОСОБА_1 почав тікати в глубину лісу, наздогнавши його до нього було застосовано заходи фізичного впливу, а саме боротьба для одягнення кайданок.

Однак, подання працівником поліції команди особі, не є законною вимогою чи розпорядженням працівника поліції, при цьому зазначені команди не були наполегливими, неодноразово не повторювалися, в зв`язку з чим не можуть утворювати складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Крім того, зазначені у рапорті працівника поліції обставини жодним доказом не підтверджені та повністю заперечуються ОСОБА_1 .

Так, працівником поліції до матеріалів справи приєднано паперовий конверт, на якому наявний напис «Відео Глінецький», в якому знаходиться компакт-диск.

При цьому відкритті вказаного компакт-диску за допомогою технічних засобів суддею встановлено, що будь-які записи (відео, аудіо) на ньому відсутні.

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення у графі «Свідки» зазначено особу, яка, на думку працівника поліції, була свідком зазначених у фабулі обвинувачення події.

Разом з тим, зазначений у протоколі свідок працівниками поліції не опитаний та його письмові пояснення до матеріалів справи не додані.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що доказів, які свідчать про висування ОСОБА_1 працівником поліції законних вимог та невиконання їх, до матеріалів справи не містять, а сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для встановлення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП, підлягає закриттю, в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, судовий збір стягується виключно у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, судовий збір з нього стягненню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.40-1, 185, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В. Ігнатенко