ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2021 Справа №607/3216/21

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від відділення поліції № 1 (м. Тернопіль ) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , жителя АДРЕСА_1 , тимчасово не працює ,

за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2021 року уповноваженою особою Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 466913, з якого вбачається, що ОСОБА_1 21 лютого 2021 року, о 21 год. 20 хв., керував транспортним засобом ВАЗ2109, номерний знак НОМЕР_1 вулицею Карпенка у м. Тернополі, перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Водій на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд у встановленому порядку для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора Драгер або пройти медичний огляду медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив. Повністю підтримав подані ним письмові пояснення, вказав, що за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 466913 він автомобілем не керував, транспортний засіб був припаркованим у дворі будинку по вул. Карпенка, де він недалеко проживає, що зафіксовано на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських. З цих підстав вважає себе невинуватим, тому просив провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Вказані пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні повністю підтримала і його захисник адвокат Островська О. Н. Крім цього акцентувала увагу суду на тому, що працівниками поліції не було надано Свідоцтва про повірку та сертифікату відповідності газоаналізатора Драгер, так само й не зазначено його серійного номеру; долучені письмові пояснення свідків містять виправлення у даті їх написання. При цьому відповідно із наданими поясненнями свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були очевидцями керування ОСОБА_1 транспортним засобом. З урахуванням наведеного, враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом у справі, жодними належними та допустимими доказами не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адмінпорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 , оцінивши наявні у адміністративних матеріалах докази суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із вимогами частини 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Правилом статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 КУпАП).

Вимогами статті 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Протокол про адміністративне правопорушення без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

Окрім протоколу, у матеріалах про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 130 КУпАП, із документів, котрі відповідно до статті 251 КУпАП можуть містити будь-які фактичні дані щодо події та можуть вважатись доказами у справі, наявні: письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від 21 лютого 2021020 року; відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції на СД-диску.

Оцінюючи ці матеріали через призму доводів ОСОБА_1 про те, що за описаних у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення обставин, автомобілем він не керував, суд вважає за необхідне зазначити таке:

адміністративним правопорушенням передбаченим ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У абзацах 3 та 4 пункту 27 постанови пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Натомість в адміністративних матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_1 виконував функції водія транспортного засобу марки номерний знак НОМЕР_2 по вулиці Карпенка,40 у м. Тернополі, за описаних у протоколі обставин.

Так, з письмових пояснень ОСОБА_2 від 22 лютого 2021 року вбачається, що 21 лютого 2021 року близько 21 год. він був свідком під час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 який зі слів працівників поліції керував ВАЗ2109 д.н.з. НОМЕР_1 . В його присутності він відмовився продувати газоаналізатор Алкотест 68 Драгер та проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Із письмових пояснень ОСОБА_3 від 21 вересня 2021 року слідує, що 21 лютого 2021 року близько 21 год. він був свідком під час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 який зі слів працівників поліції керував ВАЗ2109 д.н.з. НОМЕР_1 . В його присутності він відмовився продувати газоаналізатор Алкотест 68 Драгер та проходити огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Оцінюючи вказані пояснення суд зауважує, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не засвідчили факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, описаних у протоколі серії ДПР18 № 466913, на відеозаписах з нагрудних відеокамер працівників поліції. Відеофіксація розпочинається з моменту, коли працівник поліції підходить до припаркованого транспортного засобу,який перебуває у нерухомому стані із вимкненим двигуном.

У цьому контексті слід зазначити, що заперечення ОСОБА_1 щодо факту керування ним автомобілем підтверджені у судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_4 , присутність якої на місці події зафіксована на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції долучених до адмінпротоколу.

Таким чином, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 466913 обставини, щодо керування ОСОБА_1 автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння не мають жодного доказового забезпечення та ним заперечуються.

Це породжує об`єктивний сумнів у їх відповідності фактичним обставинам справи, котрі, згідно статті 62 Конституції України, тлумачаться на його користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За даних обставин суддя приходить до переконання, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

За наведених обставин провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись частиною 1 статті 130, статтею 221, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 266, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка