Справа № 467/595/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання Савчук О.І., потерпілого ОСОБА_1 , представника потерпілого адвоката Борисенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу, яка надійшла від відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відомості про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ №056408 від 20 червня 2021 року вбачається, що 20 червня 2021 року близько 19:55 год., ОСОБА_2 , перебуваючи в громадському місці в ТРЦ «Плавні» в смт. Костянтинівка, ображав нецензурними словами ОСОБА_1 , чіплявся, на зауваження не реагував, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Дії ОСОБА_2 уповноваженою особою кваліфіковані за ст. 173 КУпАП.

На неодноразові виклики до суду ОСОБА_2 не з`явився, правом на участь в судовому засіданні не скористалася, повідомлялася про розгляд справи шляхом надіслання повістки за вказаною у протоколі адресою та направлення телефонограм, а так само і двічі піддавався приводу згідно постанов судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 липня 2021 року та від 26 липня 2021 року, які виконані не були з причин відсутності ОСОБА_2 за місцем проживання.

Клопотання від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи чи інших заяв від нього до суду не надходило.

Разом з тим, ужиті судом заходи попри їх об`ємність не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Хоча останні прямо та беззаперечно, в своїй сукупності, указують на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, мала б бути у силу вжитих заходів поінформована про цей процес, який здійснюється в Арбузинському районному суді Миколаївської області, у відношенні неї безпосередньо.

Водночас, пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ, окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції», [GC], N 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII).

При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (постанова ВС від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12).

У цій справі дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на переконання суду, спрямовані на затягування провадження та прямо указують, на те, що така особа добросовісно не користується належними їй процесуальними правами і прямо ігнорує наявні у неї процесуальні обов`язки.

Тим самим, створює перепони для руху справи, що, на переконання суду, є неприйнятним та вимагає від нього єфективної протидії.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно, суд в цій справі забезпечивши право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приймати особисту участь безпосередньо в судовому засіданні, уживши доступних йому заходів для поінформованості її про даний процес та ураховуючи її поведінку, яка, як, уже відмічалося, судом, спрямована на створення недобросовісних перепон для руху справи, уважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Так як така дія прямо запобігатиме безладному руху у судовому процесі.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку, а цій справі, за умови дотримання розумних строків розгляду, які на думку суду, мають бути щонайменше меншими за строки окреслені у ст. 38 КУпАП, буде забезпечено додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції, адже такий розгляд не може тривати а ж до поки така особа не виразить бажання прибути в суд.

Як наслідок, ураховуючи наявність підстав вважати про поінформованість особи про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останньої її особистим вільним користуванням її власними правами на свій розсуд.

Потерпілий в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та пояснив, що 20 червня 2021 року в смт. Костянтинівка відбувався захід «Зелені свята», на якому він, як міський голова м. Южноукраїнська, вітав людей.

Після розважальних заходів, коли він разом із старостою смт. Костянтинівка вийшли за межі ТРЦ, то побачили як на них рухається автомобіль.

Тоді він зробив водієві зауваження, зокрема, сказав, що зараз будуть виходити люди, а тому рух автомобіля тут є небезпечним.

Після цього водій вийшов завтівки, запитавши: « Чому ти мені робиш зауваження?». А потім, впізнавши його, сказав : «А це мер».

При цьому, ОСОБА_2 був у нетверезому стані, на що він знову зробив йому зауваження та сказав, що за такого у нього знову можуть бути проблеми.

Тоді ОСОБА_2 знову запитав, чому він робить йому зауваження, проявив неадекватну реакцію і почав вживати нецензурну лайку та образливі слова, пропонував розібратись «по чоловічому».

Потерпілий також вказав, що раніше він бачив ОСОБА_2 на різних заходах, що проводяться в м. Южнуокраїнську, знає його як мешканця м. Южноукраїнськ та про його перебування у партії «Батьківщина». Крім цього, ОСОБА_2 декілька разів давав йому поради, як слід керувати містом.

Неприязних відносин із особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, у нього раніше не було.

Представник потерпілого адвокат Борисенко О.В. в судовому засіданні просила притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, посилаючись, зокрема, на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог КУпАП, у той час, як в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, що їй інкримінується, у тому числі є дійсним і хуліганський мотив у діянні.

Тож, суддя, дослідивши матеріали провадження у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

З урахуванням того, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Та такі докази обов`язково мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У цій справі зібрані матеріали як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення особою, за своєю суттю, навіть у їх сукупності, залишать місце сумнівам, а тому вони не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Так, статтею 173 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Однак, суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно, згідно із диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії.

При цьому норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття «інших подібних дій», що порушують громадський порядок і спокій громадян, та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує з`ясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом (постанова ВСУ від 27.04.2015 у справі № 5-7к15).

Однак, за наслідками розгляду даного провадження із наданих уповноваженою особою у якості доказів фактичних даних неможливо констатувати факт наявності дійсного хуліганського мотиву поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, слушним буде зауважити, що при хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість) чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (постанова ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).

Проте, за наслідками дослідження сукупності доказів, зокрема, виходячи із пояснень потерпілого та доданого до протоколу відеозапису, слід констатувати те, що дії ОСОБА_2 були обумовлені раптово виниклими неприязними відносинами із потерпілим.

На це вказує, принаймні, те, що вживанню нецензурної лайки з боку ОСОБА_2 передувало зроблене йому потерпілим зауваження.

Можливо було б розцінити таке зауваження як незначний привід, який спонукав ОСОБА_2 до вчинення хуліганських дій (вживання нецензурної лайки та образливих слів).

Проте, із пояснень потерпілого слідує, що ОСОБА_2 , спочатку вийшов з автівки, а вже після цього впізнав у ньому міського голову м. Южноукраїнська.

І вже після цього ОСОБА_2 допустив дійсно неприйнятну та зухвалу поведінку, що супроводжувалась нецензурною лайкою, однак, таке мало місце щодо конкретної особи потерпілого, вже після того, як він впізнав у ньому міського голову.

До того ж, аналіз уживаних ОСОБА_2 висловів («ти кукла») не виключає можливість його особистого невдоволення діяльністю міського голови, ураховуючи й те, що як ОСОБА_2 , так і потерпілий знають один одного, у тому числі й у площині політичної діяльності.

Водночас, будь яких даних того, що захід, який проводився у ТРЦ «Плавні» був зірваний, чи іншим чином порушено громадський порядок та/або спокій громадян, матеріали справи, окрім лише самої вказівки про це у протоколі, не містять.

Отже, говорити про те, що діяння, які інкримінуються ОСОБА_2 , за таких обставин, посягали на громадський порядок і спокій громадян, неможливо, так як не виключається, а більш того, простежується певний особистий мотив у його поведінці.

Саме ж по собі вживання нецензурної лайки, за таких обставин, без доведеності наявності дійсного хуліганського мотиву, не може розцінюватись як дрібне хуліганство.

Більш того, у даному випадку протокол не містить у собі зазначення про те, що вчинювані ОСОБА_2 дії є дрібним хуліганством, як на те вказує диспозиція ст. 173 КУпАП.

Але ця ознака відмежовує вчинювані особою хуліганські дії, що за певних умов тягнуть за собою адміністративну відповідальність, він кримінального караного хуліганства, як грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Вказівка у протоколі на вчинення особою саме дрібного хуліганства визначає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП і водночас дає змогу розмежувати вид відповідальності.

Тобто, по суті, саме «звинувачення» у цьому випадку викладене не у відповідності із диспозицією статті 173 КУпАП, позаяк, не містить зазначення обов`язкової ознаки правопорушення, визначеного цією нормою, як то, вказівки на те, що дії ОСОБА_2 є саме дрібних хуліганством.

Ця ознака, як вказано вище, є обов`язковою і визначає склад правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

У той час, будь - яких відомостей щодо суб`єктивної сторони (хуліганського мотиву) ані сам протокол, ані додані до нього матеріали не містять.

Додані до протокол пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_3 лише вказують на факт виживання ОСОБА_4 нецензурної лайки, і водночас, не містять відомостей, що ця лайка мала місце саме із хуліганських спонукань.

Навпаки, із пояснень потерпілого вбачається, що лайка мала місце вже після того, як ОСОБА_2 впізнав у ньому міського голову м. Южноукраїнська.

Отже, як письмові пояснення, так і доданий до протоколу відеозапис, як докази, ані самі по собі, ані в сукупності не спростовують цих висновків суду і не вказують на наявність і дійсність усіх ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Адже обставини справи у сукупності вказують на присутність дійсно обґрунтованого сумніву у тому, що ОСОБА_2 , вживаючи нецензурну лайку в бік конкретної особи, керувався виключно хуліганським мотивом.

Отже, із яких саме мотивів ОСОБА_2 вживав нецензурну лайку на адресу ОСОБА_1 , чи то з хуліганських, чи то з особистих, залишається невідомим, позаяк, жоден із наданих доказів та й і їх сукупність у цілому на це вказують.

При цьому, саме по собі вживання нецензурної лайки ще не вказує на дійсність хуліганського мотиву, адже, особа могла мати певний особистий мотив, який виник, у тому числі й раптово.

Тож, із суті адміністративного правопорушення, викладеного у протоколі, випливає, що особою, яка склала протокол, за одночасної відсутності в матеріалах справи в достатньому обсязі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин правопорушення, не доведено суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення «поза розумним сумнівом», у той час, як об`єктивна сторона правопорушення викладено не у точній відповідності до диспозиції ст. 173 КУпАП.

За таких обставин, суд констатує відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, як то, його об`єктивної (відсутня вказівка у протоколі на вчинення саме дрібного хуліганства) та одночасно суб`єктивної сторони (не доведено «поза розумним сумнівом» наявність хуліганського мотиву).

Інші ж досліджені судом докази не усувають цієї прогалини.

Адже як вказав ВС ККС у постанові від 09 квітня 2020 року у справі №761/43930/17 «поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

У той час, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року в справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачиться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, через недоведеність наявності у його діях об`єктивної та суб`єктивної сторони складу цього правопорушення.

А будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б спростували такі висновки суду, здобуто не було.

Таке виключає можливість притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Адже адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності (постанова ВС від 25 травня 2021 року у справі № 383/1120/16-а).

За таких умов, на цьому етапі, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій за ст. 173 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним та не кореспондується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», а тому оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, судовий збір не підлягає стягненню із ОСОБА_2 , так як на нього, за таких обставин, не накладається адміністративне стягнення ( ст. 40-1 КУпАП).

Водночас, суд відмічає, що у діях ОСОБА_2 не виключається наявність складу цивільного правопорушення, пов`язаного із посяганням на честь, гідність та ділову репутацію особи.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца