Єдиний унікальний номер 448/987/21
Провадження № 3/448/514/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2021 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., розглянувши матеріали справи, що надійшли з відділу прикордонної служби «Шегині» І категорії (тип Б) сьомого прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Поповичі, Мостиського району Львівської області, мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, військовослужбовця, інспекторки прикордонної служби 2 категорії операторки групи повітряної розвідки відділення інспекторів прикордонної служби «Циків» відділу прикордонної служби «Шегині» (тип Б) 7 прикордонного Карпатського загону,

за ч.2 ст.172-18 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

про права передбачені ст.268 КУпАП, ст.ст.10,63 Конституції України особі роз`яснено,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

З 21 години 00 хвилин 06.08.2021 року старший сержант ОСОБА_2 спільно з молодшою сержанткою ОСОБА_1 виконували наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Прикордонний патруль». О 23 годині 00 хвилин 06.08.2021 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби «Циків» капітаном Радчиця Ю. було здійснено раптову перевірку організації несення служби вищевказаним прикордонним нарядом, за результатами якої в молодшої сержантки ОСОБА_1 виявлено зняті з себе елементи екіпіровки. О 02 години 15 хвилин 07.08.2021 року офіцерами ВВБ капітаном ОСОБА_3 спільно з старшим лейтенантом Сайко В. здійснено повторну перевірку організації несення служби вищевказаним прикордонним нарядом, за результатами якої в молодшої сержантки ОСОБА_1 виявлено зняті з себе елементи екіпіровки та виявлено особистий мобільний телефон, який вона використовувала у власних цілях.

Таким чином, своїми діями молодша сержантка ОСОБА_1 свідомо допустила невиконання пункту 4 статті 27 (Прикордонним нарядам забороняється: мати будь-які особисті засоби зв`язку, що не належать Держприкордонслужбі та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду) Наказу АДПСУ від 29 грудня 2009 року № 1040 «Про затвердження Інструкції з організації оперативно-службової діяльності відділу прикордонної служби Державної прикордонної служби України», пункт 1 Наказу Начальника 7 прикордонного загону від 11.08.2020 року №893 АГ «Про впорядкованість питання використання особистих мобільних телефонів, засобів зв`язку військовослужбовцями 7 прикордонного загону та розділ 2 ст.11 пункт 7 (прикордонним нарядам забороняється: залишати без нагляду, передавати іншим особам зброю та предмети екіпіровки) наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261 «Про затвердження Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України».

ІІ. Пояснення учасників справи:

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 в судовому засіданні свою провину у вчиненому правопорушенні визнала та підтвердила обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначила, що дійсно мобільний телефон взяла на службу в особистих цілях. Щиро розкаялася у вчиненому, просила її суворо не карати. Завірила суд, що не вчинятиме подібного роду адміністративних правопорушень надалі.

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених суддею обставин, застосоване судом законодавство та висновок суду:

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції України і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Реалізація принципу індивідуалізації адміністративної відповідальності тісно пов`язана із інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша з них, репресивно-каральна (або "штрафна"), полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Згідно ст.9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасно, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, тощо.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція статті 172-18 КУпАП передбачає, що порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчинені в умовах особливого періоду тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136170 від 07.08.2021р.; витягом з розділу «Список особового складу» відділення інспекторів прикордонної служби «Циків» (тип В) відділу прикордонної служби «Шегині» І категорії (тип Б) від 07.08.2021 року, копіює службової картки військовослужбовця ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_1 , копією наказу від 11.08.2020 року за №893-аг «Про впорядкування питань використання особистих мобільних телефонів, засобів мобільного зв`язку військовослужбовцями», іншими документами доданими до протоколу.

Судом враховується також те, що ОСОБА_1 , дії особи, що склала відносно неї протокол про адміністративне правопорушення не оскаржувала, доказів неправомірної поведінки останнього та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровувала.

Аналізуючи наведені докази, приходжу до переконання в доведенні винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП - порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, вчиненого в умовах особливого періоду.

При цьому суддя констатує відсутність обставин, що у відповідності до ст.35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , за адміністративним правопорушенням.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

За змістом ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

При вирішенні питання про застосування положень ст.22 КУпАП суд вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено. Проте, у кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності дії, наслідки, обставини, з урахуванням даних, що характеризують особу, враховуючи, що ОСОБА_1 , вчинила адміністративне правопорушення вперше, враховуючи, що від вчинення даного адміністративного правопорушення не настало істотних негативних наслідків, приходжу до висновку про можливість застосування до особи положень ст.22 КУпАП і необхідності звільнення такої від адміністративної відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення та обмежитися усним зауваженням, з наведених вище мотивів та підстав.

Саме усне зауваження вважаю достатнім для виправлення та належної поведінки особи в подальшому, а також співмірним скоєному.

Згідно ч.2 ст.284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведену норму права, приходжу до висновку, що провадження по даній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-18 КУпАП щодо ОСОБА_1 , підлягає закриттю.

ІV. Вирішення питання щодо судових витрат:

Приймаючи до уваги те, що згідно із ст.40-1 КУпАП та Законом України «Про судовий збір», судовий збір з особи може бути стягнуто у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, суд, звільняючи ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності, вважає що судовий збір у розмірі 454,00 грн. стягненню з особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.172-18, ст.ст.1, 9, 22, 23, 33, 34, 40-1, 245, 280, 283-285, 294 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-18 КУпАП.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадженням закрити та звільнити останню від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Б. Білоус

Постанова набрала законної сили « » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус