Провадження № 3/522/8598/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., при секретарі Ніколаєвському О.О., за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Дятель М.О., розглянув матеріали, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, працюючої головним бухгалтером в ПрАТ «Одесавинпром» проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, посадовою особою головним державним ревізором-інспектором відділу планових та позапланових перевірок Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі ВПП Кучеренко В.В. за порушення, встановлені при проведенні перевірки ПрАТ «Одесавинпром» (акт перевірки 115/34-00-07-01/00412027 від 22.04.2021) головним бухгалтером ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, а саме: п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 134 Податкового Кодексу України, про що було складено Протокол № 129 від 18.06.2021 року.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано копію акту документальної перевірки 115/34-00-07-01/00412027 від 22.04.2021 ПрАТ «Одесавинпром», копію паспорта ОСОБА_1 та її РНОКПП, наказ № 390-ОС про прийняття на роботу від 14.11.2013 року.

Інших документів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП головним управлінням ДПС в Одеській області не додано.

12.07.2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Дятель М.О. звернувся до суду із письмовими поясненнями, в яких просить провадження у справі закрити, посилаючись на те, що протокол складено з порушенням вимог чинного законодавства, а у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вину не визнав.

Частиною першою статті 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Всупереч цим вимогам Закону, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, у чому полягає суть адміністративного порушення, яке вчинила ОСОБА_1 (чи це відсутність податкового обліку, порушення порядку його ведення чи не своєчасне подання аудиторських висновків). Суть адміністративного правопорушення особою, що складено протокол про адміністративне правопорушення зводиться виключно до посилання на норми Податкового кодексу України, зокрема п.п. 44.1, п.44.2, ст.44, п.п.134.1, п.134.1, ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, що є неприпустимим, оскільки таке звинувачення є неконкретним, у його змісті відсутні будь-які дані з приводу події адміністративного правопорушення дати, місця, способу вчинення, тощо.

Положеннями п. 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. В п.п. 134.1 ПК України визначено, яким чином здійснюється визначення прибутку із джерелом походження з України та за її межами. Разом з тим, саме собою, посилання особи на наявність вищевказаних норм матеріального права не розкриває суті конкретного порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , чим порушується право останньої на захист. З наявних матеріалів справи не вбачається, які ж саме дії /бездіяльність вчинені, у чому полягає вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. Особа, що складала протокол, обмежилась лише посиланням на норми закону, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають).

З огляду на встановлені обставини протокол про адміністративне правопорушення не містить викладення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 163-1 КУпАП з викладом фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність чи відсутність у діях особи конкретного адміністративного правопорушення, її винуватість у вчиненні інкримінованого останньому правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (час, місце, спосіб, місце вчинення). Дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08 вересня 2020 року по справі N П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, суд не має можливості перевірити правильність результатів, які зафіксовано у вищевказаному Акті перевірки, оскільки вони не вмотивовані належним чином та зроблені без посилання на відповідні первинні документи, які дозволяють встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи.

Крім того, відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Суд звертає увагу, що сам факт визнання вини у вчиненні порушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення (правова позиція ВС/КАС у справі № 177/525/17 від 08.07.2020 року; ВС/КАС у справі № 537/2088/17 від 15.05.2019 року).

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що контролюючий зазначаючи час вчинення правопорушення з 01.01.2018 року по 30.09.2020 року, надіслав до суду протокол про адміністративне правопорушення від 18.06.2021 року, що міг стати підставою накладення адміністративного стягнення поза межами строків, що встановлені у ст. 38 КУпАП. Протокол надійшов до суду 24.06.2021 року, а строк накладення адміністративного осягнення за порушення ч. 1 ст. 163-1 становить 3 місяці з моменту вчинення порушення.

Таким чином, за відсутності у протоколі відомостей щодо конкретних дій чи бездіяльності ОСОБА_1 у відповідності їх з діяннями, які викладені у диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, з огляду на долучений до протоколу неповний акт перевірки як доказ, неможливо встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення та наявність у діях останньої складу, а саме об`єктивної сторони інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення. Тобто судом встановлені обставини, що виключають провадження по справі. На підставі викладеного, провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.245, 280, 256, 247 п.1, 284 КпАП України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 163-1 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Суддя Приморського районного суду м. Одеси В.В. Іванов