ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6811/21
провадження № 3/753/3433/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Котвицький В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянинки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 04.04.2021 серії ВАБ № 383795, відповідно до якого ОСОБА_1 , 04.04.2021 о 16.00 год. по АДРЕСА_1 вчинила сімейну сварку з чоловіком ОСОБА_2 психологічного характеру, не впускала чоловіка до будинку.

Такі дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не визнала, і показала, що 04.04.2021 її чоловік повернувся додому у стані сильного алкогольного сп`яніння і став кидатися до неї, виражаючись в її бік нецензурними висловами та намагаючись вдарити. Боячись за себе, вона зачинила вхідні двері у будинок. Через те, що чоловік гучно стукав у двері та намагався потрапити всередину будинку, вона викликала поліцію. Будь-яке психологічне чи фізичне насильство зі свого боку по відношенню до ОСОБА_2 заперечує, ніяких погроз в його бік вона не висловлювала.

До суду з`явився ОСОБА_2 , який показав, що 04.04.2021 прийшов додому та застав дружину з іншим чоловіком. Будучи обуреним через це, почав з нею сваритися, але вона зачинилася в будинку і не пускала його до середини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Ознаками психологічного насильства, зокрема,є:

постійна образлива критика, маніпулювання, контроль над життям жертви;

звинувачення, засудження, словесні образи;

обзивання нецензурними словами, приниження;

ігнорування як спосіб «покарання» (як серед дорослих, так і щодо дітей);

покарання та погрози покарання, погрози життю й здоров`ю, заборона висловлювати свою думку, вільно пересуватися поза домом та спілкуватися з близькими;

зняття людиною із себе відповідальності за негативний вплив на психологічний стан жертви;

відмова спілкуватися, щоб змусити жертву почуватися винною, принизити її;

ізолювання жертви від спілкування з друзями чи родиною, контроль над спілкуванням через прочитання особистої пошти і повідомлень у соцмережах;

знецінення людини, цілковитий контроль над усіма сферами її життя.

Окремий конфлікт у сім`ї, випадкова образа, навіть повторювані сварки не можуть розцінюватися як психологічне насильство. Насильство - це свідома поведінка, використання власної переваги й контроль жертви. Це ускладнює для постраждалих ефективний захист почуттів та інтересів.

Оцінивши усі обставини справи, суддя приходить до висновку, що 04.04.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мав місце короткочасний конфлікт через особисті неприязні стосунки, які виникли у родині через зловживання чоловіком алкогольними напоями та його ревнощами до дружини. Встановлені при розгляді судом матеріалів адміністративного протоколу обставини виключають в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-3 КУпАП.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey) no. 33401/02 від 09 червня 2009 року Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 173-2, 307, 308 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На постанову суду по справі про адміністративне правопорушення може бути подана скарга до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя В.Л. Котвицький