Категория: ст. 154 ч.2, 173 КпАП України
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2021 року м. Маріуполь

м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Топчій Т.В., за участю секретаря Марченка М.В., захисника Мироненко О.В., представника потерпілої Бут С.М., розглянув апеляційну скаргу представника потерпілої Кашуби Н.О. на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року, якою провадження у справі про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

до адміністративної відповідальності за ст. 154 ч.2, ст. 173 КУпАП закрито на підставі ст.247 ч.1 п.1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.

12 січня 2021 року до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з Лівобережного відділення поліції Центрального ВП в Донецькій області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.154, ст.173 КУпАП. 11 лютого 2021 року, суддею за клопотанням представника потерпілої Кашуба Н.О., матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.154, ст.173 КУпАП були об`єднані в одне провадження.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №129232 від 05.01.2020 вбачається, що ОСОБА_1 27.12.2020 за адресою АДРЕСА_2 здійснив вигул собаки порода «Дворняга» без намордника та поводка, в наслідок чого, собака вкусила ОСОБА_2 , спричинила шкоду здоров`ю останньої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.154 КУпАП.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №129233 від 05.01.2020 вбачається, що 27.12.2020 близько 17.00 год. біля буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 безпідставно, гучно висловлювався грубою нецензурною лайкою у бік ОСОБА_2 , на зауваження громадян припинити хуліганські дії не реагував, чим порушив громадський порядок та спокій громадян, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 154 ч.2, 173 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі представник потерпілої Кашуба Н.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову суду, винести нову, якою визнати винним ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 154 ч.2, 173 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що внаслідок загострення хвороби не мала можливості подати апеляційну скаргу в передбачений законом строк, до того ж повний текст постанови був отриманий захисником лише 30.03.2021 року, тому чого вважає, що нею був пропущений строк на апеляційне оскарження постанови з поважних причин. Також зазначає, що представником потерпілої - адвокатом Кашубою Н.О. було спрямовано клопотання про долучення до матеріалів справи флеш накопичувача, котрий містить фото та відео файли з місця події, а саме 27.12.2020 року, зафіксовані камерами зовнішнього спостереження, що розташовані на будинку потерпілої ОСОБА_2 , та копія консультативного висновку спеціаліста ГБ №1 від 27.12.2020 року про отримання ушкодження ОСОБА_2 . Однак, ці докази безпідставно судом досліджені не були. Крім того зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи 25.02.2021 року їй стало відомо, що ОСОБА_1 ще 08.02.2021 року було подано заяву про закриття адміністративного провадження за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, хоча 11.02.2021 року під час судового засідання це питання не розглядалося, та потерпілий не був обізнаний про таку заяву, що призвело до порушення права потерпілого на неупереджений судовий розгляд.

Зазначає представник і те, що суд першої інстанції не в повній мірі зазначив показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та зовсім не зазначив пояснення свідка ОСОБА_7 . Вважає безпідставними висновки суду про те, що заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_2 собакою по кличці «Гром» сталося внаслідок недотримання правил утримання домашньої тварини з боку осіб, які її утримують, тобто внаслідок дій, які не передбачені диспозицією ст. 154 КУпАП. На думку представника потерпілої, такі висновки не відповідають практиці розгляду даної категорії справ по адміністративні правопорушення. Виходячи з пояснень самого ОСОБА_1 , наявних доказів у справі, пояснень свідків судом встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на порушення утримання собаки, порушення її вигулу, оскільки поняття «вигул» собаки спеціальними нормативними актами гне регламентовано. Представник зазначає, що суд першої інстанції неповно розглянув справу, оскільки не керувався правовими нормами інших законів, чим допустив однобічність. Вказує, що розгляд справ за ст. 154 КупАП регулюються з обов`язковим застосуванням інших нормативних актів, таких як ЗУ « Про захист тварин від жорсткого поводження», «Про тваринний світ», « Про охорону навколишнього природного середовища», «Про ветеринарну медицину», «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб » та «Про благоустрій у населених пунктах», якими регламентований порядок та умови утримання домашніх тварин, в тому числі собак та котів у певній кількості, умови та порядок перебування таких тварин у громадських місцях з застосуваннях заходів безпеки та обов`язкове забезпечення безпеки володарями тварин для інших громадян. Порушення вимог діючого законодавства ОСОБА_1 щодо утримання та вигулу його домашнього собаки « Грома » в частині не додержання безпеки для інших громадян призвело до вкрай тяжких наслідків для здоров`я ОСОБА_2 , яка отримала рвані рани голені від укусу собаки, є літньою особою, змушена тривалий час проходити лікування, стан її здоров`я повністю не відновився, наслідками таких травм є ушкодження сосудів, гіпертонічні кризи, неврологічні захворювання.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисник Мироненко О.В., діюча в інтересах ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційних вимог скарги представника потерпілої Кашуба Н.О. відмовити, постанову суду залишити без зміни. Звертає увагу на порушення працівниками поліції вимог законодавства при складанні адміністративних протоколів.

Відповідно до матеріалів справи 28 грудня 2020 року, громадянка ОСОБА_2 звернулась із заявою до начальника Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області та повідомила про правопорушення щодо неї. В заяві та своїх поясненнях, що були написані 29.12.2020 року. Разом із тим, протоколи про адміністративне правопорушення було складено лише 05.01.2021 року, тобто через 8 діб з моменту повідомлення про ймовірне правопорушення, що грубо порушує вимоги адміністративного законодавства. Крім того протоколи за змістом складені неналежним чином, з чисельними порушеннями Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, зокрема скорочений напис звання особи, що складала протокол, реквізитів паспорту ОСОБА_1 , не містить прізвищ та адрес свідків.

Крім того в протоколі, складеному за ст. 154 ч.2 КУпАП зазначено, що ОСОБА_1 здійснював вигул собаки без намордника та повідка, проте останній взагалі не здійснював вигул собаки, а вона вискочила на вулицю в той момент, коли він відчинив калитку. Вказує, що питання (правила) тримання домашніх тварин на законодавчому рівні досконало не визначене. Єдиним документом що регулює це питання є Модельний Закон щодо поводження тваринами, затверджений Постановою № 29-17 від 31.10.2007 року, в якому йде мова про тварин, які належать господарям на праві власності. В даному випадку ОСОБА_1 не є господарем собаки породи «Дворняга», згідно ветеринарного паспорту, власницею є його дружина ОСОБА_9 , тому в діях ОСОБА_1 , взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП. Погоджується захисник з висновком суду першої інстанції про те, що заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_2 собакою сталося внаслідок недотримання правил утримання домашньої тварини з боку осіб, які її утримують, тобто внаслідок вчинення дій, які не передбачені диспозицією ст. 154 КУпАП.

Крім того, щодо порушення ОСОБА_1 вимог ст. 173 КУпАП захисник зазначає, що диспозиція статті 173 КУпАП передбачає дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. З диспозиції вказаної статті вбачається, що об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини, що складаються у сфері громадського порядку, а безпосереднім об`єктом протиправного посягання є громадський порядок та спокій громадян. Основним елементом об`єктивної сторони є спосіб вчинення адміністративного правопорушення, який характеризується нецензурною лайкою, образливим чіплянням до громадян чи іншими діями. Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо. Проте, територія біля приватного будинку, в якому проживає ОСОБА_1 не є громадським місцем, та жодних нецензурних слів ОСОБА_1 сказано не було, до ОСОБА_2 він не звертався, об`єктивних даних на підтвердження обставин, викладених у протоколі про дрібне хуліганство, вчинене ОСОБА_1 судом з показів свідків встановлено не було.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Бут С.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити за підстав викладених в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 та захисник Мироненко О.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 не визнали та пояснили, що ніяких нецензурних висловлювань в бік ОСОБА_2 05.01.20 року він не допускав, не сварився. Вигулу собаки «Гром» не здійснював, собака вибіг за ворота раптово, він не встиг загнати собаку та вона вкусила ОСОБА_2 . Собака належить ОСОБА_9 , з якою він разом мешкає. Вважали постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Мотиви суду з посиланням на норми матеріального та процесуального закону.

Приймаючи рішення про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду за апеляційною скаргою потерпілого, суд вважає, що він підлягає поновленню з причин наведених в клопотанні ОСОБА_2 оскільки судовий розгляд провадження здійснювався у відсутності потерпілої, вона тривалий час проходила лікування після отриманої травми, тому з поважних причин не змогла вчасно подали апеляційну скаргу на судове рішення. ( а/с - 109-112).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що суд визнав, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 154 ч.2, 173 КУпАП за обставин, викладених в протоколах про адміністративне правопорушення оскільки в судовому засіданні не було встановлено та доведено, що 27.12.20 року ОСОБА_1 здійснював вигул собаки «Гром» без намордника та повідка, який належав ОСОБА_9 , тому собака вкусив ОСОБА_2 , що спричинило шкоду здоров`ю потерпілої. Вказав, що такі наслідки сталися внаслідок недотримання правил утримання домашньої тварини з боку осіб які її утримують, тобто в наслідок вчинення дій, які не передбачені диспозицією ст. 154 ч.2 КУпАП. Суд також вважав недоведеним склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 173 КУпАП дрібного хуліганства в діях ОСОБА_1 , оскільки матеріали провадження не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 безпідставно, гучно висловлювався грубою нецензурною лайкою в бік ОСОБА_2 , на зауваження громадян не реагував.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами потерпілої ОСОБА_2 про необґрунтованість постанови суду, не відповідність судового рішення положенням ст. 280 КУпАП в частині встановлення та доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП суд вважає їх обґрунтованими та виходить з наступного.

Адміністративна відповідальність за ст. 154 ч2 КУпАП (в редакції закону від 07.02.97 року), що діяла на час фіксування адміністративного правопорушення та застосовується при вирішенні справи, передбачена за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, понад встановлену кількість, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, що потягли за собою шкоду здоров`ю людей.

Суд погоджується з апеляційними доводами потерпілої про те, що розгляд справ за ст. 154 КУпАП регулюються іншими нормативними актами, якими визначені поняття домашньої тварини, утримувача домашньої тварини, осіб, супроводжуючих домашню тварину, обов`язків таких осіб. Такі поняття регламентовані Законами України «Про захист тварин від жорстокого поводження», «Про тваринний світ», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про ветеринарну медицину», «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», «Про захист населення від інфекційних хвороб» та «Про благоустрій у населених пунктах». З метою врегулювання відносин у сфері поводження з собаками, котами та іншими тваринами, забезпечення відповідного санітарного, екологічного та епізоотичного стану на території м. Маріуполя також були затверджені та діють Правила утримання домашніх тварин у м. Маріуполі, розроблені відповідно до зазначених Законів.

Об`єктом правопорушення передбаченого ст. 154 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення санітарно - епідеміологічної безпеки. Об`єктивна сторона правопорушення, передбачена коментованою статтею (154 КУпАП) полягає у порушенні правил тримання собак та котів. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини, як у формі прямого, так і не прямого умислу.

Положеннями ст.ст.1, 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що собаки відносяться до домашніх тварин; правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування, яким у даному випадку є Маріупольська міська Рада. Відповідно до положень ст. 7 цього закону Умови тримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям . Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах з собі подібними, у природній активності та ніші потреби. Статтею 9 Закону встановлені особливості утримання домашніх тварин, за якими особи, які утримують домашніх тварин мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). В свою чергу особа, що супроводжує тварину зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною.

Системний аналіз положень стст. 7 та 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» № 3447 від 21.07.06 р. дає підстави вважати, що однією зі складових поняття утримання тварин, є забезпечення їх природних потреб у рухах, контактах з собі подібними, у природній активності, тобто вигул собак у спеціально відведених місцях, та у будь-якому разі за умови забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання.

Аналогічні імперативні приписи утриманні домашніх тварин (собак, котів) передбачені і п.5.2 Правил тримання собак та котів у м. Маріуполі, затверджених рішенням Маріупольської міської ради, особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. Згідно до п. 5.3. дійсних Правил - при супроводженні собак, котів та інших тварин не допускається залишати їх без нагляду.

В цьому сенсі слід навести і п.2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених Міністерством Житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР та Міністерством охорони здоров`я УРСР від 17.06.1980 р. (діючими на час розгляду провадження), за яким підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов`язані суворо дотримуватися санітарно - гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов`язкового забезпечення безпеки людей. Вимогами п. 6. г) зазначених правил встановлено обов`язок особи яка утримує собаку - тримати сторожових собак на прив`язі спускати їх з прив`язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі; про наявність собак застерігати написом; відповідно до п. 7. Правил а) Власникам собак і котів дозволяється - виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов`язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №34771V закріплено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. з протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до Закону України «Про Ратифікацію Європейської конвенції про захист домашніх тварин», яка набрала чинності для України з першого дня місяця, що настає після закінчення шестимісячного строку з дати передачі на зберігання її ратифікаційної грамоти, а саме з 01.11.2013 р. - застосуванню підлягає також Європейська конвенція про захист домашніх тварин. Згідно до Загальних положень Конвенції про захист домашніх тварин та наведеної термінології (ст. 1) - під домашньою твариною мається на увазі будь-яка тварина, яку утримує чи збирається утримувати людина, зокрема у своїй оселі для власного задоволення й товариства. Тлумачення поняття «Утримувач» «Утримання» чітко наведене у ст. 4 Конвенції про захист домашніх тварин - за яким це - будь-яка особа, яка утримує домашню тварину або яка дала згоду доглядати за нею.

Отже висновки суду, проте, що ОСОБА_9 зазначена у ветеринарному паспорті домашнього собаки дворняжки на ім`я Гром як володілець собаки ( а/с - 25-26) не додержалась правил утримання свого домашнього собаки, що потягло за собою шкоду здоров`ю сторонньої особи, що не має стосунку до ОСОБА_1 і не підпадає під диспозицію ст. 154 ч.2 КупАП є хибними.

За результатами апеляційного перегляду провадження суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 поряд з ОСОБА_9 , з якою вони мешкають спільно, однією сім`єю, у будинку за адресою АДРЕСА_1 є володільцем, утримувачем домашнього собаки «Гром», оскільки вони спільно доглядають за собакою та забезпечують передбачені наведеним законодавством умови утримання свого домашнього собаки, в тому числі і вигулу цієї собаки.

Твердження ОСОБА_1 в суді та під час апеляційного перегляду провадження про те, що собака раптово вибіг за територію подвір`я та вкусив жінку, він не міг контролювати його поведінку, загнати у двір, він його не вигулював, суд переконливими не вважає, оскільки вони обумовлені позицією захисту від інкримінованого адміністративного правопорушення. Дії ОСОБА_1 , що призвели до травмування та тяжких наслідків для здоров`я ОСОБА_2 , на думку суду пов`язані з порушенням вимог наведеного законодавства, регламентуючого утримання ( в тому числі вигул) собак без намордника, повідка, поза межами їх постійного утримання, тобто без додержання основних правил безпеки для оточуючих людей.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд крім наведених доводів, враховує пояснення ОСОБА_1 викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, де він визнає свою провину у вигулі собаки 27.12.20 року, без намордника та повідка, яка вкусила ОСОБА_2 , зазначив, що з протоколом згоден. Суд також приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з загального змісту яких вбачається, що 27.12.20 року сусідська собака - ОСОБА_1 та ОСОБА_9 бігала в продовж всієї вулиці, від провулку Полєтаєва до будинку АДРЕСА_3 , без намордника та повідка, а ОСОБА_1 стоїть та нічого не робить щоб її якось загнати у двір. Сусіди, в тому числі неповнолітня дитина, неодноразово піддавалися нападу цієї собаки у 2020-2021 роках та змушені були відбиватися від неї. Собака реагує на вимоги ОСОБА_9 , а на вимоги ОСОБА_1 не реагує, після того, як собака вкусила ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не вживав ніяких заходів для того, щоб загнати собаку у двір.

Твердження захисника ОСОБА_1 про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення № 129232 Серія ВАБ про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 за ст. 154 ч.2 КУпАП через порушення строку його складання, передбаченого ст. 254 КУпАП, суд відкидає, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 тільки наступного дня звернулася до поліції з відповідною заявою, працівники поліції витратили певний час на відібрання пояснень від потерпілої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , отримання первісних медичних документів про характер травмування потерпілої ОСОБА_2 . Суд вважає, що саме по собі складання працівниками поліції протоколу поза межами строку, передбаченого ст.254 КУпАп України не тягне за собою недопустимість протоколу як доказу у провадженні. Будь яких істотних порушень Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом не встановлено. Скорочена назва звання особи, що складала протокол, не точність реквізитів паспорту ОСОБА_1 , порушеннями, які б давали підстави вважати протокол неналежним доказом суд не вважає.

Відповідно до матеріалів справи 28 грудня 2020 року, громадянка ОСОБА_2 звернулась із заявою до начальника Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області та повідомила про правопорушення щодо неї. В заяві та своїх поясненнях, що були написані 29.12.2020 року. Разом із тим, протоколи про адміністративне правопорушення було складено лише 05.01.2021 року, тобто через 8 діб з моменту повідомлення про ймовірне правопорушення, що грубо порушує вимоги адміністративного законодавства. Крім того протоколи за змістом складені неналежним чином, з чисельними порушеннями Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, зокрема скорочений напис звання особи, що складала протокол, реквізитів паспорту ОСОБА_1 , не містить прізвищ та адрес свідків.

На думку апеляційного суду, всі наведені докази є належними, допустимими, взаємопов`язаними між собою і достатніми для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП за обставин

Згідно ст.ст. 38, 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на час розгляду справи про адміністративне правопорушення трьохмісячного строку, з моменту вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Оскільки з часу фіксування адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.154 ч.2 КУпАП минуло більше трьох місяців, отже і строк накладення адміністративного стягнення минув, тому провадження щодо ОСОБА_1 за ст. 154 ч.2 підлягає закриттю на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з апеляційними доводами потерпілої ОСОБА_2 в частині доведеності вини ОСОБА_1 у дрібному хуліганстві, у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП, оскільки нічим крім пояснень потерпілої ОСОБА_2 , викладених в заяві від 28.12.20 року начальнику Ліівобережного ВП ГУНП в Донецькій області, відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення № 129233 серія ВАБ від 05.01.21 року не підтверджуються.

Суд виходить з того, що сама ОСОБА_2 безпосередньо у судовому засіданні з цих обставин допитана не була, ОСОБА_1 обставини нецензурних висловлювань в бік ОСОБА_2 27.12.20 року заперечує, з пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 таких обставин також не вбачається.

Отже, суд погоджується з висновками суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього в цій частині на підстав ст. 247 ч.1 п.1 КупАП.

Відповідно до частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки термін «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачаться цим судом в розумінні цілей застосування Конвенції. Кримінальний характер ст. 154 КУпАП в розумінні Конвенції та практики ЕСПЛ не викликає сумніву, а отже на дане провадження поширюються повною мірою ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування вини «поза розумним сумнівом», а також прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності бути негайно, детально проінформованою про характер і причини обвинувачення, мати час на підготовку для захисту, які загалом становлять гарантії справедливого судового розгляду в судах. Поширення цих стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно зумовлює необхідність дотримання особливих вимог щодо процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у випадку визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали суду можливість спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому діянню покарання. У підсумку суд вважає, що у даному провадженні по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 органом, уповноваженим на складання протоколу суд надано достатньо належних та допустимих доказів доведення його вини «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП, тому вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення слід вважати доведеною.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами потерпілої ОСОБА_2 про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення у судовому рішенні незважаючи на закінчення строків накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по справі на підставі ст. 38, 247 ч.1 п.7 КУпАП суд вважає їх обґрунтованими, оскільки правові наслідки визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язані з реалізацією прав потерпілої сторони на відшкодування завданої шкоди. У цьому аспекті слід навести рішення ЄСПЛ від 14 жовтня2010 року у справі «Щокін проти України», в якому визначено концепцію якості закону, зокрема вимогу, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону».

Зважаючи на положення ст. 294 КУпАП, що регламентують повноваження апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд вважає, що постанова суду підлягає скасуванню частково з ухваленням нової постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247 КУпАП, ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 - Кашуби Наталі Олександрівни - задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати частково.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 154 ч.2 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 154 ч.2 КУпАП закрити за спливом строків накладення адміністративного стягнення на підставі ст. 38, 247 ч.1 п.7 КУпАП

В іншій частині постанову Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.

Постанова суду оскарженню не підлягає.

Суддя: