Справа №766/9039/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення,

передбачені ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 25.05.2021 р., складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №411654, за змістом якого вона 25.05.2021 р. о 8:40 годині в м. Херсоні по пров.Пугачова, 11, не була уважною, не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечний боковий інтервал, внаслідок чого, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого він впав на припаркований автомобіль «Reno Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , котрий отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дії ОСОБА_1 , згідно протоколу кваліфіковано порушення п.2.3.б, п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, за ст.124 КУпАП: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, 25.05.2021 р.,, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №411655, за змістом якого ОСОБА_1 , 25.05.2021 р. о 8:40 годині в м. Херсоні по пров. Пугачова, 11, залишила місце ДТП до якого вона була причетна.

Дії ОСОБА_1 , згідно протоколу кваліфіковано порушення п.2.10.аПравил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, за ст.122-4 КУпАП: залишення водіями транспортних засобів, на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.

Постановою суду від 17.08.2021 провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, об`єднані в одне провадження.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 вину у інкримінованих правопорушеннях не визнала, заперечувала проти обставин, викладених в протоколах про адміністративне правопорушення. Дала показання про те, що 25.05.2021 р. о 8:40 годині в м. Херсоні по пров. Пугачова, 11, рухався автомобіль «Reno Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а вона рухалась на своєму т/з за ним. Водій автомобіля «Reno Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушуючи правила ПДР зупинився не у спеціально відведено місці та здійсним висадку пасажира з боку суміжної смуги для руху, чим створив аварійну ситуацію та вона була змушена різко загальмувати. Відчинивши двері, пасажир вийшов та рухався вздовж проїзної частини. Після різкого гальмування, вона почала пропускати чоловіка, а він жестом показав щоб вона продовжувала рух, після чого, впевнившись, що ані авто ані пасажира не зачепила, вона продовжила рух. Там було багато людей та поблизу багато камер відеоспостереження, однак поліцією жодного доказу до суду не надано та жодного свідка не допитано, оскільки викладене в протоколі не відповідає дійсності. Заперечила проти факту порушення вимог ПДР України.

Зазначила, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів того, що вона вчинила зазначені порушення, висновки викладені в протоколах не відповідають обставинам справи, поліцейськими, що складали протокол було порушено норми процесуального права, тому провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення.

З відеозапису з нагрудних боді-камер поліцейських, вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє аналогічні обставини зазначеним в судовому засіданні.

На виклики до суду, для надання пояснень, поліцейський не з`явився.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень під час складання протоколів обґрунтована наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

За ст. 124 КУпАП:

- протоколом серії ДПР18 №411654 від 25.05.2021, в якому викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, яким встановлено факт порушення вимог 2.3 «Б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); 13.1 (Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.);

- схемою місця ДТП від 25.05.2021, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями, а саме: у «HYUNDAI SANTAFE» реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодження лфп лівої передньої двері; у транспортного засобу « RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , деформація задньої правої двері;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який пояснив, що він 25.05.2021 року по вул. Ушакова, 50, в м. Херсоні, приблизно о 8:40 годині, вийшов з пасажирської сторони, подивившись в праве дзеркало заднього виду та впевнившись, що не створює небезпечну ситуацію, з автомобіля « RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , котре було припарковано без порушення ПДР, з лівої сторони краю дороги. Тоді побачив, як рухається авто зі сторони вул.Ушакова в напрямок церкви та різко вирішило проїхати не давши йому відійти. Він прижався до авто « RENAULT», аби його не зачепило, але водій т/з д.н. НОМЕР_3 різко надавила на газ та здійснила з ним зіткнення, внаслідок чого він впав на авто « RENAULT» та пошкодив задню праву дверку, а водій т/з НОМЕР_3 уїхала;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який є водієм т/з «Reno Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які є аналогічними поясненням ОСОБА_2 ;

- рапортами капітана поліції Дронталя К.

За ст. 122-4 КУпАП:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №411655 від 25.05.2021 р., в якому викладено обставини інкримінованого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення та встановлено пункт ПДР, порушення яких допущені останньою;

- схемою місця ДТП від 25.05.2021, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями, а саме: у «HYUNDAI SANTAFE» реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодження лфп лівої передньої двері; у транспортного засобу « RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , деформація задньої правої двері;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який пояснив, що він 25.05.2021 року по вул. Ушакова, 50, в м. Херсоні, приблизно о 8:40 годині, вийшов з пасажирської сторони, подивившись в праве дзеркало заднього виду та впевнившись, що не створює небезпечну ситуацію, з автомобіля « RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , котре було припарковано без порушення ПДР, з лівої сторони краю дороги. Тоді побачив, як рухається авто зі сторони вул.Ушакова в напрямок церкви та різко вирішило проїхати не давши йому відійти. Він прижався до авто « RENAULT», аби його не зачепило, але водій т/з д.н. НОМЕР_3 різко надавила на газ та здійснила з ним зіткнення, внаслідок чого він впав на авто « RENAULT» та пошкодив задню праву дверку, а водій т/з НОМЕР_3 уїхала;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , який є водієм т/з «Reno Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які є аналогічними поясненням ОСОБА_2 ,

- рапортами капітана поліції Дронталя К.

Заслухавши ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, оглянувши відеозапис, оцінивши докази в їх сукупності, можна зробити наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Так, згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні УПП, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим надані УП докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності УПП суду надано такі докази: протоколи про адміністративне правопорушення, схема ДТП, пояснення, рапорт. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому, навіть сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що проаналізувавши фактичні дані у цій справі, не установлено доведеність факту наявності у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, у розрізі такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд. За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, має каральний і стримуючий характер.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведені обставини свідчать, що адміністративні правопорушення передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП можуть бути віднесені до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ОСОБА_1 в першу чергу інкриміновано порушення вимог п. 13.1 ПДР, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зі змісту наведеного пункту ПДР можна зробити висновок про те, що він покладає на водіїв обов`язок обрання такого інтервалу між транспортними засобами, який би забезпечував безперешкодний їх рух або в зустрічному напрямку (роз`їзд) або під час руху паралельно (супутній напрям руху). Тобто фактично даним пунктом регламентовано поведінку водіїв в момент їх руху.

В свою ж чергу дії водія ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації були регламентовані п. 5.1 ПДР, яким визначено, що посадку (висадку) дозволяється здійснювати пасажирам після зупинки транспортного засобу лише з посадкового майданчика, а в разі відсутності такого майданчика з тротуару чи узбіччя, а якщо це неможливо, то з крайньої смуги проїзної частини (але не з боку суміжної смуги для руху), за умови, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху; п. 15.1 ПДР, яким визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі; п. 15.6 ПДР, яким визначено, що стоянка всіх транспортних засобів у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38 , 5.39 встановленими з табличкою 7.6.1 дозволяється на проїзній частині вздовж тротуару, а встановленими з однією з табличок 7.6.2 , 7.6.3 , 7.6.4 , 7.6.5 легкових автомобілів і мотоциклів тільки так, як показано на табличці; п.п.д, ж п. 15.9 ПДР, якими визначено, що зупинка забороняється:

д)у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; ж)у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.

Наведені пункти ПДР встановлюють повну відповідальність водіїв за забезпечення безпеки дорожнього руху при зупинці, стоянці, посадці (висадці) пасажирів. Водій зобов`язаний пам`ятати, що кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують Правила дорожнього руху.

Дії пасажира ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації були регламентовані п. 5.3 ПДР, яким визначено, що пасажирам забороняється:

б)відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі; п. 4.1 ПДР, яким визначено, що пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху; п.п.а,б п. 4.14 ПДР, яким визначено, що пішоходам забороняється: a)Виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б)раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

В той же час, з огляду на вищевикладені вимоги ПДР, оцінивши зміст схеми місця ДТП з місця дорожньо-транспортної пригоди можна зробити висновок, що дії водія ОСОБА_3 та пасажира ОСОБА_2 передували по часу розвитку події, за діями водія ОСОБА_1 . Отже, з наведеного суд робить висновок, що ОСОБА_1 порушення вимог п.2.10.а та п.13.1 ПДР, який по відношенню до п.2.3.б ПДР, є спеціальним в даній конкретній ситуації, не допускала.

Отже особою, уповноваженою на складання протоколів було допущено невірне складання схеми місця ДТП, наведене призвело до необґрунтованого висновку по обставинах ДТП.

Оцінюючи сукупність вищезазначених доказів, приходжу до висновку, що водій ОСОБА_1 , не мала керуватись вимогами п. 13.1 ПДР, тому його порушення не допускала.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в протоколах фактів. Висновок особи, уповноваженої на складання протоколу фактично обґрунтований лише «власним спостереженням», викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення без обґрунтування іншими матеріалами справи, що з огляду на Постанову Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 є недостатнім для підтвердження вчинення особою правопорушення.

Долучене ж відео жодним чином не підтверджує обставин, встановлених в протоколі. Обґрунтування ж матеріалів справи про адміністративне правопорушення фактично лише показами (власним спостереженням) поліцейського ставить під сумнів його незацікавленість в результатах розгляду справи.

Так, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративний правопорушеннь за ст.ст.122-4, 124 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, враховуючи вище викладене Суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративних правопорушень передбачений ст.ст.122-4, 124 КУпАП, так як її вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 36, 122-4, ст. 124, 245, п.1 ч.1 ст.247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ст. 122-4, ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяВ. Е. Дорошинська