ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/495/21 Справа № 177/1714/19 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп..

Постановою суду встановлено, що 03.10.2019 року о 15:29 годині ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував автомобілем Daewoo lanos, д/н НОМЕР_1 , по автодорозі Н-11 127 км в Криворізькому районі Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 02.03.2021 подав поза межами строку апеляційного оскарження апеляційну скаргу, в якій, зокрема, просить суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк на оскарження постанови.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови, ОСОБА_1 посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за його відсутності, чим було порушено його право на захист. Про наявність постанови дізнався випадково, її копію отримав 28.01.2021 під розписку у суді першої інстанції.

При цьому, звертає увагу на те, що в період з 02.11.2019 по 29.12.2019 він перебував за межами країни, що підтверджує те, що він не міг отримати повідомлення про час, дату та місце розгляду справи, а відповідь з прикордонної служби, на підтвердження цієї обставини, отримав лише 22.02.2021.

Отже, вважає, що процесуальний строк оскарження постанови пропущено із поважних причин, та він підлягає поновленню.

В судове засідання ОСОБА_1 , який про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, не з`явився, про причини неявки не повідомив, а тому, враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути клопотання без участі особи, яка його подала.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Правила ст. 294 КУпАП слід розглядати, як конкретні аспекти права на доступ до суду.

З матеріалів адміністративної справи убачається, що справа розглянута судом 13 листопада 2019 року.

Також, з матеріалів убачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що щодо нього існує справа про адміністративне правопорушення, а отже мав об`єктивну можливість дізнатися про результат судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно себе, тож мав об`єктивну можливість дізнатися про прийняте рішення вже після судового розгляду та у визначений ст. 294 КУпАП строк подати апеляційну скаргу на прийняте судове рішення.

Доводи клопотання про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження через те, що копію оскаржуваної постанови отримано лише 28.01.2021, є такими що не ґрунтуються на матеріалах справи, так як матеріалами підтверджено, що ОСОБА_1 отримав копію постанови 22.02.2021, поряд з цим вони є необґрунтованими, оскільки у ОСОБА_1 були відсутні перешкоди для звернення до суду з апеляційною скаргою в межах строку апеляційного оскарження постанови суду.

Більш того, враховуючи, що оскаржувана постанова була винесена 13 листопада 2019 року, на переконання апеляційного суду, апелянт мав можливість реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений законом строк, однак подав апеляційну скаргу за допомогою пошти лише 02 березня 2021 року, що ні в якому разі не можна вважати розумним строком.

Дана позиція суду повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарев проти України" Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і, як наслідок, тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.

Разом з цим, доводи апелянта про те, що він був відсутнім на території країни в період з 02.11.2019 по 29.12.2019, а тому не міг отримати повідомлення суду про виклик для участі у розгляді справи, а відповідь на підтвердження цього отримав з прикородонної служби лише 22.02.2021, не може свідчити про поважність причин пропуску строку, оскільки ОСОБА_1 знав, що відносно нього складався протокол і на протязі тривалого часу не вживав яких-небудь дій з приводу отримання копії постанови за наслідками його розгляду та її оскарження, що свідчить про бездіяльну процесуальну поведінку ОСОБА_1 , та позбавляє визнати, що строк оскарження судового рішення пропущено з поважних причин.

Таким чином, не можна погодитися з тим, що ОСОБА_1 мав які-небудь перешкоди для звернення до суду з апеляційної скаргою у строки, передбачені законом.

Інших обставин, які б свідчили про поважність причини пропуску строку, передбаченого законом на оскарження в клопотанні не наведено та при апеляційному розгляді не надано.

Крім того, якщо апеляційна скарги подана особою після закінчення строків на апеляційне оскарження, суддя може визнати поважними причини пропуску вказаного строку, однак будь-які поважні причини не були наведені апелянтом.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Враховуючи, що апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 13 листопада 2019 року було подано 02 березня 2021 року, тобто після закінчення 10-денного строку апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП, визнати доводи пропуску строку поважними не уявляється можливим, у зв`язку з чим, апеляційна скарга та клопотання підлягає безумовному поверненню особі, яка її подала, як таку, яка подана після закінчення строків апеляційного оскарження.

Керуючись ст. ст. 7, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року - відмовити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року, повернути ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко