Справа № 462/4974/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Протоколом про адміністративне порушення ЗхРУ № 239560 від 14.07.2021 року, складеним у пункті пропуску «Львів» встановлено, що 25.01.2021 року о 16 год. 50 хв. в пункті пропуску через державний кордон «Львів» Львівського прикордонного загону, під час перевірки документів у пасажирів авіарейсу RYR № 1643 сполученням «Львів-Лондон» була виявлена особа, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий 08.02.2018 року на ім`я ОСОБА_2 під час оформлення якого спрацювала Б.Д. 1-3 «Викрадені, загублені, втрачені недійсні документи». Під час додаткового вивчення питання щодо наявності законних підстав для перетинання державного кордону України дана особа надала додатково закордонний паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_2 виданий 28.06.2018 року. Тому наявність паспорта громадянина Румунії у громадянина України є правопорушенням, оскільки він відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України. Даним фактом вищевказаний громадянин порушив вимоги ст. ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, тобто здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів, вчинивши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Права особи, притягненої до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вимоги ст. 63 Конституції України роз`яснені ОСОБА_1 при складанні адміністративного протоколу.

У призначене на 11.08.2021 року судове засідання, ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, та судовою повісткою.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено зобов`язання ОСОБА_1 про явку до суду для участі у розгляді справи (а.с. 11).

За наведених обставин судом вирішено провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що не суперечить правовим приписам ч. 2 ст. 268 КУпАП.

До вказаних висновків суд дійшов, виходячи і з наступного.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , суд враховує, що останній був обізнаний з фактом складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, з місцем, датою та часом розгляду справи, а також його заяву про розгляд справи без його участі.

Враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, суд вважає, що слід вирішити справу у відсутності ОСОБА_1 та в межах тих доказів, які містяться у матеріалах справи та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КУпАП, полягає уперетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

У своїх письмових поясненнях від 14.07.2021 року ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, розкаявся.

Суд зазначає, що відповідальність за подвійне громадянство законодавством не передбачена, однак при цьому враховує п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство», відповідно до якої, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Таким чином, на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України». Відповідно до ст. 2 цього Закону документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). Статтею 3 цього Закону передбачено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме спроба перетинання державного кордону України в пункті пропуску без відповідних документів.

Вчинення даного правопорушення ОСОБА_1 підтверджується:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 239560 від 14.07.2021 року

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14.07.2021 року (з яких вбачається, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав);

-довідкою-витягом про те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року не притягувався та іншими матеріалами справи, які знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку між собою.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені у судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає доцільним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення суддею постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 251, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрати йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 454 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Залізничний районний суд м. Львова.

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: