ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, - накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч ) гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 06.06.2021 року о 23 год. 00 хв. в с. Репужинці вул. Головна керував автомобілем Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9А ПДР України. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на алкотестері «Драгер», відео на камеру №6. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху.

На вказану постанову суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В скарзі зазначає, що постанова районного суду винесена з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення та дослідження обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване судове рішення. Суд, з незрозумілих причин, в постанові не вірно трактував відео записи, які були

ЄУНСС №716/1374/21 Головуючий у І інстанції: Сірик І.С.

Провадження №33/822/416/21 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

досліджені під час судового засідання, при цьому перекрутивши їх на сторону обвинувачення. Суд не взяв до уваги його показання, які він надавав поліцейським, та які надавав суду в судовому засіданні. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи та є незаконною.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується зібраними та розглянутими у судовому засіданні доказами.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та недопустимим доказом по справі і не може бути взятий судом до уваги під час прийняття законного рішення в рамках даної адміністративної справи. Відсутність в справі належних та допустимих доказів, зокрема показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, на яких було зафіксовано той факт, що він керував транспортним засобом, унеможливлює визнання його вини за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, як доказ заперечує надані ним пояснення поліцейським і акт його огляду на місце перевірки документів на стан сп`яніння. Вказує на те, що бажав пройти огляд в лікаря. Медичний огляд в закладі охорони здоров`я не є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а обов`язком інспектора поліції, який здійснює оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, вважає, що суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення та за відсутності будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши та вислухавши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав свої апеляційні вимоги та просив не позбавляти його водійських прав, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, згідно до п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за невиконання зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступними доказами.

Відповідно до розділу І п.6. Інструкції №1452/735 - огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Так, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №097681 , згідно якого останній 06.06.2021 о 23 год. 00 хв. в с. Репуженці по вул. Головна керував автомобілем Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9А ПДР України. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився на алкотестері «Драгер» (відео на камеру №6), чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, згідно протоколу, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 . Вказаний протокол ОСОБА_1 власноручно підписав.

В протоколі ОСОБА_1 зробив відмітку про надання пояснень на окремому аркуші. Будь-яких заперечень чи не згоди із протоколом не заявляв. Крім того, дії працівників поліції, ним не були оскаржені в порядку судового адміністративного провадження.

Отже, даний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, з чітко викладенням суті правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданих відеозаписів, пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора ОСОБА_1 погодився, як і не заперечував, що напередодні вживав алкоголь в нормальній кількості, однак з виявленим результатом не зовсім був згідний та виявив бажання пройти огляд у лікаря-нарколога, проте в подальшому не наполягав на такому огляді (через дружину).

В своєму поясненні, ОСОБА_1 зазначив, що 06.06.2021 року він керував своїм автомобілем та був зупинений працівниками поліції, після перевірки документів пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, результат якого показав 0,75 проміле, зазначив що 05.06.2021 року він вживав алкогольні напої. Надані пояснення написав власноруч та закріпив своїм підписом.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та самої роздруківки до приладу «Драгер» вбачаться, що результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 склав - 0.75 проміле, з яким останній погодився, підписавши роздруківку приладу та акт огляду власноручно, без жодних заперечень щодо результатів висновку чи зауважень до проведення не надав.

Отже, зазначені вище документи підтверджують стан сп`яніння ОСОБА_1 , при цьому вони були надані останньому для ознайомлення, однак будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них првопорушником надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду та бажає повторно пройти дослідження на стан сп`яніння.

За таких обставин, твердження ОСОБА_1 в частині того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, оскільки він не керував транспортним засобом, то вони не заслуговують на увагу суду та є нічим іншим, як способом уникнення відповідальності останнього.

Крім того, при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не заперечував факт вживання ним напередодні алкогольних напоїв та відібрання у нього водійських прав працівниками поліції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази є належними та допустимими й доводять ту обставину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зазначеному місці та у зазначений в протоколі час в стані алкогольного сп`яніння.

Підстав не довіряти наявним в матеріалах справи доказам у суду немає.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, працівниками поліції проведено огляд у відповідності до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції.

Районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта викладені в скарзі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може залишити поза увагою те, що при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд допустився помилки.

Частина 1 ст. 130 КпАП України, передбачає адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У своїй Постанові від 26.07.2021 року суд наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч) гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. Вирішив питання судового збору, але не покарав його відповідно до санкції ст. 130 ч.1 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Однак вже 03 серпня 2021 року суд виніс Ухвалу про виправлення описки в частині накладення адміністративного стягнення, в якій зазначив: «Накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 ( сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП.

Разом з тим, чинним Кодексом про адміністративні правопорушення не передбачено такого процесуального документу, як «Ухвала про виправлення описки", а тим більше в частині накладення стягнення.

Оскільки, в апеляційній скарзі та під час слухання справи в апеляційному суді ОСОБА_1 питання про розмір накладеного судом на нього стягнення не заперечував, а ч.9 ст. 294 КУпАП передбачає, що у разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено, то за таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості посилити стягнення накладене на ОСОБА_1 , яке передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, а лише приводить рішення суду у відповідність до Закону, шляхом скасування нікчемної Ухвали суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська