ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3682/20 Головуючий суддя І інстанції Садовський К. С.
Провадження № 33/818/84/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

11 серпня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 26.02.2020 року о 14.40 год. в м. Харкові, на а/д Харків-Київ-Довжанський (трасса М-03), 498 км), водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей; підвищена жвавість, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на в закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається чим саме підтверджується вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення. Зазначає, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак такого сп`яніння, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості стосовного того, що водію пропонувалось на місці зупинки транспортного засобу провести огляд інспектором поліції із застосуванням технічних засобів та що він відмовився, внаслідок чого йому запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. Тобто в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дії водія щодо ухилення від огляду, що лише в такому випадку інспектор поліції мав право скласти протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв водія у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння. Також зазначає, що пояснення свідків є повністю ідентичними, складені вони на бланках, в яких навіть не деталізовано, від чого саме відмовився ОСОБА_1 (від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння чи від підпису матеріалів). Тобто, у поясненнях свідків заздалегідь була сформована позиція, яку хотів представити поліцейський, який відбирав ці пояснення. Також, на записі з відеокамери був зафіксований лише факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я. Цей запис не містив моменту зупинки транспортного засобу та огляду ОСОБА_1 працівниками поліції, в результаті якого начебто були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, про які зазначено у протоколі.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні, яке відбулось 17.04.2020 року було проголошено резолютивну частину постанови, а повний текст постанови ним було отримано в приміщенні суду 27.04.2020 року, тому вважає, що строк ним було пропущений з поважних причин.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням, однак відповідно до довідки Укрпошти ОСОБА_1 судову повістку не отримав у зв`язку з відсутністю за вказаною адресою (а.с. 33). Між тим, про розгляд справи в суді ОСОБА_1 обізнаний, а тому відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", яким наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, повинен цікавитись щодо розгляду його справи шляхом моніторингу сайту судової влади, направлення запитів щодо стану розгляду його справи, телефонних дзвінків до канцелярії суду. Відповідно до матеріалів справи, таких дій ОСОБА_1 не вчиняв, тобто не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги.

Відомості про час та місце розгляду апеляційної скарги заздалегідь розміщено на сайті судової влади.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`активно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у:

-протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 157147 від 26.02.2020 року, який ОСОБА_1 підписав та особисто зазначив, що з порушенням згоден (а.с. 1);

-письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які підтвердили, що у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного спяніння (а.с. 4, 5);

-відеозаписі нагрудної камери поліцейського № АЛ690, дослідженої в судовому засіданні, у якому зафіксовано як ОСОБА_1 у присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, свою незгоду щодо дій поліцейських або інших осіб не висловлював (а.с.6).

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей; підвищена жвавість, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на в закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 26.02.2020 року ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі (а.с.4,5).

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом. Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися до поштового відділення для отримання судової повістки в судове засідання, призначене на 11.08.2021 року на 12.00 год. (а.с. 36-39).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Разом з цим, у судове засідання в суд апеляційної інстанції з`явився працівник поліції Черняк В.Г. , який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та бувдопитаний у якості свідка та попереджений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та за введення суду в оману.

Цей свідок пояснив, що він дійсно складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , що підтверджується наявністю його підпису у цьому протокол, яку він в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції особисто підтвердив. Також пояснив, що відомості, зазначені в протоколі повністю відповідають обставинам, які мали місце під час спілкування з ОСОБА_1 . Зазначив, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що обумовило складання протоколу саме стосовно нього. Працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР ОНД, від чого він відмовився. Факт відмови відбувся у присутності двох свідків. Пояснив, що ніякого неупередженого ставлення у працівників поліції до ОСОБА_1 не було, а також конфлікту між ОСОБА_1 та працівниками поліції не виникало.

Також свідок зазначив, що його не притягували до дисциплінарної відповідальності з приводу скарг цієї особи, службових перевірок також не було.

Дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що 26.02.2020 року працівники поліції дійсно запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан перебування у наркотичному стані у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД, у присутності двох свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , однак ОСОБА_1 відмовився (а.с.6).

Крім того, апелянт посилається на те, що письмові пояснення свідків заповнені ідентичним почерком, що викликає сумнів щодо їх об`єктивності.

Однак, ці пояснення зафіксовані працівником поліції зі слів свідків (арк. 3, 4), про що є відповідний власноручний запис цих свідків, а тому ці твердження ОСОБА_1 є не обґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі також посилається на те, що працівником поліції не було складено направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Однак, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а саме тому направлення працівником поліції і не виписувалось.

Отже, такі твердження апелянта суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Поряд з цим, належить врахувати те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

При цьому, належить врахувати, що огляд на стан сп`яніння є специфічним медичним оглядом, який може бути проведений лише в спеціальній медичній установі, певними фахівцями.

Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Поряд з цим,статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться лише у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного сп`яніння є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей; підвищена жвавість, неприродна блідість.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 26.02.2020 року о 14.40 год. в м. Харкові, на а/д Харків-Київ-Довжанський (трасса М-03), 498 км), водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей; підвищена жвавість, неприродна блідість. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на в закладі охорони здоров`я водій відмовився у присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков