Провадження № 33/4820/520/21
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Барчук В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м.Хмельницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Якимець М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 23 квітня 2021 року о 00 год. 26 хв. в м. Хмельницький, по проспекту Миру, 99, порушивши п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, керував автомобілем «ВАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі.

Зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції не розглянув справу в день, зазначений у протоколі і не надіслав йому повістку про інше судове засідання, яке відбулось 23.06.2021 року. Тим самим суд порушив вимоги ст. 268 КУпАП, позбавивши його права приймати участь у судовому розгляді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватись правовою допомогою.

Поза увагою суду залишились його письмові пояснення про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що того вечора заїхав на стоянку, де мав залишити автомобіль і після цього випив пляшку пива. Стверджує, що докази, які підтверджують рух, момент зупинки та його керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в матеріалах справи відсутні.

На думку апелянта, недопустимим доказом його вини є відеозапис, наявний у матеріалах справи, оскільки він переривається. Крім того, в протоколі відсутня інформація про фіксування правопорушення портативним відеореєстратором, про карту пам`яті або флеш-карту на якій зберігається відеозапис, їх інвентарні та номенклатурні номери, як того вимагають положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026 від 18.12.2018 року.

Стверджує, що він не заперечував проти проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, проте поліцейський не пропонував йому пройти такий огляд, а примусив їхати до закладу охорони здоров`я.

Недійсним вважає висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, оскільки в медичному закладі зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження у нього не відбирались. Крім того, у висновку лікаря не вказано цифровий показник тесту.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

Висновок суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 191838 від 23 квітня 2021 року, згідно яких 23 квітня 2021 року о 00 год. 26 хв., водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_2 по Проспекту Миру, 99, у м. Хмельницький у стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога та підтверджується висновком. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23 квітня 2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 4);

Вказані обставини підтверджуються також даними відеозаписів означеної події, які зафіксовані на відеокамери працівниками поліції (а.с. 3).

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, доводи ОСОБА_1 про те, що в діяхвідсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Доводи апелянта про те, що його не було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, тим самим позбавлено можливості реалізувати право на дачу пояснень, заявлення клопотань, користуватись правовою допомогою, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються наявними у справі доказами.

Так, дійсно 14 травня 2021 року розгляд справи не відбувся, як про це було зазначено у протоколі, оскільки матеріали про адміністративне правопорушення були отримані судом 25 травня 2021 року (а.с.5). Разом з тим, 14 травня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу суду письмові пояснення та заяву, у якій зазначив свій мобільний номер телефону. На вказаний номер було надіслано SMS-повідомлення, у якому зазначено час та місце розгляду справи, яке ОСОБА_1 отримав, що підтверджується довідкою про доставку SMS (а.с. 15). 8 червня 2021 року останній в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не надіслав, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 09 год. 00 хв. 23 червня 2021 року та надіслано SMS-повідомлення ОСОБА_1 із зазначеною інформацією, яке він отримав (а.с. 16). 23 червня 2021 року останній повторно не з`явився у судове засідання.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Частиною 3 статті 268 КУпАП передбачений виключний перелік статей при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Отже, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності також зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, суд першої інстанції правильно, на виконання вимог ст. 277 КУпАП щодо дотримання строків розгляду даної справи, здійснив судовий розгляду у відсутність ОСОБА_1 .

Окрім того, право ОСОБА_1 давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватись юридичною допомогою адвоката відповідно до ст. 268 КУпАП, фактично відновлено на даному етапі розгляду справи, а отже останній мав можливість довести свою непричетність до вчиненого.

Щодо доводів апелянта про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а в справі відсутні докази, які підтверджують рух, момент зупинки, то такі спростовуються наявними у справі доказами, зокрема даними відеозаписів з відеореєстратора поліцейського автомобіля та нагрудних камер патрульних поліції (а.с. 3).

Твердження апелянта про недопустимість доказу його вини відеозапису, наявного у матеріалах справи, оскільки він переривається, не заслуговує на увагу. Так, дійсно на оптичному диску із записом події є декілька відеофайлів, однак вони вилучені із відеореєстратора поліцейського автомобіля та нагрудних камер працівників поліції, а тому це не може бути один відеофайл (а.с.3).

Щодо посилання в апеляції на відсутність інформації про фіксування правопорушення портативним відеореєстратором, про карту пам`яті або флеш-карту на якій зберігається відеозапис, їх інвентарні та номенклатурні номери, то такі спростовуються даними протоколу про адмінправопорушення. Як вбачається з даних протоколу серії ОБ № 191838,поліцейський зазначив, що до протоколу додаються відео з бодікамер (тобто, портативних відеореєстраторів) ВХ-00010 та ВХ-00032 (а.с. 1).

Доводи апелянта про те, що він не заперечував проти проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, а поліцейський не пропонував йому пройти такий огляд та примусив їхати до закладу охорони здоров`я спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Так, відповідно до п. 2.5. ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п. 6, 7 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» № 1452/735,від 09.11.2015 року, затвердженої спільним наказом МОЗ України та МВС України огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На відеозаписах чітко зафіксовано, як працівники поліції неодноразово пропонують пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, проте ОСОБА_1 відмовляється (а.с. 3).

Доводи апелянта про те, що висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння є недійсним, оскільки в медичному закладі зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження у нього не відбирались, а у висновку лікаря не вказано цифровий показник тесту, не ґрунтуються на вимогах закону.

Розділом Ш Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015року № 1452/735 передбачено порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів. Вказаним порядком передбачено використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, які підтверджуються сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Вказаною Інструкцією не передбачено обов`язкового дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, за виключенням випадків коли водій учасник дорожнього руху, внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, а також у разі необхідності проведення лабораторних досліджень на визначення вмісту наркотичного засобу або психотропної речовини в крові.

Така ж процедура передбачена і Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 17 грудня 2008 року №1103, згідно п. 10 якого, огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ.

Крім того, зазначені нормативні акти не містять вимог щодо зазначення у висновку лікаря цифрового показника тесту. Висновок заповнюється за формою, яка затверджена МОЗ та не містить окремої графи для заповнення такої інформації.

Отже огляд водія ОСОБА_1 в медичному закладі проведено з дотриманням процедури, встановленої вищезазначеними нормативними актами.

Крім того, ОСОБА_1 погодився з висновком щодо результатів медичного огляду, своїм правом на його оскарження, що передбачено п. 14 Порядку, не скористався.

Будь-яких порушень процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, апеляційним судом не встановлено, а тому результати такого огляду є належними та допустимими доказами вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду В.М. Барчук