Справа №583/3881/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Плотникова Н. Б.
Номер провадження 33/816/108/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 квітня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Шумарової О. О., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/3881/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2020, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Кудіна О. М.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду та закрити справу, оскільки працівники поліції безпричинно зупинили його під час керування т/з, при цьому вони здійснювали патрулювання не за маршрутом, тому їх дії були незаконними, протокол про адміністративне затримання не складався, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, а навпаки, наполягав на тому, щоб пройти цей огляд у лікарні, в чому йому було відмовлено, свідків суд не допитав, відповідальність за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння скасована.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2020 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 15.10.2020 о 00:49 в м. Охтирка по вул. Пушкіна поблизу будинку № 36 керував автомобілем ВАЗ-21063 д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою приладу Драгер Алкотест 7510 та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Кудіна О. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 036058 від 15.10.2020, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу та в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

ОСОБА_3 як у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив і пояснив, що 15.10.2020 т/з під його керуванням зупинили працівники поліції. У ході спілкування поліцейські йому повідомили, що у них є підозра про те, що він знаходиться у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонували пройти огляд, на що він одразу погодився та виявив бажання проїхати до медичного закладу. Однак працівники поліції сказали, що якщо він хоче пройти огляд в лікарні, то спочатку необхідно зафіксувати відмову від проходження огляду на місці зупинки т/з у присутності двох свідків. Але від проходження огляду він не відмовлявся та лише хотів проїхати до лікарні. При цьому він неодноразово наполягав на тому, що від огляду не відмовляється та наполягав на проходженні огляду в медичному закладі, в чому йому було незаконно відмовлено.

Суддя суду першої інстанції не погодилася з показаннями ОСОБА_3 та в обґрунтування висновків свого рішення поклала такі докази вини останнього як: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 036058 від 15.10.2020; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; письмові пояснення свідків; відеозаписи з місця вчинення правопорушення, а також послалася на п. 2.5 ПДР і ч. 1 ст. 130 КУпАП як на правову підставу притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові є необґрунтованими, належним чином не умотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення заслуговують на увагу та підлягають задоволенню.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає, зокрема, за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших НП чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Огляд особи на стан сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вказаних вимог, вважається недійсним.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що після зупинки т/з під керуванням водія ОСОБА_3 , на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння він одразу погодився та виявив бажання пройти такий огляд в лікарні. Незважаючи на вказану обставину, працівники поліції йому повідомили, що спочатку необхідно відмовитися від проходження огляду на місці зупинки т/з у присутності свідків, і лише після цього огляд буде проведений в медичному закладі. Після цього, ОСОБА_3 неодноразово повідомляв поліцейським, що він не відмовляється від проходження огляду, а навпаки, хоче пройти огляд у лікарні, постійно наголошуючи на цьому. Через деякий час працівники поліції в присутності свідків запропонували пройти огляд на місці зупинки т/з, від чого ОСОБА_3 відмовився, як і від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, після тривалого вмовляння працівників поліції забезпечити його право на огляд в закладі охорони здоров`я формальна відмова ОСОБА_3 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків не може бути автоматично розцінена як порушення ним п. 2.5 ПДР, так як для прийняття законного і обгрунтованого рішення, необхідно враховувати всі обставини події у сукупності. Так, ОСОБА_3 від самого початку погодився пройти огляд, але виключно у закладі охорони здоров`я, на чому неодноразово наполягав протягом всього тривалого спілкування з працівниками поліції. Однак останні, всупереч установленому законом порядку, не забезпечили проведення огляду ОСОБА_3 у закладі охорони здоров`я, натомість грубо ігнорували його законну вимогу, пояснюючи це тим, що вони діють «по закону» та «по процедурі». При цьому необхідно зазначити, що чинне законодавство, яке регулює порядок проходження огляду, не містить положень, які б передбачали, що у разі виявлення водієм бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, цьому обов`язково повинна передувати відмова водія пройти огляд на місці зупинки т/з у присутності двох свідків.

У подальшому, працівники поліції, відмовляючи ОСОБА_3 у проходженні огляду в закладі охорони здоров`я з явно надуманих підстав, створюючи тим самим штучну ситуацію, при якій він піддався певному психологічному впливу зі сторони представників правоохоронного органу щодо виконання ним обов`язку виконати вимогу п. 2.5 ПДР, які при цьому поводилися з ним як із особою, яка усвідомлює факт вчинення нею правопорушення та намагається уникнути відповідальності, фактично спровоковали ОСОБА_3 на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, що виключає наявність в його діях об`єктивної сторони правопорушення.

Визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні правопорушення, суддя суду першої інстанції також послалася на вказані вище обставини, однак надала їм зовсім іншу оцінку та дійшла протилежного висновку.

Таким чином, провадження в справі не могло бути розпочате, а розпочате підлягало закриттю, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Повертаючись до справи, оскільки огляд на стан сп`яніння є недійсним (недопустимим доказом), тому і усі інші похідні докази, включаючи протокол про адміністративне правопорушення є недопустимими доказами (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази).

Що стосується доводів апеляційної скарги про скасування акта, який встановлював відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-IX, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617-VIIІ, а саме, у п. 1 Розділу І виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03.07.2020 (аналогічну правову позицію у межах своїх повноважень висловив і Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності у листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що працівники поліції безпричинно зупинили т/з, здійснювали патрулювання не за маршрутом, затримали ОСОБА_3 , не склавши при цьому відповідний протокол, не знайшли свого підтвердження, тому також не заслуговують на увагу.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.12.2020 відносно ОСОБА_5 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов