Справа № 206/1342/21
Провадження № 3/206/601/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Плінської А.В., при секретареві Крижко О.А., за участю: прокурора Михновецького М.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №232 ОСОБА_1 будучи суб`єктом декларування, визначеним п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» припинивши 27 листопада 2020 року свою каденцію депутата Самарської районної у м. Дніпрі ради у порушення вимог ч. 2 ст.45 Закону, несвоєчасно та без поважних причин, поза межами 20-ти денного строку встановленого законодавством, а саме - о 17-48 год. 16.03.2021 року, подала декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просила закрити провадження по справі, оскільки умислу на вчинення адміністративного правопорушення в неї було. Їй ніхто не повідомляв та під підпис не попереджав, що по закінченню своєї каденції депутата вона протягом 20-ти робочих днів повинна подати декларацію за період неохоплений раніше поданими деклараціями. Крім того, рішенням Конституційного суду скасовано, як кримінальну так адміністративну відповідальність за вчинення корупційних діянь.

Так дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, давши їм оцінку в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. ст.245; 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи і вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Статтею 9 КУпАП, визначено, що адміністративне правопорушення визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, визначається лише умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП.)

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушень, пов`язаних з корупцією, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисною є форма вини, яка характеризується тим, що особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків та бажає настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставиться до їх настання чи свідомо допускає їх настання (непрямий умисел).

Необережна форма вини характеризується тим, що особа не усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, не передбачає можливість настання негативних наслідків, хоча могла і повинна була усвідомлювати та передбачати - недбалість, або коли особа усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, передбачає можливість настання негативних наслідків, але легковажно розраховує на ненастання таких наслідків - самовпевненість.

Отже, для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП в матеріалах справи повинні бути наявними докази того, що остання усвідомлювала суспільну небезпечність у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації, передбачала можливість настання негативних наслідків - неможливості здійснення фінансового контролю з боку держави, та бажала настання таких наслідків (прямий умисел), або байдуже ставилася до їх настання чи свідомо допускала їх настання.

Проте, при дослідженні матеріалів справи в судовому засіданні встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали адміністративної справи, не містять обґрунтувань та доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення. Тобто, не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо).

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Отже, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 176-2 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження суб`єктивної сторони даного правопорушення в діях ОСОБА_1 , не встановлені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого їй правопорушення.

Положеннями п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, у ході дослідження матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.172-6 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

До того ж, як зазначив Верховний суд у Постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя А.В. Плінська