Справа № 387/1059/20
Номер провадження по справі 3/387/96/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №2 (смт Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого охоронцем ТОВ "Згода", ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,-

за ст. 124 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшов 18.02.2021 протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №054876 від 18.11.2020, згідно з яким ОСОБА_1 15.11.2020 о 16 годині 48 хвилин керував автомобілем Geely CK д.н.з. НОМЕР_2 у смт Добровеличківка по вулиці Лермонтова порушуючи вимоги п. 2.3б та п. 12.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та не вибрав безпечної швидкості внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23.11.2020 протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №054876 від 18.11.2020, складений відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП було повернуто для доопрацювання до Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області .

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що його пояснення відповідають поясненням, які надавав працівникам поліції, а саме він рухався за кермом власного транспортного засобу автомобілем Geely CK д.н.з. НОМЕР_2 15.11.2020 у смт Добровеличківка по автодорозі сполученням с.Новолутківка та смт Добровеличківка, у напрямку до смтДобровеличківка. Під час руху із незначною швидкістю, у його автомобіль в`їхав велосипедист, який рухався у попутному напрямку та намагаючись втекти від руху зустрічного автомобіля та в`їхав у його автомобіль. Після ДТП почав надавати потерпілому медичну допомогу. Тому не вважає себе винуватим.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні надав показання, що в листопаді 2020 року точної дати він не пам`ятає, близько 17 години він їхав на власному автомобілі по вулиці Поповича смт Добровеличківка. По ходу його руху попереду їхали ще два автомобілі. Коли він розминувся із зустрічною машиною, то помітив, що на дорозі лежав чоловік з велосипедом. Він відразу зупинився. Самий момент зіткнення автомобіля з велосипедом свідок не бачив. Ушкоджень на автомобілі не пам`ятає. Свідок у цей час знаходився біля свого автомобіля та розмовляв із сусідом, до самого місця аварії він не підходив. Через деякий час приїхала швидка та забрала чоловіка.

Свідок ОСОБА_3 надала показання, що в листопаді 2020 року точної дати не пам`ятає близько 17 години вона була в дворі власного будинку Лермонтова 6/1 та почула сильний удар. Коли вийшла на вулицю то побачила, що на дорозі лежить чоловік та вона викликала швидку. Коли свідок підійшла до чоловіка, то потерпілий був непритомним, а біля голови була кров. Його велосипед знаходився від нього на відстані близько десяти метрів. Свідок дочекалась швидкої допомоги, яка забрала постраждалого до лікарні. Самого наїзду на потерпілого вона не бачила, але біля чоловіка лежали уламки від автомобіля.

Суд також оглянув наявні в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 054876 від 18.11.2020, пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що показання свідків не підтверджують, що саме ОСОБА_1 здійснив наїзд на велосипедиста, також в матеріалах справи відсутній пояснення самої потерпілої особи, який їхав на велосипеді, також відсутня схема ДТП. Суд також намагався неодноразово викликати в судове засідання потерпілого ОСОБА_4 , однак він в судове засідання не з`являвся станом розгляду справи в суді не цікавився.

Відповідно до вимог п.1.4 ПДР України кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ПДР України.

Відповідно до п.1.5 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.2.3.б ПДР України - забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Суд зазначає, що працівниками поліції не була оцінка діям водія та належним чином визначено причину пригоди. В протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено свідків правопорушення та потерпілої особи, не складена схема ДТП, не з`ясовані причини зіткнення велосипедиста із автомобілем, відсутні очевидці самого зіткнення.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, якими саме діями ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушив ПДР України, що призвело до ДТП. У протоколі про адміністративне правопорушення ці обставини не відображені.

Суд звертає увагу на те, що ст.124 КУпАП, передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів,дорожніх споруд чи іншого майна, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Зокрема, як було встановлено судом ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КпАП України, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликало сумніву у Суду.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 124 КпАП України.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Враховуючи, що в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КпАП України розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124,247,ст.256 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя

Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер