ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/70/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Постановою встановлено, що 04.12.2019 року о 08.30 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Рено, державний номерний знак НОМЕР_1 , по пров. 1-ому Істомінському, буд. 36 в м. Харкові, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив наїзд на бордюрний камінь, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Крім того, ОСОБА_1 04.12.2019 року о 08.30 год. став учасником дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м. Харків, пров. 1-ому Істомінському, буд. 36, та мав ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради Обласний наркологічний диспансер ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2020 року матеріали справи про адміністративне правопорушення №643/21238/19, провадження № 3/643/167/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та матеріали справи про адміністративне правопорушення № 643/21235/19, провадження 3/643/165/20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - об`єднано в одне провадження.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 135387 від 04.12.2019 (арк. 1), схема місця ДТП від 04.12. 2019 року (арк.2), письмові пояснення свідка ОСОБА_2 (арк. 3) та ОСОБА_3 (арк. 3), особисті пояснення свідка ОСОБА_3 та співробітників поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 рапорт співробітника поліції (арк. 5).

При цьому, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 по пров. 1-му Істомінському, 36 та не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на бордюрний камінь. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вищевказані обставини, згідно висновків суду першої інстанції, підтверджуються також поясненнями свідків та рапортом працівника поліції що у своїй сукупності є узгодженими і не суперечать між собою, тому є належними та допустимими доказами.

Крім того, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом з цим, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2020 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд неповно з`ясував дійсні обставини справи, зробив висновок про винуватість тільки на підставі показань працівників поліції і необґрунтовано не прийняв до уваги інші докази по справі. Зокрема, апелянт пояснив, що автомобіль належить його другу ОСОБА_7 . За кермом автомобіля Рено 04 грудня 2019 року був ОСОБА_8 , а ОСОБА_1 знаходився в автомобілі в якості пасажира, та допомагав ОСОБА_8 перевозити на дачу особисті речі. Посвідчення на право керування автомобілем у ОСОБА_1 відсутнє. Після повернення до Харкова, приблизно о 08.30 автомобіль Рено під керуванням ОСОБА_8 рухався по пров. 1-му Істомінському та його почало заносити вліво, внаслідок чого він в`їхав у сугроб біля будинку № 36 цього провулку. Після цього ОСОБА_1 з ОСОБА_8 побачили, що переднє ліве колесо було спущеним. Так як запасного колеса не було, ОСОБА_8 відправився за своїм автомобілем, щоб з`їздити за ним. Хвилин через 15 після того, як ОСОБА_8 пішов, під`їхав патрульний автомобіль поліції. При розмові, працівники поліції стверджували, що апелянт був за кермом автомобіля, заперечення ОСОБА_1 не слухали і склали протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 зазначив, що відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення, так як був не згоден з його змістом і фактом складання. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, оскільки не керував автомобілем Рено.

В своїх апеляційних доводах ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку всім зібраним по справі доказам, необгрунтовано надав перевагу тільки доказам працівників поліції та не взяв до уваги пояснення ОСОБА_8 . Більше того, судом першої інстанції не встановлено хто власник автомобіля Рено. Крім того, не заперечує, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, але заперечує проти того, що був у такому стані за кермом. Разом з тим, апелянт вказує, що працівниками поліції не зафіксовано факт знаходження ОСОБА_1 за кермом. Апелянт вважає незаконним і безпідставним притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення свідка ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, поясненнями свідка та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення ОБ № 135386 від 04.12.2019 (арк. 1), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 6-7), особисті пояснення свідка ОСОБА_3 , співробітників поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; даними відеозапису (арк. 10). Вказані відомості походять з різних джерел, логічно узгоджуються та доповнюють одне одного.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Рено д.н.з. НОМЕР_1 , став учасником ДТП маючи ознаки алкогольного сп`яніння : нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків за допомогою приладу Драгер алкотест та від проходження в медичному закладі КНП ХОРОНД.

Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, відомості з пояснень узгоджуються з відомостями протоколу про адміністративне правопорушення.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції викликались свідки для надання особистих пояснень. В судове засідання при апеляційному перегляді з`явилась свідок ОСОБА_3 та надала особисті пояснення. Вона вказувала, що пояснення, які надавались нею раніше вона підтверджує, погоджується з відомостями, зазначеними в протоколі. При цьому, ОСОБА_3 зазначає, що коли трапилась подія, вона почула звук від удару і коли вийшла на вулицю побачила лише ОСОБА_1 та працівників поліції і машина стояла вже у незвичному положенні. У її присутності працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_1 спочатку погодився, але потім відмовився пройти огляд. Вищевказані пояснення свідка ОСОБА_3 ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечувались.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції ставиться критично до тверджень ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а керування цим транспортним засобом здійснювала інша особа, оскільки під час складання протоколу і спілкування з працівниками поліції подібних відомостей він їм не повідомляв. При цьому, належить враховувати, що на відео з бодікамери поліцейського чітко зафіксовано пояснення ОСОБА_1 , що він їхав для придбання спиртних напоїв, а інших відомостей та обставин щодо керування цим транспортним засобом ним не повідомлялось. Згідно довідки облікових даних НАІС ДДАІ (арк. 2) посвідчення водія ОСОБА_1 , отримував НОМЕР_2 від 12.12.2001 року та повідомив у судовому засіданні, що його позбавлено водійських прав на підставі ст. 130 КУпАП, проте ці відомості у провадженні відсутні.

Виходячи з такого змісту пояснень ОСОБА_1 вищевикладені обставини у своїй сукупності вочевидь підтверджують вигаданість версії ОСОБА_1 про керування транспортним засобом іншою особою.

Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу відповідно до вимог ст. 254 КУпАП. Тобто, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 до та під час складання протоколу, підтверджує фактичні відомості, які в ньому зафіксовані працівниками поліції.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що не підписував протокол про адміністративне правопорушення, оскільки не згоден з вдомостями, які в ньому зазначені.

Зокрема, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча зі змісту його апеляційних доводів мав для цього достатньо часу.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи свідка ОСОБА_8 та надано перевагу доводам працівників поліції судом апеляційної інстанції розцінюється як обраний спосіб захисту, оскільки працівники поліції є уповноваженими особами та виконували службові обов`язки відповідно до законодавства, були допитані у судовому засіданні і попереджені про кримінальну відповідальність. За таких обставин, доводи ОСОБА_1 , щодо упередженості з боку працівників поліції є його суб`єктивними оціночними судженнями.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо критичного ставлення до пояснень свідка ОСОБА_8 , оскільки він з ОСОБА_1 перебуває у дружніх відносинах, що підтверджує сам ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, та може бути зацікавленим у розгляді справи.

Поряд з цим , відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5, п. 12.1, п. 13.1 Правил дорожнього руху України та на загальних підставах притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому доводи ОСОБА_1 на незаконність та необгрунтованість судової постанови є безпідставними.

За таких обставин суд першої інстанції накладав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції, встановленої за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, яке є більш суворим.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ст 124 та ч. 1 ст 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков