Справа № 462/546/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Кирилюк А.І., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

працюючого водієм маршрутного таксі, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

25.01.2021 року, близько 07.50 год. ОСОБА_1 , керуючи маршрутним таксі №15 по вул.Городоцька 112, здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Медової Печери Приміський вокзал», в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, чим порушив п.п.10 п.2 Постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеним письмовим, додатково зазначивши, що він не є суб`єктом господарювання з надання послуг перевезення пасажирів, а є водієм автобусу в ПАТ «Львівське АТП-14630» з яким укладено трудовий договір, обов`язки якого визначені у Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ від 18.02.1997 року №176, з яких убачається, що в даному переліку відсутні такі обов`язки як контроль кількості пасажирів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма закону є бланкетною (вид норм права з точки зору рівня визначеності їх змісту. Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки), тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Відповідно до п. п. 10 п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Юридичний склад адміністративного правопорушення - це передбачений нормами права комплекс ознак (елементів), за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Такий комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Всупереч вимогам цієї норми, в протоколі не розкрито юридичний склад адміністративного правопорушення.

До матеріалів справи не додано доказів, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який здійснює пасажирські перевезення, не надано відомостей, що саме в обов`язки ОСОБА_1 , як водія, входить обов`язок щодо контролю кількості пасажирів, не надано технічних характеристик транспортного засобу, що позбавляє суд можливості встановити факт перевезення пасажирів у кількості більшій, ніж це передбачено технічними характеристиками вказаного транспортного засобу.

Крім цього, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків, які б підтверджували факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, не надано суду їх письмових пояснень.

Таким чином в матеріалах справи відсутні докази, які б в повній мірі підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим. Суд (суддя) законодавчо позбавлений права збирати докази вини (брати на себе функції обвинувачення). Це підтверджено не тільки міжнародним правом, але і національної судовою практикою. Принцип диспозитивності є одним із засадничих в українському та міжнародному судочинстві.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, так як в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.283,284 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом 10-ти днів до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова з дня винесення постанови.

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.