ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: №33/821/122/21 Справа: № 7080/12/21Головуючий у першій інстанції Пічкур С.Д.
Категорія: ч.1 ст.172-4 КУпАПДоповідач в апеляційній інстанції Ятченко М.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 р. м.Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., за участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її представника адвоката Різника Ю.С., законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Різника Юрія Сергійовича на постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючої заступником директора КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, а провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Згідно постанови суду у відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення №326774 від 13.01.2021 р., складеного начальником сектору превенції Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, протягом вересня-листопада 2020 року заступник директора КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2» ОСОБА_1 вчиняла систематичний психологічний тиск, принижувала гідність учениці 7-Б класу ОСОБА_2 , яка не виконала завдання класного керівника з підписання колективної заяви батьків учнів 7-Б класу до директора школи з проханням залишити ОСОБА_1 класним керівником та здійснити їй доплату за класне керівництво, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173 - 4 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Різник Ю.С. подали апеляційну скаргу в якій просять постанову Лисянського районного суду Черкаської області від 12.02.2021 р. стосовно ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП.

Апеляційні вимоги ОСОБА_1 та її представник - адвокат Різник Ю.С. мотивували тим, що постанова суду є незаконною, прийнята судом з грубим порушенням норм чинного законодавства, а саме ст.ст.62, 63 Конституції України, ст.ст.252, 280 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за №1376 від 06.11.2015 р., оскільки суд не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, не надав належну оцінку всім доказам, не з`ясував, чи було вчинене інкриміноване адміністративне правопорушення, не встановив, якими доказами підтверджується склад адміністративного правопорушення, не дав ніякої оцінки доводам адвоката Різника Ю.С. щодо закриття провадження по справі, та долученим до справи клопотанням, запереченням та поясненням.

Апелянти зазначають, що в порушення вимог ст.256 КУпАП та вимог «Інструкції оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України за №1376 від 06.11.2015 р. в протоколі про адміністративне правопорушення від 13.01.2021 р. серія ГП №326774 немає ніякого посилання в графі «До протоколу додається» - додаються СD диск, а тому СD диск наданий ОСОБА_3 , як доказ у вчиненні ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення не може бути доказом, оскільки матеріали справи не містять відомостей, де отримано СD диск із звукозаписом, відсутні дані за допомогою якого технічного запису здійснено запис, немає даних хто саме здійснював запис щоб ідентифікувати такий запис із оригіналом, не має належним чином завіреної копії електронним цифровим підписом, немає впевненості, що не здійснювалося редагування (зміна мовлення) аудиозапису. З змістом вказаного протоколу, не можна встановити, які саме дії психологічного насильства (приниження, залякування тощо) спричинені ОСОБА_1 учениці 7-Б класу КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2» ОСОБА_2 ..

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення взагалі відсутній такий обов`язковий реквізит, як суть адміністративного правопорушення, що є неможливістю розгляду справи по суті.

Апелянти вважають, що суддя суду першої інстанції допустив упередженість під час розгляду справи, оскільки не викликав в судове засідання свідків та безпосередньо не допитав їх в судовому засіданні. Також суддя цілеспрямовано оминув письмові пояснення дітей (відібрані у присутності батьків), про те, що ОСОБА_1 ставиться до них однаково і справедливо, ніякого психологічного та/або іншого тиску не здійснює та хочуть щоб вона залишилася і далі класним керівником.

Зазначають, що головуючим суддею не було встановлено особу ОСОБА_3 , як законного представника начебто потерпілої ОСОБА_2 , адже в матеріалах справи не міститься копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , з якого було б видно, хто являється батьками останньої і відповідно має представляти її інтереси в суді як законний представник.

Апелянти вказують, що суд не врахував листа батьків учнів 7-Б класу та не надав йому оцінку, який в свою чергу спростовує твердження головуючого судді та ОСОБА_3 , які викладені в оскаржуваній постанові, що начебто ОСОБА_1 здійснює психологічний тиск на дітей, які навчаються у 7-Б класі КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2».

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, автори апеляційної скарги вважають, що у судовому засіданні не доведено наявність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП.

Вивчивши матеріали провадження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Різника Ю.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та надали пояснення, аналогічні поясненням, наданим в суді першої інстанції та зазначеними в апеляційній скарзі, законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 ОСОБА_4 , яка заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги, просила її відхилити, прихожу до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Обґрунтованість висновків суду щодо закінчення на момент розгляду справи відносно ОСОБА_1 за ч.1ст.173-4 КУпАП строків, передбачених ст.38 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів апелянтів про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, та недоведеність суду в її діях вказаного правопорушення, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Так відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону в повній мірі дотримався, повно встановив обставини по справі по наявних в матеріалах справи доказах, яким надана належна оцінка, та прийняв вірне рішення про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 173-4 КУпАП та закрив провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст.173-4 КУпАП передбачає адміністративне правопорушення, яке полягає у булінгу (цькуванні), тобто діянні учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.3-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII булінг (цькування) діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була задіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потепілого.

Протиправні дії ОСОБА_1 полягають в тому, що остання будучи заступником директора КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2» та класним керівником 7-Б класу вчиняла систематичний психологічний тиск, принижувала гідність учениці 7-Б класу ОСОБА_2 , яка не виконала завдання класного керівника з підписання колективної заяви батьків учнів 7-Б класу до директора школи з проханням залишити ОСОБА_1 класним керівником та здійснити їй доплату за класне керівництво, що між учасниками освітнього процесу розглядається як факт булінгу.

Як видно з матеріалів справи вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, підтверджується адміністративним протоколом серії № 326774 від 13.01.2021 р. (т.1 а.с.1), який підписаний правопорушником ОСОБА_1 .

Також, вина ОСОБА_1 підтверджується довідкою за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 29.12.2020 р., відповідно до якої зокрема встановлено, що спочатку непорозуміння із класним керівником ОСОБА_1 виникли із-за звинувачень класного керівника, що вона (учениця) та її мама (заявниця), розповсюджують у класі та в селищі між іншими батьками учнів неправдиву інформацію про розмір заробітної плати класного керівника. Про це ОСОБА_1 сказала учениці, зазвавши її до себе в кабінет в 20-х числах вересня 2020 року. 28.09.2020 р. класний керівник передала учениці ОСОБА_5 заяву, нібито від батьків учнів цього класу, з проханням підписати дану заяву у своїх батьків та повернути їй.

Суть цієї заяви в тому, що батьки просять залишити ОСОБА_1 класним керівником та вирішити питання про здійснення ОСОБА_1 додаткової доплати за керівництво класом - в силу своїх функціональних обов`язків заступника директора з навчальної роботи ЗОШ № 2, чинним законодавством не передбачено право такої посадової особи на оплатне виконання такою посадовою особою, ще і обов`язків класного керівника. Хоча на безоплатній основі здійснення керівництва класом - не заборонено. Таким чином, обов`язки класного керівника заступник директора з навчальної частини ОСОБА_1 виконувала в 2018 -2020 роках.

Як вказує учениця, цього ж дня вона передала заяву своїй матері ОСОБА_3 . Мати, ознайомившись із заявою повідомила доньці, що сама занесе дану заяву в школу і передасть не ОСОБА_1 , а безпосередньо директору школи, тому що її хвилює та обставина, що для вирішення своїх майнових питань класний керівник залучає учнів.

Під час проведення виховної години 29.09.2020 р., класний керівник ОСОБА_1 підняла ОСОБА_6 та задала їй запитання чому вона не принесла їй передану батькам заяву. Коли дитина повідомила що розповідала їй чому не принесла заяву і оголосила ще раз причину неповернення заяви класному керівнику, ОСОБА_1 в категоричній формі потребувала від 12-літньої дитини повернути заяву їй в руки. При цьому наголосила, що її, ОСОБА_1 , не цікавить як вона це зробить. При здійсненні вказаного виступу ОСОБА_1 не могла не усвідомлювати, що вирішення даного питання на свою користь уже не є в можливостях і компетенції дитини. Таким чином ОСОБА_1 вчинила психологічний тиск на дитину, ОСОБА_2 , завдавши їй як мінімум емоційного дискомфорту, та поставивши перед необхідністю вибору - іти на конфлікт з батьками, або на конфлікт із класним керівником (т.1 а.с.2-3).

Крім того, вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) КЗ «Лисянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2» від 22.10. 2020 р., члени комісії вбачають конфліктну ситуацію, що склалася як підозру на булінг, жертвами якого стали учні 7-Б класу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (т.1 а.с.12-13); поясненнями ОСОБА_9 , провідного фахівця із соціальної роботи РЦ СССДМ, відповідно яких в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки булінгу відносно дітей; поясненнями соціального педагога ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 зверталися до неї з приводу вчинення їхнім класним керівником ОСОБА_1 психологічного тиску; поясненнями головного спеціаліста служби у справах дітей Лисянської РДА ОСОБА_12 про те, що під час проведення виховної години 29.09.2020 р. на дітей вчинявся психологічний тиск.

Разом з тим, в судому засіданні була допитана психолог ОСОБА_13 , яка пояснила, що проведення співбесіди з дитиною на одинці, з дозволу обох батьків, зі слів дитини, на неї вчинявся психологічний тиск з боку класного керівника ОСОБА_1 , але вказати точний період часу дитина не може. Дитина стривожена, пригнічена, сторонній вплив шляхом вмовлянь вона виключає, але факт булінгу мав місце.

Суд першої інстанції при дослідженні наведених доказів, надав їм належну та мотивовану оцінку в їх сукупності та прийшов до обгрунтованого висновку, про те що факт булінгу з боку класного керівника ОСОБА_1 щодо учениці ОСОБА_2 мав місце протягом вересня 2020 року, і це також встановлено засіданням спеціальної комісії за результати службового розслідування, і ОСОБА_1 дійсно вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-4 КУпАП, яке полягало в психологічному насильстві, стосовно малолітньої особи ОСОБА_2 , внаслідок чого їй могла бути чи була заподіяна шкода психічному здоров`ю.

З вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 продовжувала вчиняти булінг відносно ОСОБА_2 протягом жовтня листопада 2020 року, як зазначено у протоколі, як суду першої, так і суду апеляційної інстанції не надано та в судових засіданнях цих судових інстанції не було здобуто.

Крім того, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції і доводи апелянтів про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , вимогам КУпАП та положенням Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 р. №1376.

Так, відповідно до положень ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені, ст.ст.55,56,59,63 Конституції України та ст. 268 КУпАП про що робиться відмітка у протоколі.

З аналізу вказаних положень та протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що протокол відповідає зазначеним вимогам, в ньому вказана дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол (із зазначенням прізвища та ініціалів); відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце вчинення КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2», час вчинення, суть адміністративного правопорушення а саме те, що ОСОБА_1 вчиняла систематичний психологічний тиск, принижувала гідність учениці 7-Б класу ОСОБА_2 , яка не виконала завдання класного керівника з підписання колективної заяви батьків учнів 7-Б класу до директора школи з проханням залишити ОСОБА_1 класним керівником та здійснити їй доплату за класне керівництво, що між учасниками освітнього процесу розглядається як факт булінгу, здійснена правова кваліфікація таких протиправних дій за ч.1 ст. 173-4 КУпАП, протокол підписаний особою, яка його склала, і ОСОБА_1 , в ньому зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 положень ст.ст.55,56,59,63 Конституції України, ст.268 КУпАП та зазначено про долучення її пояснень окремо, і зазначено про долучення матеріалів до протоколу.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доводи ОСОБА_1 та її представника адвоката Різника Ю.С. про незаконність визнання судом речовим доказом СD диску з аудиозаписом виховної години 7-Б класу КЗ «Лисянська ЗОШ 1-3 ступенів №2» є безпідставними та необгрунтованими.

Доводи апелянтів про відсутність відомостей щодо появи вказаного диску та незазначення його в протоколі про адміністративне правопорушення спростовуються супровідним листом начальника сектора поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Антощенко О., згідно якого, у відповідності до ст.222 КУпАП до Лисянського районного суду Черкаської області були направлені для розгляду матеріали адміністративного протоколу №326774 відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення, передбаченого ст.173-4 ч.1 КУпАП разом з аудиозаписом виховної години 7-Б класу КЗ «Лисянська ЗОШ 1-3 ступенів №2» 1 файль (т.1 а.с.80).

Що стосується доводів апелянтів, що головуючим суддею не було встановлено особу ОСОБА_3 , як законного представника ОСОБА_2 , так як не містять копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 , з якого було б видно, хто являється батьками останньої і відповідно має представляти інтереси останньої в суді як законний представник, то вони є безпідставними, оскільки згідно ч.ч.1,3 ст.270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники), а в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 про визнання потерпілою малолітню ОСОБА_2 та визнання її ОСОБА_3 законним представником малолітньої ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_3 додала до вказаної заяви копії свого паспорта, ідентифікаційного коду та свідоцтва про народження ОСОБА_2 (т.1 а.с.88-91).

Безпідставними є доводи апелянтів і щодо упередженості суду, а саме не врахування та ненадання оцінки листу батьків учнів 7-Б класу, який в свою чергу спростовує твердження щодо здійснення ОСОБА_1 психологічного тиску на дітей, які навчаються у 7-Б класі КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів №2», та те, що суд оминув письмові пояснення дітей (відібрані у присутності батьків), про те, що ОСОБА_1 ставиться до них однаково і справедливо, ніякого психологічного та/або іншого тиску не здійснює та хочуть щоб вона залишилася і далі класним керівником, оскільки судом при розгляді справи були досліджені в сукупності всі докази наявні в матеріалах справи та їм була надана належна оцінка.

Отже, під час апеляційного перегляду в межах апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представника адвоката Різника Ю.С не встановлено фактичних та правових підстав, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних відомостей, а апелянтами їх не надано для обґрунтування своїх доводів. Поряд з цим, порушень норм КУпАП під час складання протоколу або в суді, які обумовлюють скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Між тим, Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р.) проголошує, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист законом від такого втручання або посягання (стаття 16).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-IIІ, кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, та відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі було закрито у зв`язку зі спливом процесуальних строків, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП, а тому їх посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Різника Юрія Сергійовича залишити без задоволення, а постанову судді Лисянського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 , по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-4 КУпАП, по якій закрито провадження на підставі ст.38 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Ятченко