Справа № 585/2059/21
Номер провадження 3/585/538/21
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Г.О., за участю особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Маківського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали, які надійшли з Державної екологічної інспекції у Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Андріяшівка, Роменського р-ну, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого лісничим Глинського лісництва ДП «Роменське лісове господарство», не є особою, звільненою від сплати судового збору,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №014531, ОСОБА_1 о 12:00 год. 03.06.2021 року допустив порушення охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час проведення планової перевірки ДП «Роменський лісгосп» встановлено, що лісничий Глинського лісництва не забезпечив встановлення інформаційно-охоронних знаків на об`єкті ПЗФ «Перекопівський», чим порушив Наказ Мінприроди України від 29.03.1994 р. № 30, зареєстрований в Мінюсті України 08.04.1994 р. за № 72/281, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 91 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою винність у пред`явленому йому адміністративному правопорушенні, надав суду показання про те, що він 01.06.2021 р. проводив огляд лісових кварталів 13-15, 22-42, в ході якого виявив часткове пошкодження одного із інформаційно-охоронних знаків, про що доповів у цей же день директору ДП відповідною доповідною запискою. У цей же день було замовлено відповідний знак, а 02.06.2021 р. його було встановлено. це зробив його підлеглий робітник, тобто цей строк становив не більше 1 доби. У цей же час у ДП «Роменський лісгосп» проходила перевірка екоінспекції, якою 03.06.21 р. було складено акт перевірки та зазначено, що таке порушення існує. Інспектором екоінспекції на нього було складено протокол 03.06.21 р., де зазначено, що саме він має нести відповідальність за недотримання певного порядку встановлення інформаційно-охоронних знаків, хоча такий обов`язок взагалі не входить до його посадових обов`язків згідно посадової інструкції.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши особу, яка притягується до відповідальності, його захисника, оцінивши докази у їх сукупності, суддя приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, статтею 91 КУпАП передбачена відповідальність громадян та посадових осіб за здійснення в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об`єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду.

При цьому, відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Диспозиція ст. 91 КУпАП передбачає відповідальність за здійснення забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму територій та об`єктів, самовільну зміну меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу, які було вчинено в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання

Так, диспозиція зазначеної статті є бланкетною, тобто такою, де закріплюється лише загальні ознаки порушень правил охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до положень іншого нормативного акта іншої галузі права. Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм.

Тобто, посилання на спеціальну норму закону є обов`язковим, та за відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки та порушене особою, відповідальність не настає.

Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення №014531 від 03.06.2021 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину порушення вимог Наказу Мінприроди України від 29.03.1994 р. № 30, зареєстрований в Мінюсті України 08.04.1994 р. за № 72/281, тобто нормативного акту, який виданий державним органом «Мінприроди України».

У даному випадку, навіть якщо згідно наведених реквізитів нормативного акту, його суд на власний розсуд може ідентифікувати як Наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 29.03.1994 р. № 30, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08 квітня 1994 р. за № 72/281, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено частину та пункт такого нормативно-правового акту, який встановлює певну заборону. Таким чином, фабула події адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, не містить чіткого посилання на правові норми, які було порушено, а отже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені приписи ст. 256 КУпАП.

Окремо судом відзначається, що фабула порушення, викладена у протоколі як «порушення охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду», взагалі не кореспондується із диспозицією статті 91 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що згідно положень КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому усі викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Враховуючи правову позицію ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя не має права взяти на себе функції сторони обвинувачення, змінити обсяг інкримінованого правопорушення, усунути певні розбіжності та неточності, які мають місце в протоколі про адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості особи, що становило б порушення ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП, а тому суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 44-3, 247, 251, 256, 280 КпАП України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 91 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення .

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Роменського міськрайонного суду Сумської області протягом 10 днів дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана протягом 10 днів. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ