Справа № 343/751/21
Провадження № 33/4808/479/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Кобилинець Т.В. .

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2021 року о 18.11 год. в м. Долина по вул. Шептицького, ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною, прийнятою з неповним дослідженням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що правопорушення він не вчиняв, оскільки не керував транспортним засобом та не відмовлявся від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу ні у медичному закладі. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують його вину у в чиненні правопорушення, а докази долучені до матеріалів справи не є належними та допустимими доказами, на підставі яких можна прийти до висновку про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Кобилинець Т.В. підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, які вказують на незаконність постанови суду та свідчать про необхідність її скасування.

Апеляційний суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про його невинуватість у вчиненні правопорушення є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 458061 від 21.04.2021 року водій ОСОБА_1 21 квітня 2021 року о 18.11 год. в м. Долина по вул. Шептицького, керував транспортним засобом "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Алкотест 6810 та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським СРПП ВП №1 м. Долина рядовим поліції Трухан С.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Долина.

В протоколі зазначено свідка ОСОБА_2 із зазначенням місця його проживання та його власноручним підписом.

Зазначено, що до протоколу додається пояснення, направлення в медичний заклад, відеодиск.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився на підставі ст..63 КУ.

У протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення зі змістом протоколу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 , додатково, було роз`яснено зміст обвинувачення та повідомлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення він звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 вимагали від нього більш детальних та переконливих пояснен, оскільки вказували на те, що саме він керував транспортним засобом.

Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, носила деструктивний характер та була спрямована на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1 , після зупинки ним транспортного засобу передав керування автомобілем сторонній особі, яку ним було названо дочкою, та на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не погодився, оскільки почав зневажливо ставитися до поліцейських, намагався ухилятись від відповіді на прямі запитання працівників поліції , а потім почав стверджувати, що взагалі не керував транспортним засобом.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній вважає, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння ні на місці зупинки транспортного засобу ні у медичному закладі.

Разом з тим, під час розгляду справи в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що транспортний засіб марки "ВАЗ" д.н.з. НОМЕР_1 21.04.2021 року є його власністю і 21.04.2021 року автомобіль у зв`язку з тим, що двигун транспортного засобу, яким керувала його дочка заглух, то треба було завести автомобіль з товкача, а тому він сів за кермо транспортного засобу але коли машину почали пхати, то почули звеки сирени патрульної машини поліцейських. Вказує, що він проїхав на транспортному засобі не більше десяти метрів та запинився біля зупинки, а машина так і не завелась. Вважає, що не керував транспортним засобом, оскільки тільки намагався завести транспортний засіб і не збирався на ньому їхати.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора з патрульного автомобіля поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у відповідності до відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що під час патрулювання патрульних поліцейських в м. Долина по вул. Шептицького був помічений транспортний засіб марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який їхав посеред дороги по зустрічній смузі, а потім зупинився біля зупинки громадського транспорту. На відеозаписах чітко зафіксовано, що за кермом транспортного засобу марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , перебував саме ОСОБА_3 , який повідомив своє прізвище та ім`я, повідомив працівників поліції про те, що завів машину зі стартера, оскільки дочка не могла завести автомобіль.

Таким чином, зі змісту відеозапису вбачається, що саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 .

Відеозаписи містять чіткі дані того, що ОСОБА_1 як водій автомобіля повідомив, що не бажає нічого проходити, не хотів спілкуватися з поліцейськими та закликав дочку, яка на той час перебувала за кермом транспортного засобу, не звертати увагу на вимоги поліцейських та їхати з місця події.

Вказані відеозаписи є належним та допустимим доказом, оскільки зроблені за допомогою відеореєстратора, який було встановлено в поліцейській патрульній машині та стосується обставин вчиненого правопорушення, оскільки дозволяє встановити, що саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

До матеріалів справи долучено письмове пояснення свідка ОСОБА_2 (а.с.3), згідно яких він 21.04.2021 року о 18.30 год. будучи в м. Долина по вул.. Шептицького біля продуктового магазину бачив як поліція зупинила на автобусній зупинці ВАЗ чорного кольору, після чого працівники поліції пропонували водію пройти тест на стан сп`яніння. Водій поводився агресивно, зухвало і на нього було складено протокол.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання вищевказаного свідка, оскільки останній був допитаний у судовому засіданні суду і надав пояснення, відповідно до яких пояснив, що пив каву біля магазину навпроти зупинки громадського транспорту та побачив, як виїхала машина і за нею бігли жінки. Бачив, що чоловік вийшов з машини та сів в автомобіль поліції. Через деякий час вийшов з машини поліції і поліцейський ще раз запитав, чи він відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_4 , яка дала в судовому засіданні суду першої інстанції показання аналогічні.

У відповідності до рапорту працівника поліції інспектора СРПП ВП №1 м. Долина Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області рядового поліції С. Трухана (а.с.5) про те, що під час несення служби в м.Долина було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ 21112» д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснив зупинку стоянку посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п.15.9 е ПДР України. Водієм автомобіля встановлено ОСОБА_1 , в якого було виявлено ознаки сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Було запропоновано пройти огляд на факт вживання алкоголю на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та проїхати до медичного закладу, на що водій відмовився в присутності двох свідків. Зазначено, що відносно ОСОБА_1 було складено адміністративні матеріали за ч.1 ст.130 КУпАП.

До матеріалів справи долучено копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №967755 від 21.04.2021 року (а.с.8), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ст. 122 ч.1 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП №1 м. Долина Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, судом першої інстанції було допитано в судовому засіданні поліцейського СРПП ОСОБА_5 , який пояснив, що 21.04.2021 під час патрулювання побачив, що за автомобілем марки "ВАЗ" бігла жінка, який зупинився на зупинці громадського транспорту. Підійшовши до автомобіля роз`яснював водієві, що він порушив ПДР, від останнього було чути різкий запах алкоголю. Після чого, водій почав агресивно себе вести. Водієві було на місці запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або проїхати в медичний заклад, однак він відмовився.

До матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у відповідності до якого ОСОБА_3 відмовився від проведення огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810, маючи при цьому ознаки сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота. В акті огляду вказано свідка ОСОБА_2 із зазначенням місця його проживання та власноручним підписом, а також вказано про відео фіксацію події. (а.с.2).

Долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,, згідно якого водій ОСОБА_3 21.04.2021 року о 18.24 год. направлявся на відповідний огляд до Долинської ЦРЛ, та від проходження якого водій відмовився ( а.с.4).

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Зокрема, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керуючись законом і оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд поза всяким розумним сумнівом вважає доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника.

Вказане адміністративне стягнення накладено судом першої інстанції в межах строку встановленого ст. 38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, та у відповідності до ст.36 КУпАП.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 08 липня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв