КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 754/9698/21. Номер провадження 33/824/3656/2021. Категорія: ч. 1 ст. 44-3 КпАП України. Головуючий у суді першої інстанції - Грегуль О.В. Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю апелянта - ОСОБА_1 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року,

у с та н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. 00 коп.

На підставі ст. 40-1 КпАП України постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн. 00 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених рішенням органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Як визнав установленим за змістом постанови суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

20.04.2021 року біля 06:40 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Богдан А092", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , просп. Шухевича в м. Києві, здійснював регулярні перевезення у режимі маршрутного таксі пасажирів у кількості понад 50% від загальної кількості, передбаченої характеристикою транспортного засобу у період дії карантинних обмежень, чим порушив п.п. 4.1 п. 4 Протоколу №25 Постійної комісії з питань ТЕБ та НС від 01.04.2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи винесене суддею місцевого суду рішення про визнання його винуватим та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України незаконним і необґрунтованим, при цьому зважає на те, що суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, просить: постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КпАП України.

Апелянт ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлявся про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи /а. с. 15, 16-17/, проте не повідомив причини своєї неявки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

На переконання суду апеляційної інстанції, апелянт ОСОБА_1 мав достатньо часу для реалізації належних прав і законних інтересів у даній справі.

За таких обстави, керуючись ст. 268 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю апелянта ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскаржуваної постанови судді місцевого суду та доводів апеляційної скарги, викладених ОСОБА_1 ; вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши та оцінивши доводи скарги, наведені апелянтом, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 278 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Готуючись до розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, підлягають вирішенню питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

За приписом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Зазначені вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належним чином не виконані, виходячи з наступного.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 225029 від 20.04.23021 року, складеному щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України, та матеріалах справи свідки даної події взагалі не встановлені, а також відсутні поняті, які б могли об`єктивно засвідчити його відмову надати пояснення за фактом правопорушення.

Також до матеріалів справи не долучені документи на транспортний засіб моделі "Богдан А092" заводу-виробника чи інші документи, з яких можливо було б установити кількість сидячих місць в його салоні.

Відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Як об`єктивно вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, знятого з бодікамери поліцейського /а. с. 4/, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з момента початку виконання службових обов`язків поліцейськими велася небезперервно, до її завершення два рази переривалася, тобто здійснювалась епізодично, та загалом її час становить 02 хвилина 10 секунд, при чому на відеофіксації кількість пасажирів, наявних у салоні транспортного засобу "Богдан А092", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 працівниками поліції - не встановлена, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 225029 від 20.04.23021 року, складений щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України за його відсутності, керований ним транспортний засіб - не затриманий та продовжив рух із тією ж кількістю пасажирів, що й до затримання.

Між тим, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КпАП України, потребує чіткого визначення у відповідних протоколах й інших процесуальних документах.

Так, з диспозиції ч.1 ст. 44-3 КпАП України випливає, що вона носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, передбачених, зокрема, іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини, а висновки судді щодо оцінки доказів мають бути викладені у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Проте, суддя місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України вказаних вимог закону не дотримався.

До цього ж, у порушення вимог ст. 283 КпАП України, суддею місцевого суду в постанові не викладено конкретний опис обставин правопорушення, установленого під час розгляду справи, в тому числі відповідних нормативних актів, які порушені водієм ОСОБА_1 .

Між тим, спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 247, 251, 252, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 незаконного та необґрунтованого рішення.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КпАП України.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду міста Києва від 07 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати та провадження в адміністративній справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н