Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Заїки Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Заїки Г.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и л а:

Постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 20 листопада 2020 р. о 02 год. 00 по вул. В. Бердичівська, 28 в м. Житомирі керував автомобілем «Ford Tourneo Connect» н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest 6810» у присутності двох свідків, що підтверджується тестом № 816 від 20.11.2020 р., відповідно до якого у водія виявлено 1, 12 проміле алкоголю.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

На прийняте судом рішення захисник Заїка Г.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Посилається на те, що постанова суду не відповідає вимогам законодавства, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , чим було порушено його право на захист. Твердження суду про те, що від був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, є безпідставними, оскільки такі дані відсутні в матеріалах справи.

Вказує, що в протоколі зазначається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння о 02 год. 00 хв., що і встановив суд. Однак, суд залишив поза увагою, що водій був зупинений набагато раніше вказаного в протоколі часу. З невідомих причин відеофіксація події чомусь розпочинається із зупинки авто майбутніх свідків, а не зупинки авто ОСОБА_1 , яке відбулось набагато раніше. У зв`язку із цим залишилось не зафіксованим пояснення ОСОБА_1 одразу після зупинки транспортного засобу, коли він вказав, що не довіряє «Алкотесту» і просить провести освідування в медичному закладі. Лише після того як працівники поліції вказали, що це займе багато часу, і якщо там підтвердиться стан сп`яніння, то автомобіль у ОСОБА_1 буде вилучений, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, була вимушена пройти тест на місці зупинки. Сама процедура проходження тесту (декілька разів після продуття прилад не зазначав результату), а після його проведення він продовжував працювати і видавав сигнали, тобто працівники поліції не могли його вимкнути, що чітко прослуховується на відеозапису, та звертається уваги когось з учасників, що прилад несправний, ставить під сумнів достовірність результату тесту. Також у постанові суддя зазначає, що враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, однак незрозуміло, на підставі чого такий висновок зроблено, якщо ОСОБА_1 участі в розгляді справи не приймав та таких даних не надавав..

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Заїка Г.М. просив розгляд справи проводити без підзахисного , який повідомлений про апеляційний розгляд, підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, додатково пояснив, що судом при розгляді справи були порушенні права його підзахисного на захист, а працівниками поліції був порушений порядок проведення огляду на стан сп`яніння. Також зазначив, що ОСОБА_1 вважав, що розгляд його справи буде відбуватися в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області за місцем його проживання, оскільки він писав таке клопотання при оформленні протоколу, постійно звертався до даного суду для отримання інформації щодо призначення судового засідання, та не знав, що справа розглядалася Корольовським районним судом м.Житомира.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так відповідно до вимог ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

При цьому в своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд першої інстанції під час розгляду справи зазначені вимоги як закону так і судової практики ЄСПЛ на думку апеляційного суду врахував.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушено право на захист ОСОБА_1 та позбавлено його можливості під час розгляду в суді першої інстанції надати докази, заявляти клопотання, допитати свідків, та те, що обставини досліджені неповно, а висновки не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Так судом були вжиті всі можливі заходи для своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи щодо нього в суді, зокрема шляхом надіслання повісток відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП за місцем проживання ОСОБА_1 , зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке збігається з місцем проживання, зазначеним в апеляційній скарзі, розміщення інформації (оголошення про виклик) на офіційному сайті суду.

Те, що повістки не були вручені ОСОБА_1 з незалежних від суду причин(повернуто зі спливом терміну зберігання), не може в даному випадку свідчити про неналежне повідомлення останнього про розгляд справи щодо нього в суді, та з іншого боку може свідчити про те, що він сам не бажав отримати кореспондецію у поштовому відділені. Інших засобів зв`язку з ОСОБА_1 , в тому числі номера мобільного телефона, в протоколі не було вказано, тому суд першої інстанції був позбавлений можливості повідомити останнього телефонним зв`язком.

Також слід зазначити, що відповідно до стаття 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП розглядається лише за місцем вчинення правопорушення, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 році у частині другій статті 276 слова та цифри "частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130" виключено. Дана норма набрала чинності 01.07.2020 року.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_1 було відомо про те, що розгляд справи буде проводитися саме у Корольовському суді м.Житомира, що не позбавляло його можливості самостійно цікавитися інформацією щодо розгляду його справи.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 при оформленні протоколу писав клопотання про розгляд справи за місцем його проживання та звертався саме у Бердичівський міськрайонний суд з приводу надання інформації щодо його справи, не підтверджується ні матеріалами справи, ні доданими до апеляційної скарги доказами. Будучи обізнаним про розгляд справи в Корольовському районному суд м.Житомира, ОСОБА_1 з клопотанням саме до цього суду про направлення справи за місцем свого проживання не звертався, рухом розгляду справи не цікавився.

Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи та передбачених ст.38 КУпАП, строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи також те, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, згідно ч.3 ст.268 КУпАП, не є обов`язковою.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, захисник Заїка Г.М. приймав участь у судовому засіданні та, користуючись правами, наданими його підзахисному ст. 268 КУпАП, надавав пояснення, мотивуючи свої вимоги, заперечував проти обставин правопорушення. При цьому сам ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, жодних заяв, письмових пояснень тощо апеляційному суду особисто не подавав. Будь-яких інших доказів, неспростовних заперечень проти обвинувачення у вчиненні правопорушення , які б могли свідчити про те, що участь ОСОБА_1 в судовому розгляді справи в суді першої інстанції могла би вплинути на рішення суду, надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення права судом на справедливий судовий захист та порушення принципів верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом під час винесення оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги по суті обвинувачення у вчиненні правопорушення, слід зазначити наступне.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 290703 від 20.11.2020 р., актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , результатом тесту на алкоголь до протоколу № ДПР 18 290703 від 20.11.2020 р., відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю 1,12 проміле, поясненнями свідків, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час процедури проходження тесту прилад був несправний, є неспроможними та спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, згідно якого ОСОБА_1 декілька разів не міг достатньо продути в мундштук, у зв`язку з чим тестування не відбувалося. Після належного продування результат тестування був наявний, ОСОБА_1 не оспорювався.

Дії поліцейських щодо проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають положенням ст. 266 КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 №1452/735, тому доводи апеляційної скарги з приводу порушення працівниками поліції порядку огляду на стан сп`яніння, внаслідок чого на думку апелянта висновки щодо результатів огляду осіб на стан сп`яніння є недійсними, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та спростовуються матеріалами справи. Крім того, зауважень щодо незгоди з результатом тесту або прохання доставити останнього до медичного закладу ОСОБА_1 не заявляв та не зазначав у протоколі про адміністративне правопорушення. Не надано доказів таких обставин і в ході апеляційного розгляду справи.

Також слід зауважити, що доводи апеляційної скарги щодо того, що в протоколі зазначено те, шо ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння о 02 годині 00 хвили, однак насправді водій був зупинений набагато раніше, не підтверджується жодними матеріалами справи та не можуть свідчити самі по собі про порушення працівниками поліції огляду на стан сп`яніння, в тому числі не спростовують доказів, наявних в матеріалах справи про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, а відтак - наявності його вини у вчиненні правопорушення передбаченого, ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження захсиника в апеляційній скарзі про те, що судом при визначенні стягнення не були враховані обставини, зазначенні в ст.33 КУпАП, є надуманими, оскільки санкція ст.130 КУпАП в будь-якому випадку є безальтернативною. Крім того слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, дослідив повно та об`єктивно зазначені докази, наявні в матеріалах справи відносно ОСОБА_1 , та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість останнього у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього відповідного стягнення, передбаченого санкцією даної норми і судового збору.

З огляду на викладене, підстав для скасування постанови суду, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, та для закриття провадження на підставі п.7 ст. 247 КУпАП апеляційний суд не вбачає, постанова суду є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст. ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Заїки Г.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: