Дата документу Справа № 328/2715/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/2715/20 Головуючий в 1 інст. Погрібна О.М.
Провадження №33/807/252/21 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , представника- адвоката Курдюкової О.С., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 2 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 10.12.2020 року об 11-35 год., ОСОБА_1 в с. Новоказанкувате, по вул. Центральній, керував автомобілем ГАЗ-2410 д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (підвищена жвавість мови, почервоніння обличчя, розширені зіниці очей), від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога в Чернігівській ЦРЛ у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, 10.12.2020 року об 11-35 год., ОСОБА_1 в с. Новоказанкувате, по вул. Центральній, керував автомобілем ГАЗ-2410 д/н НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору і спецсигналу, не зупинився. Був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі, д/н 1834 в пров. Новому в с. Новоказанкувате шляхом утворення штучного затору, чим порушив вимоги п.2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що він не згодний із зазначеною постановою судді через порушення судом норм процесуального права. Так, судовий розгляд було проведено у його відсутність при наявності клопотання про перенесення розгляду справи зв`язку з хворобою, чим було порушено його право на захист. Однак, всупереч вимогам закону, суддя зробила висновки, що встановлений діагноз, зокрема перелом середньої фаланги лівої стопи, не перешкоджає ОСОБА_1 брати участь у судовому засіданні 02.03.2021 року. Крім того, обґрунтовуючи рішення про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя, як на докази, суд послався на протокол та письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак із таким висновком судді він не погоджуюсь з наступних підстав. Так, враховуючи позицію ЄСПЛ щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», вбачається, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, а письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі відносно нього закрити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвоката Курдюкової О.С., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо порушення судом права на захист ОСОБА_1 через розгляд справи за відсутність останнього та не задоволення клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з хворобою, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи, проте, у зв`язку з клопотанням ОСОБА_1 та адвоката слухання справи двічі відкладалося (а.с. 39, 45, 48).

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні 11.02.2021 р. та надав пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Крім того, інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції були представлені адвокатом Курдюковою О.С., яка знайомилася з матеріалами справи, заявляла клопотання, тощо.

Отже, позиція ОСОБА_1 з приводу обставин, відображених у складеному протоколу про адміністративне правопорушення була предметом перевірки місцевого суду.

Посилання щодо відмови у задоволенні клопотання про відкладення справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 , як порушення права на захист, безпідставні, оскільки суд аргументовано вказав на недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 38 КУпАП за наявністю представлення в суді інтересів ОСОБА_1 - адвокатом Курдюковою О.С., а тому вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 з метою дотримання строків розгляду справи та строків, встановлених ст. 38 КУпАП.

Крім того, вирішення судом клопотань учасників процесу відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.

Вирішуючи питання за доводами апеляції щодо оскарження судового рішення, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушеннях підтверджується відомостями, які зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення серії ОБ № 102351 від 10.12.2020 р. та серії ОБ № 101396 від 10.12.2020 р., направленням на огляд водія від 10.12.2020 р., письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_1 у присутності останніх відмовився від проходження огляду для визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку, письмовими поясненнями ОСОБА_1 про відмову від проходження огляду у лікаря нарколога, відеозаписом події.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних адміністративних правопорушеннях.

Доводи сторони захисту з посиланням на позицію ЄСПЛ у справі «Карелін проти Російської Федерації», стосовно того, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення слід відхилити у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема наркотичного сп`яніння передбачена відповідальність ч.1ст.130 КУпАП.

У відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені в протоколі обставини щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, підтвердив ОСОБА_1 у письмових поясненнях, під час складання протоколу (а.с. 6), та безпосередньо в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була зафіксована працівником поліції при свідках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили вказаний факт у письмових поясненнях долучених до протоколу (а.с. 7, 8).

При цьому, помилковими є посилання апелянта на те, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, якщо вони не надали показання в судовому засіданні під присягою, оскільки КУпАП не передбачає приведення свідка до присяги.

Також, оглянутий відеозапис події наочно демонструє відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікарні при свідках, що кореспондується із положеннями ст. 266 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що наявність у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння були зафіксовані працівниками патрульної поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням даного водія за порушення вимог п.2.4 ПДР України, а саме за те, що не здійснив зупинку транспортного засобу на завчасно поданий спецсигнал.

За наданими матеріалами, ОСОБА_1 після поданого працівниками патрульної поліції, спецсигналу почав прискорюватися, а зупинки транспортного засобу була здійснена водієм вимушено внаслідок переслідування і утворення штучного затору.

Оглянуте відео фіксує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт переслідування даного автомобіля працівниками патрульної поліції.

Отже, сукупність досліджених доказів, які узгоджуються між собою, вказують, що висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими і повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах доводів апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Токмацького районного суду Запорізької області від 2 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник