Справа № 701/1024/20
Номер провадження 3/948/65/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 суддя Машівського районного суду Полтавської області Косик С.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

22.10.2020 о 15:00 год. ОСОБА_1 , в м. Умань, вул. Інтернаціональна, 4, Черкаської області, керував автомобілем ВАЗ 21013 днз НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи двічі повідомлявся за адресою, зазначеною ним при складені протоколу, а саме, АДРЕСА_1 , натомість вперше поштове відправлення повернуте до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою помер» (а.с. 42-43). У зв`язку з цим, 22.03.2021 суд направив запит до Машівського РВ ДРАЦС стосовно надання інформації про наявність чи відсутність відомостей щодо смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44), на що отримав відповідь про те, що перевіркою актових записів за період з 01.01.2914 по даний час, актового запису про смерть ОСОБА_1 по Машівському району не виявлено (а.с. 45). 25.03.2021 суд повторно направив повістку на ім`я ОСОБА_1 про виклик до суду на 08:30 год. 12.04.2021, натомість повістка вручена не була та поштове відправлення повернуте до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою не проживає» (а.с. 47-48).

Згідно зі ст. 268 КУпАП присутність особи яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не є обов`язковою.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

З матеріалів справи вбачається, що під час складення протоколу ОСОБА_1 зазначив адресу проживання - АДРЕСА_1 , за цією ж адресою була направлена і судова повістка, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час і місце розгляду адміністративного матеріалу, судом вичерпані всі можливі заходи для його виклику в судове засідання, та доходить висновку про розгляд справи за відсутності правопорушника, розцінюючи такі його дії, як намагання уникнути відповідальності.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинення цього правопорушення, крім протоколу про адміністративне правопорушення, надано:

-адмінпрактика на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2);

-рапорт інспектора взводу патрульної поліції в м. Умань УПП в Черкаській області ДПП лейтенанта поліції Олександра Мурого про те, що 22.10.2020 близько 15:00 год. в м. Умань, по вул. Інтернаціональній, 4, був зупинений ТЗ ВАЗ 21013 днз НОМЕР_1 за порушення ПДР, було встановлено, що водій має ознаки алкогольного сп`яніння, а тому йому було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, на що він відмовився в присутності двох свідків (а.с. 3);

-письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які кожен окремо пояснили, що 22.10.2020 о 15:20 год. в м. Умань, по вул. Інтернаціональна, 4, Черкаської області були свідками того, як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с. 4);

-копію постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень України стосовно невідомої особи (а.с. 19-20).

Дослідивши надані докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Так, за диспозицією ч. 2 ст. 130 КУпАП об`єктивною стороною правопорушення є повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених ч. 1 цієї статті.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На порушення цієї норми до протоколу не додана відповідна копія постанови суду про притягнення ОСОБА_1 протягом року до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та номер постанови суду, зазначеної в постанові, не співпадає з номером постанови суду, наявної в матеріалах справи.

Повторність правопорушення це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою ст.130 КУпАП).

Таким чином, дії ОСОБА_1 , який керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, не можна визнати такими, які вчинені повторно протягом року та кваліфікувати їх за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Водночас у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 потрібно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права особи, який притягається до адміністративної відповідальності та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суд враховує, у відповідності до ч. 2 ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Враховуючи викладене, суддя вважає за доцільне піддати правопорушника такому виду стягнення, чинного на час вчинення адміністративного правопорушення, як штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки така міра відповідальності відповідає вчиненому правопорушенню, і є такою, що відповідає меті адміністративного стягнення, встановленого ст. 23 КпАП України.

Крім того, відповідно до п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь Держави.

Керуючись ст. ст. 33-35, 40-1, 130, 221, 245, 251, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и л а :

дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн на користь Держави.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а у разі її оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя С. М. Косик