Справа №461/2390/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представників митниці Лубоцького Б.І., Дунаса М.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Дніпропетровськ, місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.483 Митного Кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 05.12.2020 року близько 01 години 30 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська-Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби із Республіка Польща до України смугою руху «червоний коридор» з метою пропуску через митний кордон України з подальшим митним оформленням в Дніпровській митниці Держмитслужби заїхав транспортний засіб марки «КІА», модель «СЕЕD», р.в. 2011, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 . До митного оформлення ОСОБА_1 особисто подав наступні документи: контрольний талон для проходження по «червоному коридору» серія НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 17.08.2011 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 14.06.2016 року; свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 02.12.2020 року; договір купівлі - продажу вживаного автомобіля від 02.12.2020 року, згідно якого вартість автомобіля становить 1400 євро, що на момент ввезення згідно курсу НБУ становить 48 166,58 гривень України. Продавцем даного транспортного засобу являється компанія АДРЕСА_2 , а покупцем - громадянин ОСОБА_2 . Під час проведення митного контролю автомобіля серед поданих документів було виявлено митну декларацію країни-відправника типу МRN № 2ОPLЗ01010Е1261062 від 04.12.2020 року, згідно якої вартість вказаного автомобіля становить 10 288 злотих, що відповідно до курсу НБУ становить 79 106,49 гривень.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано ч.1 ст.483 МК України, як такі, що спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підстави переміщення документів, що містять неправдиві дані щодо вартості товару.

Захисник подав до суду заперечення на протокол, вказуючи на відсутність у діях ОСОБА_1 складу даного порушення митних правил. Вказав, що виявлена митна декларація типу МRN № 2ОPLЗ01010Е1261062 від 04.12.2020 року немає жодного відношення до ОСОБА_1 , у даному документі його прізвище не згадується. Така декларація ним до митних органів РП не пред`являлась. Натомість договір купівлі - продажу вживаного автомобіля від 02.12.2020 року, згідно якого вартість автомобіля становить 1400 євро є дійсним, а тому підтверджує дійсну вартість автомобіля.

Представники Галицької митниці Держмитслужби протокол підтримали.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та пояснення учасників справи, приходить до наступного висновку.

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ст. 458 МК України).

З об`єктивної сторони ч.1 ст.483 МК України передбачає відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Отже, безпосереднім об`єктом вказаного правопорушення є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України, у тому числі і шляхом надання неправдивих відомостей, які необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Це випливає з роз`яснень, що містяться у п.п.5,6 Постанові Пленуму Верхового Суду України віл 03.06.2005 № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» та визначають, що незаконне переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення, або шляхом надання даним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом або таких, що містять неправдиві дані.

Таким чином, на думку суду, власник товару підлягає відповідальності за ч.1 ст.483 МК України лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом на подання митному органу документів, що містять неправдиві дані, а тому за відсутності зазначених умов, не може утворювати складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як підставу для переміщення автомобіля марки «КІА», модель «СЕЕD», р.в. 2011, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , подав митниці договір купівлі - продажу вживаного автомобіля від 02.12.2020 року, згідно якого вартість автомобіля становить 1400 євро, що на момент ввезення згідно курсу НБУ становить 48 166,58 гривень України.

Під час проведення огляду товару виявлено митну декларацію країни-відправника типу МRN №2ОPLЗ01010Е1261062 від 04.12.2020 року, згідно якої вартість автомобіля марки «КІА», модель «СЕЕD», р.в. 2011, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 становить 10 288 злотих, що відповідно до курсу НБУ становить 79 106,49 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 Митного кодексу України, органу доходів і зборів в пункті пропуску через державний кордон України, згідно із статтею 335 цього Кодексу, подаються документи, що містять відомості про товари, достатні для їх ідентифікації та необхідні для прийняття рішення про пропуск їх через митний кордон України.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 196 Митного кодексу України, не можуть бути пропущені через митний кордон України товари, що переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Митного кодексу України, органи доходів і зборів вимагають від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на органи доходів і зборів, тільки ті документи та відомості, які необхідні для здійснення митного контролю та встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, особи, зазначені у частині першій цієї статті, зобов`язані надавати органам доходів і зборів документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, в усній, письмовій та/або електронній формі.

Вбачається, що Департаментом протидії митним правопорушенням та контрабанді Держмитслужби Галицькою митницею Держмитслужби листом від 22.12.2020 року №7.4/20-06/4/32119 надіслано проект запиту до митних органів Республіки Польща для отримання доказової бази.

11.03.2021 року Галицькою митницею Держмитслужби отримано відповідь від митних органів Республіки Польща у котрій вони засвідчують та підтверджують автентичність митної декларації МRN № 2ОPLЗ01010Е1261062 від 04.12.2020 року на суму 10288 злотих.

За митною декларацією МRN №2ОPLЗ01010Е1261062 від 04.12.2020 року, відправником автомобіля марки «КІА», модель «СЕЕD», р.в. 2011, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , а одержувачем ОСОБА_4 . Представником декларанта є АТА SP. Z O.O.

Декларація не містить відомостей про відношення до даного автомобіля ОСОБА_1 .

Даних про те, що декларація МRN № 2ОPLЗ01010Е1261062 від 04.12.2020 року була подана саме ОСОБА_1 до митних органів Республіки Польща немає.

Отже, митне оформлення експорту транспортного засобу з країни відправника здійснювалось не громадянином ОСОБА_1 .

Разом з тим, статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, а це означає що правочину є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Докази того, що договір купівлі - продажу вживаного автомобіля від 02.12.2020 року, згідно якого вартість автомобіля становить 1400 євро є недійсним чи підробленим у матеріалах справи відсутні.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, експортна митна декларація країни відправлення не відноситься до основних документів, що підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Галицька митниця Держмитслужби не надсилала ОСОБА_1 письмової вимоги про надання копії митної декларації країни відправлення.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Митниця не приймала рішення про коригування митної вартості товарів, що ввозились громадянином ОСОБА_1 на митну територію України за митною декларацією № UA110130/2020/035544.

Відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що докази надані митницею, які знаходяться в матеріалах справи не відповідають критеріям належності.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Докази надані митним органом не підтверджують, що дійсною вартістю переміщуваного ОСОБА_1 автомобіля марки «КІА», модель «СЕЕD», р.в. 2011, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 є 10288 польських злотих.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що дії громадянина ОСОБА_1 не містять прямого умислу на переміщення через митний кордон України товарів, на підставі документів, що містять неправдиві дані щодо митної вартості товарів, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які дані на доведення того, що громадянин ОСОБА_1 мав підстави для сумніву у правильності інформації щодо вартості товарів, а товаросупровідні документи подані ОСОБА_1 є дійсними.

Згідно ч.1 ст.458 МК, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.483 МК України.

Згідно ч. 2 ст. 528 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 частиною 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним у ст. 62 Конституції України, вважає що митним органом не було надано достовірних доказів на підтвердження вини особи та її винність не доведена, що є підставою для закриття провадження по справі, через відсутність складу адміністративного правопорушення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно ст. 283 КУпАП України, постанова по справі повинна містити, зокрема, вирішення питання про вилучені речі і документи.

Враховуючи, що провадження по справі підлягає закриттю, товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил, слід повернути власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 247, 251,458, 467, 483, КУпАП, ст.527 МК України

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 Митного Кодексу України закрити.

Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №2350/20900/20 від 10.12.2020 автомобіль марки «КІА», модель «СЕЕD», р.в. 2011, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 повернути власнику або уповноваженій ним особі у встановленому законом порядку.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.