Провадження №: 3/755/3844/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" січня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Дзюба О.А., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 № 350968 від 15.10.2020 р. ОСОБА_1 15.10.2020 року о 14:40 годині в м. Києві по Русанівській наб., 10, працюючи адміністратором кафе «Моменти» допустила порушення Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, а саме: перебування кухарів та бармена на робочому місці без захисних масок та рукавичок, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

В судове засідання особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, не з`явилася, повідомлена належним чином, заяв чи клопотань, в тому числі про відкладення судового засідання, на адресу суду не направляла. Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд справи Дніпровським районним судом м. Києва, що підтверджується її підписом в протоколі. Крім того, інформацію щодо дати та часу судового засідання було розміщено на сайті суду.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ст. 44-3 КУпАП не є обов`язковою, а судом вжито передбачених кодексом України про адміністративні правопорушення заходів для виклику ОСОБА_1 в судові засідання, суд вважає, що відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за жодних обставин не може виступати як засіб уникнення адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція сформульованих у ст.44-3 КУпАП норм є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, тому, у даному випадку, посилання на конкретні нормативні акти, що визначають правила, які, згідно з протоколом, порушила особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, є обов`язковим.

Відповідно до ст. 251 КУПАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який міститься в матеріалах справи, відсутнє посилання на пункти Постанови Кабінету міністрів №641, які підлягають застосуванню при кваліфікації дій особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також, в матеріалах, які додано до протоколу про адміністративне правопорушення, не міститься жодного підтвердження щодо перебування зазначеної особи у трудових правовідносинах за місцем вчинення правопорушення, а також інших осіб, які знаходилися без засобів захисту в приміщенні закладу.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх не відповідністю нормам ст. 256 КУпАП, положенням Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853), надалі - Інструкції) та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідних доказів вини ОСОБА_1 не зібрано, а тому суд не може однозначно встановити її вину.

Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначені обставини, суддя вважає вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності у спосіб, що визначений законодавством, не доведеною.

Виходячи із вищезазначеного, суддя, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 44-3, 247, 251, 252 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.А.Дзюба