Справа № 275/192/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року смт. Брусилів

Суддя Брусилівського районного суду Житомирської області Миколайчук П.В., розглянувши матеріали відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерка,

за ч.1 ст.164-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Брусилівського районного суду Житомирської області з Брусилівського ВП Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164-16 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно матеріалів справи, 16 лютого 2021 року о 11 годині 10 хвилин ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , займалася видом господарської діяльності, щодо якої є спеціальна заборона, а саме здійснила продаж самогону ОСОБА_2 по ціні 35 грн. за 0,5 л самогону. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164-16 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала, вказала, що 16.02.2021 передала через сина ОСОБА_2 пляшку горілки за роботу, яку той виконує по господарству, оскільки сама є особою похилого віку та потребує допомоги по господарству.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 16.02.2021 відправив сина до сусідки забрати пляшку горілки, яку та обіцяла за виконану по господарству роботу. Гроші не передавав, горілку не купував, заперечив, що сусідка на ім`я ОСОБА_3 гонить самогон. Вказав, що письмові пояснення йому надиктували працівники поліції, в частині придбання горілки він їх не читав і не підтримує.

Неповнолітній свідок ОСОБА_4 , в присутності батьків, суду вказав, що 16.02.2021 пішов і на прохання батька взяв пляшку в сусідки, гроші за неї батько не передавав.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення свідків, суд приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України,особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться у межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 не зібрано належних доказів, які б у своїй сукупності були достатні для висновку поза розумним сумнівом про доведеність вчинення нею інкримінованого адміністративного правопорушення, а також не конкретизовано суть вчиненого правопорушення.

Так, диспозицією ч. 1 ст.164-16 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення, передбачено відповідальність за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Дана стаття КУпАП не встановлює конкретного переліку видів господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом. Отже, ч. 1 ст. 164-16 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст.164-16 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Відповідно до вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, в протоколі від 18.02.2021 № ВАБ 396448 не вказано, якою саме нормою права встановлюється спеціальна заборона господарської діяльності, вчинення якої інкримінується ОСОБА_1 , що, однак, є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-16 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а всі сумніви в силу ст. 62 Конституції України мають трактуватись на користь особи, щодо якої складено протокол.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні в достатньому обсязі належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-16 КУпАП, свідки в суді спростували свої письмові пояснення, інших належних доказів суду не надано, суть правопорушення не конкретизована, а тому, відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, приходжу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-16КУпАП.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 44-3, 245, ч. 1 ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 про вчинення нею 16.02.2021 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164-16 КУпАП, - закрити за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Миколайчук П.В.