Провадження № 33/824/704/2021 Доповідач у 2 інстанції Семенцов Ю.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 квітня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Семенцов Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Бойка О.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови, ОСОБА_1 , будучи членом Конкурсної комісії з відбору на посаду Голови Національного агентства з питань запобігання корупції, відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», у порушення вимог частини 1 статті 45 даного Закону, несвоєчасно 01.06.2020 о 13:52 без поважних причин подав шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Бойко О.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати як необґрунтовану та незаконну. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на малозначність вказаного правопорушення, оскільки останнім днем подачі декларації законом вказано кінець доби 31 травня 2020 року, а ОСОБА_1 подав декларацію 01 червня 2020 року о 13 год. 52 хв., а тому пропуск строку менше чотирнадцяти годин. Окрім того, в діях ОСОБА_1 не було умислу на несвоєчасне подання декларації, оскільки він вчиняв дії з подання декларації, починаючи з 22 год. 40 хв. 31 травня 2020 року та заповнював всі розділи декларації, однак о 00 год. 13 хв. 01 червня 2020 року отримав відповідь про наявність логічних помилок у декларації та до 13 год. 52 хв. усував виявлені помилки. Крім того, на думку апелянта, вказана справа розглянута з порушенням норм підсудності. Також вважає апелянт, що протокол, який складений щодо ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників - адвокатів Бойка О.І., Щербан О.Ю., які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора Прокопова О.Е., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 256, 280 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи. Необхідно встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним же у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Суди мають також з`ясовувати мотив і характер вчиненого діяння, повноваження особи, яка його вчинила, наявність причинного зв`язку між діянням і виконанням особою повноважень, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства.

Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), законом України «Про запобігання корупції», КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, а також практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - умисне несвоєчасне подання декларації. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення, повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне її подання та мету такого поступку.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

В суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 надавав пояснення в частині того, що він намагався вчасно а саме 31 травня 2020 року подати декларацію, заповнював всі розділи декларації, однак отримував відповідь про наявність логічних помилок у декларації, усував виявлені помилки, але зміг іі подати лише 01.06.2020 року о 13 год. 52 хв., умислу на несвоєчасне подання декларації не мав.

При цьому, а ні прокурором а ні місцевим судом пояснення ОСОБА_1 не були спростовані.

Тобто не встановлені і не доведені вина у формі умислу та мотив.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, приходжу до висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Отже в його діях відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, який не з`ясовувався, а ні під час перевірки працівниками поліції причин несвоєчасності подання ОСОБА_1 декларації, а ні в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд, беручи до уваги неспростовані доводи апелянта, вважає що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

Таким чином вважаю, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є безпідставним та необґрунтованим. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу.

Прокурором в судовому засіданні, як в суді першої інстанції, так і апеляційному суді, не надано жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що свідчить про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині і виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

В той же час, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, оскільки як вбачається з матеріалів справи, протокол відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП складений уповноваженою особою - старшим оперуповноваженим в ОВС 6 відділу протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань у м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Геращенком В.М. відповідно до ст. ст. 255, 256 КУпАП та дотриманням вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС України 06.11.2015 № 1376, зареєстрованої в Міністерстві Юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941.

Також є безпідставними доводи апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, щодо порушення Печерським районним судом м. Києва правила підсудності. Так, суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, може бути виключно особа, на яку в зв`язку з її посадою поширюються певні законодавчі обмеження. Такий спеціальний суб`єкт існує лише тоді, коли обіймає цю посаду і правопорушення можливо вчинити під час обіймання цієї посади. За сталою судовою практикою справи про такі адміністративні правопорушення розглядаються місцевими судами за місцем знаходження органу (організації, установи), в якій відповідний суб`єкт обіймає посаду. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного із корупцією, перебуваючи у складі Конкурсної комісії з відбору Голови Національного агентства з питань запобігання корупції, в якості члена Конкурсної комісії, визначеного Кабінетом Міністрів, місце знаходження такої комісії - м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, що відноситься до Печерського району м. Києва.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.В.Семенцов