КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 759/5943/21. Номер провадження 33/824/3680/2021. Категорія: ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України. Головуючий у суді першої інстанції - Шум Л.М. Головуючий у апеляційній інстанції - Дзюбін В.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 серпня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду м. Києва - Дзюбін В.В.,

за участю захисника - адвоката Жили А.А.

особи в інтересах якої подана скарга - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Жили Анатолія Анатолійовича на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Ірпінь Київської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення за правилами ст. 36 КпАП України у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за порушення учасником дорожнього руху (водієм) правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративні правопорушення вчинені за таких обставин.

14 березня 2021 року о 05:00 годині водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "BMW 740D", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , на автодорозі М-06, 19 км Київ - Чоп, порушивши вимоги п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості та дистанції, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "AUDI", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім цього, 14 березня 2021 року о 05:00 годині на автодорозі М-06, 19 км Київ - Чоп, керував автомобілем марки "BMW 740D", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - відмовився в присутності двох свідків, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України.

У поданій апеляційній скарзі адвокат Жила А.А., який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення свого підзахисного до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, просить: поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України - скасувати та провадження в справі щодо нього на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України закрити за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог захисник Жила А.А. зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм процесуального адміністративного закону та неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, що призвело до безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

При цьому, винуватість ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України захисником Жилою А.А. не заперечується.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисника Жили А.А., викладених в апеляційній скарзі; вислухавши пояснення апелянта та ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу за наведених у ній обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає строк на апеляційне оскарження необхідним поновити як пропущений з поважних причин, а апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно припису ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року за №3477-ІV, є джерелом права в Україні.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КпАП України.

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Так, за змістом ч. 1 ст. 130 КпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (п. 2.5 ПДР України).

При цьому п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння тощо.

Між тим, направлення на медичний огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану, зокрема, алкогольного сп`яніння - поліцейським не складалось.

Відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.

Як об`єктивно вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, знятого з бодікамери поліцейського /а. с. 9/, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з момента початку виконання службових обов`язків поліцейськими велася небезперевно, до її завершення з невідомих причин неодноразово переривалася, тобто здійснювалась епізодично, та загалом тривала протягом 04 хвилини 42 секунди, при чому з даної відеофіксації у ОСОБА_1 наявності ознак алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів і порушення мови - не вбачається, а також категорична відмова від проходження ним медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння взагалі не зафіксована, що фактично знеславлює належність та допустимість цього відеозапису як доказу його винуватості в адміністративному правопорушенні.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ "Коробов проти України" №39598/оз від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Крім цього, дану адміністративну справу суддею місцевого суду розглянуто з істотними порушеннями процесуальних прав ОСОБА_1 , оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Між тим, суддя місцевого суду без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце її розгляду, розглянув справу по суті, внаслідок чого він був позбавлений права надавати пояснення, подавати докази, користуватися допомогою захисника тощо.

Відповідно до вимог ст. 277-2 КпАП України повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата, час і місце її розгляду.

Між тим, ЄСПЛ наголошує на тому, що "принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах "Авотіньш проти Латвії", заява №17502/07, п. 119, а також "Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів", п. 33. До того ж, що "кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи" (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі "Беер проти Австрії", заява №30428/96).

Фактично суддею місцевого суду було обмежено право на доступ до правосуддя, що є грубим порушенням п. 1 "С", п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У національному законодавстві право на доступ до правосуддя також закріплено на конституційному рівні (ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України).

Статтею 62 Конституції України , зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Отже, недотримання суддею місцевого суду вимог ст. ст. 7, 8, 245, 247, 251, 252, 278, 280, 283, 284 КпАП України про необхідність всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, і вирішення її в точній відповідності із законом, призвело до прийняття щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України незаконного й необґрунтованого судового рішення.

Але, винуватість у порушенні водієм ОСОБА_1 , як учасником дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за обставин, встановлених у постанові, доведена наявними у справі належними та допустимими доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано об`єктивну оцінку.

При цьому суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість водія ОСОБА_1 у порушенні вимог п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, який, керуючи автомобілем марки "BMW 740D", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , на автодорозі М-06, 19 км Київ - Чоп, не вибрав безпечної швидкості та дистанції, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "AUDI", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

За таких обставин, дії водія ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що за її результатами настали.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 суддею місцевого суду за статтею 124 КпАП України - є правильною.

До того ж, фактичні обставини справи, доведеність винуватості у вчиненні ДТП та правова кваліфікація дій за ст. 124 КпАП України ОСОБА_1 ні ним, ні апелянтом - не заперечуються.

Проте, не дотримавшись вимог ч. 1 ст. 36 КпАП України, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя місцевого суду при вчиненні кількох адміністративних правопорушень - не наклав на нього адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо, застосувавши тільки положення ч. 2 ст. 36 КУпАП, а тільки наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених (за ч. 1 ст. 130 КпАП України).

Отже, адміністративне стягнення на ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, - залишилось не накладеним.

Між тим, на момент розгляду даного провадження судом апеляційної інстанції закінчився тримісячний строк накладення адміністративних стягнень з дня вчинення правопорушення за ст. 124 КУпАП (14.03.2021 року), передбачений ч. 2 ст. 38 КпАП України.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та закриттю щодо нього провадження в справі за ст. 124 КпАП України на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити захиснику Жилі Анатолію Анатолійовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Жили Анатолія Анатолійовича, який діє у захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КпАП України на підставі п. 7 ст. 247 КпАП України - закрити в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КпАП України.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н