Справа № 472/221/21
Провадження №3/472/95/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2021 р. смт. Веселинове

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Чаричанський П.О., розглянувши матеріали, що надійшли від Вознесенського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

за ч. 1 ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С ТА Н О В И В:

18 березня 2021 року до Веселинівського районного суду надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії БД № 347447/411 від 10.03.2021 року: 10.03.2021 року 00 год. 40 хв. в Веселинове вул. Ганнівська водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «ІЖ-Юпітер» НОМЕР_1 , після вчинення дорожньо-транспортної пригоди зник із місця ДТП, чим порушив п. 2.10.а ПДР, передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Суд, вивчивши матеріалами справи приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП доведена.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується протоколом серії БД № 347447/411 від 10.03.2021 року, реєстрацією факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, схемою місця ДТП, поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до яких гр. ОСОБА_1 скоїв ДТП та під час спілкування з працівниками поліції зник в невідомому напрямку.

Диспозиція ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п. 2.10 а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу (п. 1.10 ПДР України).

Дорожньо-транспортна пригода це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки п. 1.10 ПДР України).

Суд зазначає, що залишення дорожньо-транспортної пригоди де було спричинено матеріальні збитки своєму транспортному засобу (ст. 122-4 КУпАП) відрізняється від порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. (ст.124 КУпАП).

Так, з диспозиції ст. 124 КУпАП випливає, що внаслідок порушення ПДР мають бути пошкоджені транспортні засоби інших учасників ДТП, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Водночас при залишенні ДТП, навіть якщо було пошкоджено власне майно особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності, так як працівникам поліції потрібно встановити даний факт події що трапився та інші обставини події, які слугували настанню дорожньо-транспортної пригоди.

Так у справі №472/222/21 суд закрив провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП по факту порушення гр. ОСОБА_1 п. 12.1 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, а саме за порушення яке пов`язане з даною подією (10.03.2021 року о 00:35 год. в смт. Веселинове по вул.. Ганнівська водій ОСОБА_1 керував мотоциклом ІЖ «Юпітер 4» днз НОМЕР_2 не впорався з керуванням та здійснив наїзд на паркан. При ДТП мотоцикл отримав механічні пошкодження).

При визначені міри покарання суд виходив з наступного.

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення», вжите в тексті статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі F Європейська конвенція), підлягає автономному тлумаченню (пункт 81 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 08 червня 1976 року («Engel and others v. The Netherlands»). В цьому рішенні Європейський суд вперше вказав на принцип автономного тлумачення поняття «обвинувачення», сформулювавши критерії, які мають бути проаналізовані при вирішенні цього питання (тест Енгеля).

Так, визначення того, чи можна висунуте особі обвинувачення, яке національним законом віднесено до сфери дисциплінарних або адміністративних проступків, вважати кримінальним в розумінні статті 6 Європейської конвенції слід здійснювати за таким критеріями: чи визнається діяння злочином в національному законі, чи поширюється норма закону, якою встановлена відповідальність за таке діяння, на невизначене коло осіб, а також застосувати критерій правових наслідків, тобто оцінити форму та тяжкість правових наслідків в разі вчинення такого діяння.

У своїй практиці, в тому числі у справах «Швидка проти України» (рішення від 30 жовтня 2014 року) та «Гурепка проти України» (рішення від 06 вересня 2005 року) Європейський суд розглядав обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення на предмет дотримання гарантій статті 6 Європейської конвенції.

З урахування викладеного, а також того, що обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП за колом осіб та за ступенем тяжкості покарання, яке загрожує особі в разі визнання її винною, може розглядатися як кримінальне в розумінні Європейської конвенції, суд перевіряє процедуру притягнення особи до відповідальності на предмет дотримання гарантій статті 6.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив 10.03.2021 року, тому суд призначаючи міру покарання застосовує санкцію статті яка діяла на момент вчинення адміністративного правопорушення, так дана санкція є більш м`якою, ніж та яка встановлена за дане правопорушення з 17.03.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 221, 251, 280, 283-284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Одержувач: Миколаївське ГУК (Миколаївської області) 21081300, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, р/р UA0014001.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

(Отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова дійсна для пред`явлення державному виконанню на протязі трьох місяців.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський