КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/373/21Головуючий у І інстанції: Клочко І.В.
Провадження №33/824/1795/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М УКРА Ї Н И

02 квітня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Стрижеус А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Борт Павла Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням судді, адвокатом Борт П.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову судді скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та неправильно встановив, що він керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, оскільки такий висновок не підтверджується належними та допустимими доказами.

Захисник зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд складеного відносно нього адміністративного матеріалу, відтак не був присутній під час розгляду справи, копію оскаржуваного рішення отримав вже після сплину строку на оскарження, відтак строк на апеляційне оскарження постанови пропущено з поважних причин.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Захисник Борт П.С. вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про свідків, які б засвідчили факт керування його підзахисного транспортним засобом у стані накотичного сп`яніння, а наявні в матеріалах показання стосуються лише відмови від проходження огляду.

Також, як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки його не було належним чином повідомлено про розгляд відносно нього адміністративного матеріалу, відтак він був позбавлений можливості надати свої пояснення, заявити клопотання про виклик та допит свідків.

Захисник також звертає увагу на те, що судом було порушено вимоги ст. 33 КУпАП, яка передбачає врахування характеризуючи даних особи при призначенні покарання.

Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин.

Як убачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення у них відсутні відомості про отримання ОСОБА_2 копії судового рішення, ухваленого 11 лютого 2021 року за його відсутності.

З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Борта П.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційного суд вважає, що суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на надання пояснень, що призвело до неповного та поверхневого розгляду справи.

Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими та зазначає, що та обставина, що справу було розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може бути визнана безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови з огляду на наступне.

У рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як убачається із матеріалів справи, суд першої інстанції після надходження справи до суду двічі призначав дату судового засідання, однак ОСОБА_1 на жодне судове засідання не з`явився, при цьому судові повістки були направлені на адресу, яку повідомив ОСОБА_1. працівникам поліції при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, однак повістки повернулись до суду за терміном зберігання.

Відтак, судом першої інстанції в повному обсязі вживались заходи для забезпечення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак ОСОБА_1 правом бути присутнім під час розгляду справи не скористався, тому суд вірно на підставі ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, як того і вимагають вимоги КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», про що він не запероечував в судовому засіданні апеляційного суду.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до яких ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду.

Щодо доводів апелянта про те, що письмові пояснення осіб не можуть братися до уваги, якщо вони не давали показання в судовому засіданні під присягою, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.

Так, суд першої інстанції приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 дослідив докази, які наявні в матеріалах справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків.

Вказані докази не містять розбіжностей та неточностей, відтак у допиті свідків не було потреби, при цьому будь яких клопотань про виклик та допит свідків стороною захисту до суду направлено не було.

Крім того доказів, які б спростовували письмові показання свідків стороною захисту не надано, відтак відсутні підстави вважати, що відомості викладені у них не відповідають дійсності.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про свідків, які б засвідчили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до п. 6 Розділу 2 Інструкції, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Положеннями ч. 2 ст. 266 КУпАП також передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Таким чином, закон вимагає обов`язкової присутності свідків лише під час процедури проходження огляду на місці зупинки або відмову від проходження такого огляду.

Факт керування транспортним засобом встановлюється будь-якими фактичними даними, які в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами.

Щодо доводів апелянта про необґрунтованість призначення адміністративного стягнення та недотримання судом першої інстанції вимог ст. 33 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що вимоги вказаної статті судом дотримані.

Так, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає виключно накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, місце роботи чи сімейний стан порушника, про які зазначає апелянт, не впливають на розмір стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки більш м`якого чи суворішого покарання ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено.

Крім того апеляційний суд зазначає, що Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено накладення стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією відповідної статті, чи її частини.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану алкогольного сп`яніння.

Отже, відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Оскільки рішення суду, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Борт Павла Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Стрижеус