ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1725/20 Головуючий суддя І інстанції Скотар А. Ю.
Провадження № 33/818/347/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1983 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та на враховуючи вимоги ст.. 36 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 10200 грн із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 26.06.2020 близько 23:00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що було засвідчено оглядом на стан алкогольного сп`яніння, в присутності двох свідків, із застосуванням спеціального приладу «Alkotest Drager 6820», відповідно до тесту якого стан сп`яніння ОСОБА_1 склав 0,97 проміле, керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», р.н. НОМЕР_1 в районі будинку 55 по вул. Сергія Закори в с. Гусина Поляна, Зміївського району, Харківської області не вірно обрав швидкість руху та не врахував дорожню обстановку в наслідок чого не впорався з керуванням та здійснив наїзд на опору електропередач, своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.9 «а», 12.1 ПДР України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі не звернувши увагу на наявність його заяви про відкладення розгляду справи стосовно нього. Вказує, що працівники поліції не розщ`яснили йому його права тта порушили процедуру огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказує, що під час огляду на стан алкогольного сп`яніння свідків не було.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 2.9А, 12.1.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколів про адміністративні правопорушення, відомтсі схеми місця ДТП, відомості письмових пояснень свідків.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 444092 від 27.06.2020 року (арк. 4), ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Драгер у присутності двох свідків, який показав результат проведення тесту 0,97 проміле.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 445431 від 27.06.2020 року (арк. 5), ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені працівниками поліції в протоколах, ОСОБА_1 в протоколах, ані в окремих поясненнях не зазначив, що свідчить про його згоду із зафіксованими у протоколах відомостями.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що ці протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб, що його складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, в тому числі, в порядку КАС України, ОСОБА_1 не оскаржувалися. Також не оскаржувались дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва.

Крім того, відповідно до роздруківки газоаналізатору Драгер (арк. 6) вбачається, що вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 0,94 проміле.

З цим результатом ОСОБА_1 був згоден про що свідчить його власноручний підпис у цій роздруківці без зазначення будь-яких зауважень чи заперечень.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що 27.06.2020 року дійсно керував транспортним засобом в с. Г. Поляна Зміївського району Харківської області та здійснив наїзд на електроопору. Пояснив, що він відшкодував вартість пошкодженої ним електроопори. Зазначив, що свідків події, які надавали свої письмові події він не знав. Також пояснив, що протоколи та схему місця ДТП працівники поліції складали в його присутності та він особисто їх підписував.

Аналізуючи ці пояснення, апеляційний суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 26.06.2020 керував транспортним засобом та здійснив наїзд на електроопору.

Відповідно до відомостей заяви начальника Зміївського РВ АТ «Харківобленерго» від 03.07.2020 року, ОСОБА_1 у добровільному порядку відшкодував завдану ним матеріальну шкоду АТ «Харківобленерго», у зв`язку з чим АТ «Харківобленерго» не має до нього жодних претензій.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 відшкодував матеріальну шкоду АТ «Харківобленерго», що підтверджує визнання ним своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та свідчить про намагання знизити суспільну небезпечність свого діяння.

Крім того, підписуючи протоколи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що в них зафіксовані відомості стосовно свідків проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Ці відомості ОСОБА_1 не заперечував, про що свідчить відсутність будь-яких письмових заперечень ОСОБА_1 стосовно цього.

Отже, твердження ОСОБА_1 про те, що свідків не було під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для усунення відповідальності, а тому немає сумнівів в тому що саме ці свідки були присутні під час проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки.

Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 13, 14) вбачається, що працівники поліції запросили їх в якості свідків під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. В їх присутності водію ОСОБА_1 працівником поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки у ОСОБА_1 був запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці з використанням газоаналізатору Драгер. Під час проведення огляду газоаналізатором Драгер, було виявлено результат, що у видихаємому ОСОБА_1 повітрі наявний алкоголь 0,97 проміле.

Відомості цих письмових пояснень ані матеріалами справи, ані поясненнями ОСОБА_1 не спростовуються, а тому суд апеляційної інстанції вважає їх слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Крім того, в протоколах про адміністративні правопорушення (арк. 4,5) наявна графа «..Гр-ну ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП..».

З відомостями цих протоколів ОСОБА_1 ознайомлений, копії цих протоколів отримав, дії працівників поліції, які складали ці протоколи ОСОБА_1 не оскаржував, а тому суд апеляційної інстанції твердження ОСОБА_1 про те, що йому не роз`яснювались його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності та не бере їх до уваги.

Крім того, відповідно до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та з результатом цього огляду був згоден, що свідчить про відсутність необхідності проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а тому суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.9А, 12.1 Правил дорожнього руху України та його притягнуто за ст. 124 і ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков