Провадження № 3/470/207/21
Справа № 470/441/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року смт Березнегувате

Суддя Березнегуватського районного суду Миколаївської області Орлова С.Ф., за участю секретаря судового засідання Гордієнко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу, яка надійшла від начальника відділення поліції №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, немаючого на утриманні неповнолітніх дітей, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, ідентифікаційний код НОМЕР_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 20 липня 2021 року о 13 годині у громадянина ОСОБА_1 виникла сімейна сварка з його дідом ОСОБА_2 , в ході якої він ображав останнього нецензурною лайкою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнав, суду пояснив, що коли прийшов додому, дід почав на нього кричати та ображати, що він в стані алкогольного сп`яніння, намагався вдарити. Діда він не ображав нецензурною лайкою та фізичної сили не застосовував, лише виставив перед собою руки щоб уникнути удару, потім вирішив піти з дому щоб дід заспокоївся. На даний час вони примирилися.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали адміністративної справи суддя доходить наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАПдоказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу(ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАПорган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У свою чергу спеціальним Законом, який визначає відповідні поняття, що застосовано у вищевикладеній нормі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р. № 2229-VIII відповідно до якого домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону України визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Оцінюючи ж пояснення ОСОБА_1 , суддя доходить висновку, що між ним та його дідом ОСОБА_2 виник спонтанний конфлікт відносин пов`язаний з тим, що ОСОБА_1 прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обов`язковим елементом складу даного адміністративного правопорушення є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психологічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілого, а саме завдання чи ймовірна можливість завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії. Таким чином, законодавцем встановлено, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за психологічне насильство, яке могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, зі змісту диспозиції ч. 1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого і обов`язок це довести, покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосував психологічне або фізичне насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Також обов`язковою складовою протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП є місце вчинення правопорушення, а з досліджених судом доказів вбачається, що останнє не було встановлено під час оформлення протоколу серії АПР18 №531200 складеного відносно ОСОБА_1 . У якому окрім іншого, взагалі не викладено складу адміністративного правопорушення, яке на думку інспектора поліції було вчинене ОСОБА_1 , а саме у відповідній графі протоколу містяться лише пояснення ОСОБА_1 . З огляду на викладене, суд доходить висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №531200 не відповідає вимогам ст.256 КУпАП (не містить складу та суті виявленого порушення), а тому не може бути визнаний належним доказом, вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене суддя дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 221, 247, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя С. Ф. Орлова