Дата документу 23.08.2021
Справа № 334/5077/21
Провадження № 3/334/2041/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2021 року суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сведликове, громадянки України, яка раніше не притягалася до адміністративної відповідальності, непрацюючої, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

за ч.1 ст. 184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

14.07.2021 о 19:26 год. ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язків щодо виховання малолтінього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим останній 14.07.2021 о 19:26 годині був виявлений за адресою місто Запоріжжя, вул. Каширське шосе без нагляду батьків. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 14.07.2021 вона прийшла з роботи та приймала душ, з дитиною у дворі була її мати. Син катався на велосипеді та поїхав з двору, мати його наздогнати не змогла. Через 15 хвилин їй зателефонували на телефон та .сказали, що дитину знайшли в районі вул. Каширське шосе, після чого вона його одразу забрала. Зазначила, що працює, тому не може постійно доглядати за дитиною.

Суддя, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №595812 від 15.07.2021 (а.с. 1), електронний рапорт (а.с. 2), письмові пояснення правопорушника (а.с. 4), копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5), приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН).

Так, у ч. 3ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Приписами ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Дослідження та ґрунтовний аналіз наявних в матеріалах справи письмових пояснень і рапортів дають обґрунтовані підстави вважати наявними подію та склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КупАП, а саме: неналежне виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виявилося у залишення його без належного догляду та турботи, що призвело до пересування шестирічної дитини до місця проїзду великої кількості транспорту, що не відповідає за своїм призначенням потребам саме гармонійного розвитку та виховання дитини. Всі докази у їх сукупності свідчать про те, що малолітній ОСОБА_2 певний час знаходилася без нагляду батьків або осіб, які їх замінюють, у місці, яке несе потенційну небезпеку для життя, здоров`я та безпеки дитини, адже рух транспортних засобів по вул. Каширське шосе є досить пожвавленим, а дитина в силу свого віку не має належного усвідомлення, навичок для правильного поводження на проїжджій частині.

Перебування дитини такого віку (6 років) поблизу місця проїзду проїзду великої кількості транспорту не відповідає найкращим інтересам дитини.

Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що вона працює та не може постійно доглядати за сином, а під час його прогулянки за ним слідкувала її мати не виправдовує дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адже ввірення дитини іншій особі, яка не може належним чином забезпечити безпеку дитини під час прогулянки, не відповідає інтересам дитини та не забезпечує належного догляду за дитиною.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Частиною 1 ст. 184 КУпАП, передбачено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Дослідивши докази, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, а також відповідно до ст. 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, яка раніше не притягалася до адміністративної відповідальності ступінь її вини, суддя приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 в скоєні даного правопорушення та необхідність накладення на неї стягнення у межах санкцій ч. 1 ст. 184 КУпАП, яка передбачає попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, суддя дійшов до висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення нею нових правопорушень, необхідним та достатнім є накладення адміністративного стягнення у виді штрафу п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, якою встановлено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно із ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що буде складати 454,00 грн. із розрахунку (2270*0,2).

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 279, 280, 281, 283-285, 287, 289, 291, 294 ,308 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 184 КУпАПта притягнути до адміністративної відповідальності наклавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454,00 грн. на користь держави.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: Коломаренко К. А.