г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2488/21
Номер провадження 3/213/854/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року м. Кривий Ріг

Суддя Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Алексєєв О.В., розглянув матеріали, що надійшли з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є фізичною особою - підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №230/04-36-24-10 від 09 липня 2021 року, встановлено, що за результатами камеральної перевірки (Акт перевірки №13893/04-36-24-10/ від 06 липня 2021 року), ОСОБА_1 несвоєчасно подав за встановленою формою відомості про доходи громадян, а саме: податковий розрахунок за встановленою формою №4ДФ відомостей про доходи громадян за 1 квартал 2021 року по строку 11 травня 2021 року, фактично подано 15 травня 2021 року та зареєстровано в Криворізькій південній ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що є порушенням п.п. 16.1.3 п.16.1, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст.51, п. п. «б», п. 176.2

ст. 176 Податкового кодексу України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 163-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В порядку ст. 268 КУпАП справу розглянуто без його участі.

Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Котляр Т.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Неодноразово надавала клопотання про відкладення розгляду справи внаслідок її перебування на лікарняному, проте відповідних доказів суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ видно, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Суддею відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. За таких підстав доходжу до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завданняКодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що є триваючим правопорушенням, а тому стягнення на останнього може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, тобто починаючи з 15 травня 2021 року. Тому приходжу до переконання, що клопотання сторони захисту є спрямованими на затягування судового розгляду справи та уникнення адміністративної відповідальності.

Дослідив матеріали справи у їх сукупності, приходжу до таких висновків.

Статтею 163-4 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наданими суду доказами, які узгоджуються між собою, є достатніми та допустимими, а саме: актом перевірки №13893/04-36-24-10/ від 06 липня 2021 року та протоколом про адміністративне правопорушення №230/04-36-24-10 від 09 липня 2021 року.

Оцінив письмові докази при всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст.163-4 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення, керуючись ст. 33 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді попередження. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Також підлягає стягненню з останньої судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, ст.4 Закону України Про судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 24, 27, 33, 40-1, 163-4 ч.1, 251, 252, 268, 280, 283-285 КУпАП, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винуватим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 163-4 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України, місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601), за такими реквізитами: УК в Інгул. р-ні м. Кр. Ріг Інгул. Р-н/ /22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA0004641; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Алексєєв