Справа № 167/570/21
Номер провадження 3/167/262/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2021 року місто Рожище

Суддя Рожищенського районного суду Волинської області Н.В. Шептицька, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Відділу поліцейської діяльності №1 (місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , працюючого ФОП,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП,

в с т а н о в и в:

28.07.2021 року до Рожищенського районного суду Волинської області з Відділу поліцейської діяльності №1 (місто Рожище) Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшов для розгляду протокол серії ВАБ №037728 від 22.07.2021 року про адміністративне правопорушення, складений за частиною 1 статті 164 КУпАП відносно ОСОБА_2 (далі протокол).

Згідно протоколу, 11.06.2021 року ГУ ДПС у Волинській області встановлено, що ОСОБА_2 , будучи фізичною особою підприємцем, в період з 01.09.2020 року по 09.09.2021 року придбав дизпаливо загальним об`ємом 46 004, 07 літрів, які зберігав на території підприємства у місті Рожище по вулиці Молодіжна, 4, без ліцензії на зберігання пального, чим порушив статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 482/95-ВP.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 КУпАП.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи (ас 24).

Суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутності ОСОБА_2 , оскільки присутність особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 164 КУпАП, не є обов`язковою, згідно частини 2 статті 268 КУпАП.

Згідно письмових пояснень від 22.07.2021 року (ас 16-20), ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, не визнав і пояснив, що не згідний з протоколом, оскільки являється фізичною особою-підприємцем і видами його підприємницької діяльності є зокрема:

46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

02.20 лісозаготівлі;

16.10 лісопильне та стругальне виробництво;

49.41 вантажний автомобільний транспорт;

52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Для здійснення підприємницької діяльності має у власності автомобіль ДАФ та Камаз, а також використовує орендовані транспортні засоби та користується послугами перевезення інших суб`єктів господарювання. Щоб заправити пальним вказані транспортні засоби та з метою економії коштів для здійснення підприємницької діяльності, ним були укладені договори поставки з ТОВ «Компанія ПАНХІМ» №54 від 26.02.2021 року та з ТОВ «ПАНХІМ 2020» №121 від 17.05.2021 року та з ТОВ «Волинь ПММ» №146 від 16.10.2020 року. Постачання палива здійснювалося транспортом ТзОВ «Панхім-Інвест» та розливалося безпосередньо у транспортні засоби (баки), що використовуються ним для здійснення підприємницької діяльності. Придбане пальне було використане в процесі господарської діяльності та списане, що підтверджується бухгалтерськими документами. Відповідно до роз`яснень ДФС України від 16.08.2019 року «Щодо вимог законодавства з ліцензування місць зберігання пального», суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального, місцях роздрібної торгівлі пальним або місцях оптової торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Тобто, у разі здійснення суб`єктами господарювання всіх форм власності діяльності із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик на території (місці), де розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користуванні, йому необхідно буде отримувати ліцензію на право зберігання пального, крім випадків, передбачених Законом №481, коли така ліцензія не отримується.

Зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/технічному обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального, оскільки дані резервуари не являються нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території) згідно з Законом №481.

Під час проведення перевірки працівниками управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Волинській області не виявлено споруд та/або обладнання, та /або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, із залишками пального в них, а отже не доведено факт зберігання пального без ліцензії. Тому на основі вищевикладеного вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, тому провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд встановив наступне.

Згідно протоколу серії ВАБ №037728 від 22.07.2021 року про адміністративне правопорушення, складеного за частиною 1 статті 164 КУпАП відносно ОСОБА_2 , 11.06.2021 року ГУ ДПС у Волинській області встановлено, що ОСОБА_2 , будучи фізичною особою підприємцем, в період з 01.09.2020 року по 09.09.2021 року придбав дизпаливо загальним об`ємом 46 004, 07 літрів, які зберігав на території підприємства у місті Рожище по вулиці Молодіжна,4, без ліцензії на зберігання пального, чим порушив статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 482/95-ВP (ас 3).

Таким чином, установлено, що протокол про адміністративне правопорушення складений 22.07.2021 року. Проте, обставини, зазначені у ньому, стосуються періоду з 01.09.2020 року по 09.09.2021 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 164 КУпАП, адміністративним правопорушенням є провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», пункт 33 рішення у справі «Гурепка проти України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо, є неналежними доказами.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді, і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на підставі протоколу здійснюється розгляд справи по суті.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи повинні діяти у точній відповідності із законом.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що не можна покласти в основу обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №037728 від 22.07.2021 року, який складений з грубим порушенням вимог пункту 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376, згідно якого при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення». Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

З наведеного слідує, що суть адміністративного правопорушення повинна бути викладена таким чином, щоб було зрозуміло, де та за яких обставин воно було вчинене, в яких саме діях або бездіяльності відобразилося. Фактично опис суті правопорушення має відповідати диспозиції правової норми, яка передбачає відповідальність за вказане правопорушення. При її викладенні необхідно відображати склад адміністративного правопорушення: об`єкт, об`єктивну сторону, дані про суб`єкт та суб`єктивну сторону проступку.

Час вчинення адміністративного правопорушення є складовою об`єктивної сторони правопорушення.

В такій ситуації, коли протокол про адміністративне правопорушення складений (22.07.2021 року) раніше за крайній строк події (09.09.2021 року) інкримінованого ОСОБА_2 правопорушення, такий протокол не може бути визнаний належним і допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП.

Крім того, наданий суду Акт фактичної перевірки №03/4827/09-01/ від 11.06.2021 року року, на підставі якого складався протокол про адміністративне правопорушення, також містить інформацію про придбання ОСОБА_2 пального за період з 01.09.2020 року по 09.09.2021 року (ас 8). А відтак, даний Акт від 11.06.2021 року не може бути належним доказом у справі.

При цьому, суд враховує інформацію, яка міститься у Додатку до акту від 10.06.2021 року № бланка 016730, згідно якого ОСОБА_2 придбав пальне за період з 30.04.2020 року по 31.05.2021 року і загальний обсяг придбаного пального 46 004, 07 л (ас 11).

За таких обставин Додаток до акту від 10.06.2021 року № бланка 016730 також не може бути належним і допустимим доказом у даній адміністративній справі.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Всупереч вимог статті 251 КУпАП, посадовою особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано жодних доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП.

Згідно статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті164 КУпАП, а тому справа підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись частиною 1 статті 164, статтею 245, пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 251, 252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КУпАП, закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неподання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька