Єдиний унікальний номер № 225/2213/21
Провадження № 3/225/653/2021
Дзержинський міський суд Донецької області
ПОСТАНОВА
Іменем України

07 квітня 2021 року м. Торецьк

Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Челюбєєв Є.В., розглянувши матеріали, які надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Курахове Мар`янського району Донецької області, військовослужбовця, який проходить військову службу на посаді номер обслуги 3 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого і фактично проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2021 року до Дзержинського міського суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал стосовно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, в якому зазначено, що він, будучи військовослужбовцем, 16 березня 2021 року був відсутній на місці дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої в м.Залізне. Особовим складом роти вогневої підтримки було організовано пошукові заходи даного військовослужбовця, на телефонні дзвінки він не відповідав. Солдат ОСОБА_3 не надав документів, що підтверджували б законність його відсутності, тобто солдат ОСОБА_3 був відсутній на військовій службі без поважних причин.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зазначаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи, тощо.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, ч. 3 ст.172-11 КупАП встановлена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

З об`єктивної сторони правопорушення полягає у діях або бездіяльності і має наступну структуру можливих форм його прояву,

- самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб,

- нез`явлення зазначених осіб вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

В той же час, командир військової частини НОМЕР_1 в протоколі про адміністративне правопорушення № 41, зазначив, що 16.03.2021 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_3 , були організовані пошукові заходи останнього, документів, що підтверджували б законність його відсутності не надав, тобто ОСОБА_3 був відсутній на військовій службі без поважних причин. При цьому, на доведення вини ОСОБА_3 командиром військової частини не надано жодного документу, який би свідчив про відсутність даного військовослужбовця на території військової частини без поважних причин, взагалі не зазначено, з яких саме причин він був відсутній на території військової частини, не вказано загальну кількість відсутності військовослужбовця на території військової частини.
При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 командиром військової частини НОМЕР_1 не зазначено фактичний момент з`явлення військовослужбовця ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 (до місця служби), адже цей момент має бути в установленому законом порядку задокументований, тобто командиром військової частини не зазначений час вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про те, як військовослужбовець ОСОБА_3 прибув до військової частини (до місця служби) або він був затриманий, або з`явився до військової комендатури чи військового комісаріату, тощо.

Також в матеріалах справи відсутні відомості, чи повернувся військовослужбовець до військової частини (місця служби), чи приступив він до виконання обов`язків з військової служби.

Отже, в протоколі командир військової частини не зазначив один з обов`язкових елементів складу адміністративного правопорушення, а саме її об`єктивну сторону.
Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 6 вересня 2005 року в справі «Гурепка проти України», зазначив, що з огляду на усталену прецедентну практику, в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наприклад, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Положеннями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.
Оскільки протокол складений без додержання вимог ст. 256 КУпАП, його необхідно повернути для усунення встановлених судом недоліків.
Керуючись ч. 3 ст. 172-11, ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення повернути командиру військової частини НОМЕР_1 , підполковнику ОСОБА_1 для усунення недоліків.

Після усунення недоліків справа може бути розглянута Дзержинським міським судом Донецької області.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є.В. Челюбєєв