Справа №463/1250/21
Провадження №3/463/555/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С. І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1

за ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 , керуючи автотранспортним засобом БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 26.01.2021 о 22.50 год. за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 34 з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження медичного огляду, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Крім того, працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення про те, що гр. ОСОБА_1 , 26.01.2021 о 22:50 год. керуючи автотранспортним засобом БМВ, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Львові на вул. Пасічна, 36 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з наступним наїздом на перешкоду (бордюр та бетонний паркан), внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України.

ОСОБА_1 , під час розгляду справи про адміністративне правопорушення вину у вчиненому заперечив та пояснив, що автомобілем не керував, а відтак, не зобов`язаний був проходити медичний огляд. Зокрема, внаслідок вживання спиртних напоїв його товариші замовили йому послугу «тверезий водій», який відвозив його до родичів. Після ДТП ця особа втекла. Хто це був він не пригадує.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Лесько С.Я. в судовому засіданні заперечив винуватість свого довірителя, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 виконував функції водія. В свою чергу, ним отримано письмові пояснення охоронця ОСОБА_2 , який не підтвердив, що ОСОБА_1 перебував за кермом.

Розглянувши матеріали справи, вважаю, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід відмовити виходячи з наступного.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП, полягає в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до роз`яснень, які надані в п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статей 283 і 284 КУАП у постанові, серед іншого, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За змістом ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Аналогічні положення закріплені в ст. 62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Під час розгляду адміністративної справи № 161/5372/17 (постанова від 29.04.2020р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював правові висновки, згідно яких роз`яснив, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставин справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Відтак, пояснення особи, яка склала адмінпротокол не можуть бути доказами вчинення адмінправопорушення.

Повертаючись до обставин даної справи слід визнати, що матеріали справи не містять прямих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Як вбачається з відеозапису обставин події, на такому теж не зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Водночас, після того як прибули працівники поліції ОСОБА_1 пояснював їм, що не перебував за кермом. Також він показував їм сліди від взуття, які вели від водійської дверки автомобіля і які йому не належать.

Також ОСОБА_1 пояснював, що за кермом перебував « ОСОБА_3 », який власне здійснив ДТП і який після цього втік.

Водночас, усі ці пояснення працівники поліції не просто проігнорували, вони взагалі ніяк не відреагували на них, не перевіряли особу на ім`я « ОСОБА_3 », не з`ясовували, чи належать ОСОБА_1 сліди від взуття, і що найголовніше, не опитували свідків та навіть не встановлювали, чи були свідки події.

Більше того, у протоколі, який складено за статтею 124 КУпАП потерпілим вказано ТОВ «ММ» - охоронець ОСОБА_2 , який був на місці події, підписався в протоколі про адміністративне правопорушення та очевидно, міг надати хоч якусь інформацію про відомі йому обставини.

Однак, працівники поліції не відбирали від нього пояснень, хоча такі докази могли мати важливе значення для встановлення дійсних обставин справи.

Відтак, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, з врахуванням положень ст. 62 Конституції України та практики ЄСПЛ приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП належними і допустимими доказами не доведена, що свідчить про відсутність в його діях події та складу інкримінованого правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з наведеним, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 9, 130, 247, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя: Леньо С. І.