КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/6260/20 Постанова винесена суддею Кравченко Л.М.
Провадження № 33/824/1216/2021
Категорія: ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю ОСОБА_1 та захисника Приходька Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Васильків Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду в постанові, 15 листопада 2020 року близько 11 години в АДРЕСА_3, в приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснювала відпуск покупців, чим порушила ПКМУ № 641 від 22 липня 2020 року, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та матеріального закону, просить поновити строк оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року, скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП стосовно неї закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в мотивувальній частині постанови відсутня будь-яка оцінка матеріалів провадження на предмет допустимості доказів, відповідності складеного протоколу вимогам законодавства, а також щодо її клопотання про закриття провадження в справі, водночас посилається на те, що в справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження її винуватості у вчиненні правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить викладу суті правопорушення з посиланням на конкретний нормативний акт, який передбачає відповідальність за ст. 44-3 КУпАП, при цьому суддя місцевого суду порушив принцип диспозитивності, оскільки взяв на себе повноваження органу, уповноваженого на складання протоколу, та самостійно визначив суть адміністративного правопорушення; пояснення свідків не доводять вчинення правопорушення в аспекті порушення постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 з огляду на відсутність в матеріалах справи даних, які саме обмеження або порушення вона вчинила; відеозапис не надає можливості здійснити ідентифікацію приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», її присутність в ньому та мету перебування людей в цьому приміщенні.

Разом з цим, ОСОБА_1 зазначає про те, що за матеріалами справи можливо припустити, що її притягнуто до відповідальності за заборону торгувати побутовими товарами у вихідні дні, але відповідно до постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року п. 15 постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року втратив чинність, тому її притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правової норми, яку на момент розгляду справи було скасовано, що є підставою для закриття провадження в справі за п. 6 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на те, що не брала участі в розгляді справи в суді першої інстанції, а копію постанови отримала в суді лише 11 січня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю можливим поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, оскільки з матеріалів провадження слідує, що справу було розглянуто без її участі, копію постанови вона отримала 11 січня 2021 року, тобто реалізувати своє право на оскарження судового рішення змогла лише після ознайомлення з його змістом та 18 січня 2021 року подала апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника Приходька Д.В., які уточнили апеляційні вимоги та просили постанову судді місцевого суду скасувати, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги та допитавши свідка, доходжу висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених в судовому засіданні та оцінених доказів і вирішити справу в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, з огляду на положення ст. 252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі.

Проте, як видно з матеріалів справи, наведені вимоги закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні суддею місцевого суду постанови щодо ОСОБА_1 дотримані не були.

При цьому є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить викладу фактичних обставин правопорушення відповідно до диспозиції ст. 44-3 КУпАП.

Так, згідно з вимогами статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з цим, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених дій.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до диспозиції ст. 44-3 КУпАП (в чинній на час вчинення правопорушення редакції), відповідальність за цією нормою закону настає в разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами та тягне за собою накладення штрафу як на громадян, так і на посадових осіб.

Наведена норма закону є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №505664, складеному щодо ОСОБА_1 ,зазначено, що 15 листопада 2020 року об 11 годині в АДРЕСА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснювали відпуск покупців (клієнтів), чим порушено постанову КМУ № 641 від 22.07.2020 та вчинено правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Між тим, такий виклад суті правопорушення в протоколі, виходячи з диспозиції ст. 44-3 КУпАП, не розкриває зміст порушення, зокрема, правил щодо карантину людей, передбачених іншими актами законодавства, оскільки не містить посилання на конкретну заборону або обмеження, передбачені конкретним пунктом (пунктами) згаданої постанови КМУ, які в даному випадку порушила ОСОБА_1 .

Незважаючи на те, що таке обвинувачення в даному випадку є неконкретним, позбавляє можливості ефективно захищатися від нього, а сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, за результатами судового розгляду суддя місцевого суду визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та наклав на неї адміністративне стягнення.

При цьому суддя місцевого суду в постанові фактичні обставини правопорушення, які вважав встановленими та доведеними, виклав аналогічним чином як і в протоколі, зазначивши лише про те, що постановою КМУ №641 від 22.07.2020 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 01.08.2020 по 19.12.2020 на території України встановлено карантин, дію якого продовжено постановами КМУ від 11.03.2020 №211 та від 20.05.2020 №392, але фактично не з`ясував, яку саме заборону або обмеження, в який спосіб порушила ОСОБА_1 та висновок про доведеність вини формально обґрунтував матеріалами справи без розкриття їх змісту.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст. 256 КУпАП, оскільки він не містить викладу суті правопорушення з посиланням на конкретні положення нормативного акту, які порушила ОСОБА_1 , а сам по собі факт відпуску покупців в магазині не є протиправною діяльністю, вина останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, не може вважатися доведеною.

При цьому надати оцінку іншим доказам, окрім протоколу, який є самостійним доказом, суд позбавлений можливості, оскільки будь-які докази у справі повинні оцінюватися виходячи із тих фактичних обставин правопорушення, які встановлені уповноваженою на це особою, та відповідають диспозиції конкретної правової норми.

За таких обставин слід вважати, що належних та допустимих доказів, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суду не надано.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки допущені порушення вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття судом рішення є істотними, а в справі відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КупАП, постанова судді місцевого суду в цій справі підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн - скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко