Справа № 204/2485/21
Провадження № 2/204/1245/21
РІШЕННЯ

іменем України

9 серпня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Шаповалова В.В.,

за участі:

представника позивача Жури Н.В.,

представника відповідача Лупан О.Є.,

представника третьої особи Кононова А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири у частині покупця,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1273 у частині покупця, а саме перевівши право покупця на позивача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 4 договору ринкова вартість об`єкту складає 195723 грн. Вказує, що спірне домоволодіння було придбано за кошти позивача та для позивача, а оформлене на відповідача, оскільки позивач не міг оформити нерухомість на своє ім`я та між сторонами існувала усна домовленість, що відповідач буде проживати у будинку. 28 грудня 2012 року до укладення нотаріального договору купівлі-продажу ОСОБА_5 , позивач, відповідач, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зустрілись у спірному домоволодінні, де позивач передав кошти ОСОБА_5 у сумі 30000 доларів США за купівлю-продаж домоволодіння АДРЕСА_1 , на підтвердження чого ОСОБА_5 надала розписку, а ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виступили свідками у вказаній розписці. Таким чином, позивач стверджує, що саме він здійснив оплату вартості домоволодіння із коштів, що належали йому особисто. У 2012 році позивач здійснив продаж власного автомобіля та маючи певні заощадження здійснив розрахунок з продавцем за спірне домоволодіння. Після купівлі-продажу домоволодіння відповідач заселилась до домоволодіння та проживає у ньому, але кошти, які були потрачені на придбання домоволодіння повернуті не були, відповідач також відмовляється переоформити домоволодіння на позивача посилаючись на те, що на даний час вона не має можливості. Крім того, позивач за свої кошти здійснив ремонт будинку. Відповідач не мала коштів на придбання домоволодіння, оскільки на той час не працювала, мала маленьку дитину та шлюбні відносини з чоловіком були припинені. Відповідач не виконує домовленість між сторонами та добровільно не переоформлює власність на позивача, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 до розгляду цивільної справи.

27 травня 2021 року на адресу суду надійшли пояснення щодо позову представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Кононова А.М., в яких він зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження джерела походження та наявності коштів на придбання будинку. Як стверджує позивач, грошові кошти він отримав від продажу власного автомобіля та всі кошти належали йому особисто, однак доказів зазначених обставин не надано. Звертає увагу на твердження позивача про те, що останній начебто не міг оформити нерухомість на своє ім`я, однак позивач не наводить жодних причин або обставин, які заважали йому це зробити. У розписці від 28 грудня 2012 року зазначено, що ОСОБА_5 продала свій дім за 30000 доларів, однак не зазначена країна-емітент зазначеної валюти. У договорі купівлі-продажу зазначено, що ринкова вартість домоволодіння складає 195723 грн. Отже, наявні суттєві протиріччя між розпискою та договором купівлі-продажу. Також вказує, що договір купівлі-продажу спірного будинку був укладений 28 грудня 2012 року, позивач звернувся до суду 2 квітня 2021 року, тобто через 8 років та 8 місяців після укладення спірного договору. Після укладення договору купівлі-продажу спірного будинку позивач, будучи достовірно обізнаний щодо умов договору в частині покупця, не оспорював його, тобто визнавав право власності на будинок за відповідачем протягом 8 років та 8 місяців. Враховуючи викладене, просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поясненнях третьої особи ОСОБА_3 щодо позову, які надійшли на адресу суду 8 липня 2021 року, вказано, що у 2008 році її син ОСОБА_8 уклав з ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір №CrL-SME309/318/2008, а ОСОБА_3 уклала договір іпотеки РМ-SME309/318/2008 в забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору. Предметом іпотеки виступило домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташовано на земельній ділянці площею 0,0503 га. Між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» було укладено договір факторингу, у тому числі і щодо відступлення їхнього боргу. У грудні 2012 року до третьої особи звернувся ОСОБА_1 з бажанням купити вищезазначене домоволодіння для свого проживання та своєї сім`ї. Вони домовились з ОСОБА_1 , що продаж домоволодіння буде здійснено за 30000 доларів США, що еквівалент у гривні складав 242400 грн. Сума продажу домоволодіння складалась з двох частин, а саме одна частина стосувалась погашення кредитної заборгованості за кредитним договором ОСОБА_8 , та як наслідок зняття іпотеки з домоволодіння, яке домовлено було для продажу, а також інша частина для передання коштів третій особі ОСОБА_3 . Для того, щоб укласти договір купівлі-продажу, ОСОБА_1 21 грудня 2012 року здійснив погашення кредитної заборгованості у розмірі 199825 грн за кредитним договором та здійснив погашення витрат ТОВ «ОТП Факторинг» на ведення ППР за кредитним договором. Після погашення боргу, 21 грудня 2012 року з реєстру іпотек на домоволодіння було виключено запис про іпотеку. Таким чином, перша частина коштів у розмірі 25000 доларів США пішла на погашення заборгованості за кредитним договором та зняття обтяження на домоволодіння. Зазначає, що 28 грудня 2012 року третя особа вона отримала від ОСОБА_1 5000 доларів США. При отриманні коштів ОСОБА_3 написала розписку, що продала свій будинок ОСОБА_1 за 30000 доларів США, та вже у нотаріуса дізналась, що договір купівлі-продажу домоволодіння буде укладатись з ОСОБА_2 . Вважає, що дійсним покупцем домоволодіння був ОСОБА_1 .

Представник позивача ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки договір купівлі-продажу у спірній частині є фіктивний. Додатково пояснила, що позивач не міг оформити право власності на себе, оскільки була боргова розписка. Також вказала, що зараз в провадженні суду перебуває цивільна справа про поділ сумісного майна подружжя, до якого входить також зазначене домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності.

Представник відповідача Лупан О.Є. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, пояснила, що дійсно домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , куплено за кошти батька відповідача та відповідач не проти переоформлення домоволодіння на позивача, але за умови вирішення питання щодо того, де вона буде проживати. Додатково зазначила, що домоволодіння було придбано відповідачем під час її шлюбу з третьою особою ОСОБА_4 та під час шлюбних відносин, відповідач живе в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту його купівлі разом з позивачем, матір`ю та дитиною. Крім того, додала, що головною причиною подання даного позову є наявність судового провадження про поділ майна подружжя та в разі задоволення позову позивач буде позбавлений свого майна, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат Кононов А.М. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поясненнях третьої особи щодо позову.

Третя особа ОСОБА_3 про слухання справи повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавала.

Суд, вислухавши представника позивача Журу Н.В., представника відповідача Лупан О.Є., представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Кононова А.М., свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач з 15 вересня 2001 року перебувала у шлюбі з третьою особою ОСОБА_4 , який рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року, що набрало законної сили 30 січня 2018 року, розірвано. Також зазначеним рішенням встановлено, що фактично спільне життя між подружжям припинено з 2013 року (а.с.149).

28 грудня 2012 року між третьою особою ОСОБА_5 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_11 , та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшаковою Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1273, відповідно до п. 1. якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купила домоволодіння (з відповідними господарськими та побутовими будівлями та спорудами), що знаходиться в АДРЕСА_1 , та розташовано на земельній ділянці площею 0,0503 га (а.с.7,108,109).

Згідно п. 3 договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року, продаж вчинено за 195723 грн, які ОСОБА_5 одержала від покупця повністю.

З пункту 8 договору купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року встановлено, що чоловік покупця ОСОБА_4 своєю письмовою заявою, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально, надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю вказаного вище нерухомого майна.

19 жовтня 2016 року відповідач зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6,19).

Станом на час розгляду справи відповідач на підставі спірного правочину є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8, 10-11, 28-34).

Також в судовому засіданні в порядку ч.2 ст. 82 ЦПК України встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та таку ж адресу місця проживання ним вказано в позовній заяві (а.с.1,21).

Позивачем до позовної заяви додано копію розписки ОСОБА_5 від 28 грудня 2012 року, в якій зазначено, що вона продала свій будинок за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 за 30000 доларів (а.с.9).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №204/755/21 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, де предметом позову є визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя (а.с.37-38, 150-152).

ОСОБА_7 , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, повідомив, що позивач є однокласником його дружини та його і всю його сім`ю він знає дуже давно. Вказав, що він був свідком того, як позивач, але коли саме він не пам`ятає, передавав попередньому власнику будинку по АДРЕСА_1 , номер якого він також не пам`ятає, гроші у розмірі 200000 грн, але хто, що і кому під час такої передачі грошей казав свідок не пам`ятає. Також свідок повідомив, що він знає, що у попереднього власника будинку по пров. Ізюмський були борги та позивач все оплатив. Потім свідок допомагав позивачу робити ремонт у будинку, який все купляв для проведення такого ремонту в будинку. Також свідок повідомив, що з того часу як купили будинок по пров. Ізюмський там живе відповідач з донькою, позивач проживає по АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що є другом позивача з 1989-1990 року та в грудні 2012 року чи січні 2013 року позивач його покликав, щоб він був присутнім під час передачі грошей за будинок по АДРЕСА_1 , гроші передавалися у гривневому еквіваленті, але в якому розмірі йому не відомо, проте знає, що така сума була еквівалентна 30000 доларам США. Вказав, що зі слів позивача він знає, що 30000 доларів США є його особистими коштами та знає, що позивач потім сам робив ремонт в даному домоволодінні. Також пояснив, що буває в будинку по пров. Ізюмському дуже рідко, можливо один раз на рік та хто там проживає однозначно відповісти не зміг.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 , який є сином позивача та рідним братом відповідача, пояснив, що в 2012 році батько придбав будинок по АДРЕСА_1 та потім він допомагав батькові з ремонтними роботами там. В подальшому батько в`їхав туди з відповідачем проживати. Також свідок вказав, що позивач зареєстрований в будинку АДРЕСА_3 , власником якого він є по даний час, проте більшість часу він все одно на сьогодні проживає в будинку АДРЕСА_1 .

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне.

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

3а договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З позовної заяви та доводів представника позивача в судовому засіданні вбачається, що позивач та його представник обґрунтовують позов тим, що договір купівлі-продажу від 28 грудня 2012 року є удаваним в частині покупця, оскільки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , насправді було придбане не відповідачем, а саме позивачем за рахунок грошових коштів, одержаних ним від продажу власного автомобіля та власних заощаджень. Зазначення у договорі купівлі-продажу покупцем ОСОБА_2 було викликано тим, що позивач не міг оформити право власності на себе, оскільки була боргова розписка.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Проте, будь-яких переконливих та достатніх доказів на підтвердження удаваності оспорюваного правочину в частині покупця позивач та його представник суду не надали.

Суд також звертає увагу, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у частині покупця ОСОБА_2 був спрямований на настання юридичного наслідку набуття нею права власності на зазначене нерухоме майно, а тому суд дійшов висновку про відсутність передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання його удаваним.

Факт можливої допомоги позивача в купівлі відповідачем домоволодіння за спірним правочином та проведення ним там ремонтних робіт, не свідчить, що позивач був його покупцем. Відповідач фактично вселилася у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвала там своє місце проживання та проживає там по даний час, у той час як позивач залишається зареєстрованим та фактично проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується показами свідка ОСОБА_7 , якого було допитано в судовому засіданні за клопотанням представника позивача, та відомостями зазначеними в позовній заяві. Покази свідка ОСОБА_10 та пояснення представника відповідача в судовому засіданні щодо проживання позивача в спірному домоволодінні судом до уваги не приймаються, оскільки свідок ОСОБА_10 та відповідач є близьким родичами позивача та є заінтересованими особами.

Також судом враховується, що в спірному договорі, який нотаріально посвідчено, зазначено, що продавець ОСОБА_5 отримала 195723 грн саме від відповідача та саме щодо відповідача третя особа ОСОБА_4 надав згоду як своїй дружині на купівлю нерухомого майна за спірним правочином.

Доказів того, що позивач не міг оформити право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на себе, оскільки була боргова розписка чи будь-які інші перешкоди, суду не надано.

Надана позивачем копія розписки від 28 грудня 2012 року (а.с.9) судом до уваги не приймається, оскільки вказана в ній сума продажу не співпадає із сумою вказаною у спірному договорі, свідок ОСОБА_7 не пам`ятає хто, що і кому під час передачі 28 грудня 2012 року грошей у сумі 200000 грн казав, а свідок ОСОБА_6 взагалі не знає в якому розмірі передавалися гроші та знає лише їх еквівалент в іноземній валюті, що складає 30000 доларів США. Крім того, і свідок ОСОБА_7 , і свідок ОСОБА_6 вказали, що гроші передавалися у гривні, що суперечить змісту розписки та тому розміру коштів, які фактично 28 грудня 2012 року отримала третя особа ОСОБА_3 відповідно до її письмових пояснень, а саме у розмірі 5000 доларів США.

Також не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача щодо того, що спірний договір є фіктивним, оскільки в судовому засіданні встановлено, що правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином, були створені.

Крім того, судом враховується, що з даним позовом позивач звернувся до суду лише після початку судового розгляду цивільної справи №204/755/21 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна, де предметом позову є визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , як на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Заява представника третьої особи ОСОБА_4 адвоката Кононова А.М. про застосування позовної давності судом не враховується, оскільки третя особа ОСОБА_4 не є стороною у даному спорі.

Оскільки у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири у частині покупця відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 11 серпня 2021 року.

Головуючий: