ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці 13 липня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернівці, не працюючого, проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , - визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. 00 коп. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі - 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 23.06.2021 року о 03 год. 25 хв., в м. Чернівці по вул. Руська, 273, керував транспортним засобом марки «KIA OPTIMA», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що дана постанова Першотравневого районного суду м. Чернівців є незаконною та не відповідає обставинам справи. Суд першої інстанції під час розгляду даної справи неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не дослідив в повному обсязі усі докази та не надав їм належної оцінки, відхилив частину доказів та не вказав мотивів їх відхилення, а тому постанова підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю.

ЄУНСС №725/4171/21 Головуючий у І інстанції: Нестеренко Є.В.

Провадження №33/822/423/21 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

Однак, судом першої інстанції дані вимоги закону були порушені, повністю проігноровано відомості щодо того, що він не керував транспортним засобом, а також, що огляд на стан сп`яніння проводився із порушенням закону.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що інкриміноване йому адміністративне правопорушення не відповідає дійсності та спростовується навіть самим протоколом серії ААБ №113655, оскільки у графі свідки відсутні дані будь-яких осіб, а зазначений спеціальний технічний засіб відеореєстратор, персональний мобільний ДМТ1 СБ00193, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація його протиправного діяння, взагалі відсутній у матеріалах справи.

А отже, належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

Чинне законодавство передбачає неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. В даному випадку складені матеріали про адміністративне правопорушення відносно нього не відповідають вимогам закону, а відомості зазначені в протоколі протирічать встановленим обставинам.

Вважає, що суд першої інстанції відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду.

Висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджується зібраними та розглянутими у судовому засіданні доказами.

Стверджує, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним та недопустимим доказом по справі і не може бути взятий судом до уваги під час прийняття законного рішення в рамках даної адміністративної справи. Відсутність в справі належних та допустимих доказів, зокрема показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, на яких було зафіксовано той факт, що він керував транспортним засобом, унеможливлює визнання його вини за ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, суд першої інстанції неправомірно взяв до уваги протокол про адміністративне правопорушення та за відсутності будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який просив скасувати постанову районного суду й закрити провадження за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Громадянин ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був сповіщений про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового

розгляду в суд не подавав. Однак, неявка осіб у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Так, згідно до п.2.9а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідальність за невиконання зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступними доказами.

Відповідно до розділу І п.6. Інструкції №1452/735 - огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Так, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №113655, згідно якого останній 23.06.2021 о 03 год. 25 хв. в м. Чернівці по вул. Руська, 273, керував т/з «KIA OPTIMA», державний номерний знак НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального пристрою «Alcotest Drager-6820», результат склав 1,43 ‰ проміле, чим порушив вимоги п.2.9а Правил

дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також, згідно протоколу, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT 156971 від 23.06.2021 р.. Вказаний протокол ОСОБА_1 власноручно підписав.

В протоколі ОСОБА_1 зробив відмітку про надання пояснень на окремому аркуші. Будь-яких заперечень чи не згоди із протоколом не заявляв. Крім того, дії працівників поліції, ним не були оскаржені в порядку судового провадження.

Отже, даний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з наданих відеозаписів, пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора ОСОБА_1 погодився, як і не заперечував того, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, однак з виявленим результатом не зовсім був згідний та виявив бажання пройти.

В своєму поясненні, ОСОБА_1 відмовився від будь-яких пояснень згідно ст. 63 Конституції України та закріпив своїм підписом.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та самої роздруківки до приладу «Драгер» вбачаться, що результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 склав - 1.43‰ проміле, з яким останній погодився, підписавши роздруківку приладу та акт огляду власноручно, без жодних заперечень щодо результатів висновку чи зауважень до проведення не надав.

Крім того, огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та складання процесуальних документів щодо нього були зафіксовані на пристрій для запису відео DMT1 СЕ00193, який долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, «… під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення».

Отже, зазначені вище документи підтверджують стан сп`яніння ОСОБА_1 , при цьому були надані останньому для ознайомлення, однак будь-яких зауважень, доповнень чи пояснень до них останнім надано не було. Більш того, матеріали справи не містять жодних клопотань про те, що ОСОБА_1 не згідний із результатами проведеного огляду та бажає повторно пройти дослідження на стан сп`яніння.

Що стосується тверджень апелянта в частині того, що його транспортний засіб працівники поліції не зупиняли і він не керував ним, а відеозапис з бодікамери поліцейського є неповним, то вони є необґрунтованими та нічим не доведеними. Крім того, як вбачається з матеріалів адміністративного провадження, ОСОБА_1 на неправомірність дій працівників поліції із скаргою не звертався.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 таки керував транспортним засобом, оскільки на останнього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.6 ст. 121 КУпАП, і лише в

подальшому було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, твердження ОСОБА_1 в частині того, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України, оскільки він не керував транспортним засобом, то вони не заслуговують на увагу суду та є нічим іншим, як способом уникнення відповідальності останнього.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази є належними та допустимими й доводять ту обставину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у зазначеному місці та у зазначений в протоколі час в стані алкогольного сп`яніння.

Підстав не довіряти наявним в матеріалах справи доказам у суду немає.

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, працівниками поліції проведено огляд у відповідності до ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу чи швидкість реакції.

Районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, а висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи та спростовують доводи апелянта викладені в скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 липня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська