Справа №: 307/2806/21
Провадження № 3/307/1255/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного8002/21-Вих суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла з відділу прикордонної служби "Тячів"відділення прикордонної служби "Грушово" відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , військовослужбовця, молодшого сержанта строкової служби (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії гранатометник 3 секції відділення інспекторів прикордонної служби «Грушово» (тип В) відділу прикордонної служби «Тячів» (тип Б) за ст. 172-18 ч. 1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що з 20 год. 00 хв., 17.07.2021 року по 4 год. 00 хв. 18.07.2021 року, ОСОБА_1 , військовослужбовець молодший сержант строкової служби (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії гранатометник 3 секції відділення інспекторів прикордонної служби «Грушово» (тип В) відділу прикордонної служби «Тячів» (тип Б), виконував обов`язки в прикордонному наряді «Прикордонний патруль» в якості старшого прикордонного наряду, спільно з молодшим прикордонного наряду солдатом ОСОБА_2 в межах прикордонних знаків 268-269.

О 01 год. 20 хв 18.07.2021 року в.о начальником відділення інспекторів прикордонної служби «Грушово» старшим лейтенантом Дутківським А.А. було здійснено перевірку несення служби вищевказаним прикордонним нарядом, за результатами якої в межах прикордонного знаку №270 було виявлено ОСОБА_1 , який самостійно відхилився від визначеного маршруту в межах 268-269 знаків, про що не доповів черговому підрозділу охорони кордонів (старшому зміни прикордонних нарядів або начальнику підрозділу охорони кордону), чим порушив вимоги підпункту 11 пункту 2 розділу ІІ (прикордонним нарядам забороняється,змінювати маршрут руху), підпункт 10 пункту 1 розділу ІІ (Старший наряду в найкоротший строк доповідає черговому підрозділу охорони кордону (старшому зміни прикордонних нарядів або начальнику підрозділу охорони кордону) про ознаки порушення чи підготовки до порушення законодавства про державний кордон України) Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2012 за № 1391/27836, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 172-18 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 свою вину в частині залишення переданої йому під охорону ділянки визнав. Вказав, що здійснюючи охорону державного кордону, близько 22.00 год, між 269 та 270 прикордонним знаком ним було помічено автомобіль, з якого вийшли дві особи та почали рух в сторону 270 прикордонного знаку, який знаходиться поза межами території, яку він повинен був охороняти. З метою виявлення та попередження порушення державного кордону вони разом з солдатом ОСОБА_2 почали здійснювати спостереження за двома невідомими особами на тилових підступах, а тому вийшли за межі 268-269 прикороднних знаків. Про наявність порушників на кордоні та про зміну маршруту чи вивлення ознак підготовки до порушення законодавства про державний кордон України він не повідомляв, оскільки порушники знаходилися неподалік, а саме на відстані 20 метрів, а тому звук рації міг викрити їх, що завадило б затриманню порушників кордону.

Додав, що в той час, коли на 170-у знаку, з`явився суміжний прикордонний наряд, про наявність якого порушники дізналися через їх увімкнені ліхтарі, невідомі особи покинули місце події, що завадило їх затриманню та після чого ОСОБА_3 активував режим звуку на рації і дізнався, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби здійснив перевірку доручених йому прикордонних знаків, де їх не виявив.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що провадження у даній справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-18 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Згідно з диспозицією ч.1 ст.172-18 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Отже обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного правопорушення є вина суб`єкта правопорушення у формі умислу.

Як встановлено під час розгялду справи, залишення місця ввіреної ОСОБА_1 під охорону території держдавного кордону в межах 268-269 прикордонних знаків, було зумовлено необхідністю переслідування виявленим прикордонним нарядом порушників, що виключає наявність умислу в діях ОСОБА_1 на вчинення правопорушення вимог п.п. 11 п.2 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2012 за № 1391/27836.

В частині викладеного в протоколі порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 10 п.1 розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2012 за № 1391/27836, щодо неповідомлення черговому підрозділу охзорони кордону про ознаки порушення чи підготовки до порушення закнодавства про джержавний кордон України, ОСОБА_1 , під час розгляду справи надав чіткі та послідовні пояснення , що таке неповідомлення було зумовлено необхідністю маскування та могло викрити наряд, який з метиою затримання порушників їх переслідував. Окрім цього ОСОБА_4 , пояснив, що здійснити повідомлення про зміну маршруту за допомогою службового телефону не виявилось можливим, в зв`язку з відсутністю коштів на рахунку, а звук на рація був встановлений на мінімум щоб не відмулося демаскування.

Відповідно до Пункту 9 глави 5 розділу II Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України під час несення служби патруль зобов`язаний : здійснювати пошук та вживати заходів щодо затримання правопорушників законодавства з прикордонних питань, документування та збереження ознак правопорушення, дотримуватись заходів маскування.

Таким чином під час рогляду справи встановлено, що ОСОБА_1 виконував покладені на нього обов`язки по захисту державного кордону України та не мав умислу порушити правила несення прикордонної служби України. Його дії, в яких на перший погляд вбачається порушення вимог п.п.10 п.1 та п.р. 11 пункту 2 розідлу ІІ інструкції про службу прикордонних нарядів, були активними та спрямовані на захист державного кордону, а тому у діях ОСОБА_1 відсутній умисел на порушення правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, тобто відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, яка має утворювати його склад.

За наведених обставин, вважаю недоведеною наявність в діях ОСОБА_1 такої обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-18 КУпАП, у формі умислу, а отже, в діях останнього відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 , у порушенні правил несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України, чи спростовували б його покази, до матеріалів справи не додано.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 , пояснення якого матеріалами справи не спростовані.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (умисел). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1) ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю,що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 124, 247 п. 1, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-18 ч. 1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд на протязі 10 днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя М.М. Бряник