КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/488/2021
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єреван (Вірменія), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Святошинського районного суду м. Києві від 09 грудня 2020 року

в с т а н о в и в:

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києві від 09 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Як встановив суддя місцевого суду, ОСОБА_1 14 вересня 2020 року об 11 год 05 хв керував автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ТОВ «Автокредит плюс», та рухався по вул. Малинська, 1 у м. Києві в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» за адресою: м. Київ, вул. П.Запорожця, 20. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9(а) ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального закону, просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду м. Києві від 09 грудня 2020 року та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки суть звинувачена є незрозумілою, у протоколі не вказано чи були свідки правопорушення, а невірне і нечітке формулювання суті правопорушення позбавляє його права на захист.

Стверджує, що від медичного огляду на стан сп`яніння він не відмовлявся, не зміг здати аналіз сечі через фізіологічні особливості, про що повідомив лікарю та запропонував здати аналіз крові, в чому йому було відмовлено. При цьому звертає увагу на те, що після складання протоколу самостійно звернувся до ЦРК Києво-Святошинського району Київської області та за результатами огляду ознак наркотичного сп`яніння у нього виявлено не було. Такі обставини, як зазначає ОСОБА_1 суд залишив без належної оцінки, водночас висновок суду про те, що він відмовився від проходження дійсного запропонованого огляду не узгоджуються з матеріалами справи.

Крім того, ОСОБА_1 , виходячи з того, що суть правопорушення в протоколі є неконкретною, посилається на порушення поліцейськими процедури огляду на стан сп`яніння, визначеної положеннями Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, які передбачають спочатку огляд водія на стан сп`яніння поліцейським на місці з використанням спеціальних технічних засобів і лише у разі незгоди з результатами такого огляду обов`язкове його проходження в закладі охорони здоров`я.

Звертає увагу ОСОБА_1 і на те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом, в матеріалах справи відсутнє направлення водія на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що також свідчить про порушення процедури і спростовує сам факт відмови пройти огляд у закладі охорони здоров`я.

За таких обставин, як вважає ОСОБА_1 , будь-які належні та допустимі докази, які б доводили вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, отже постанова судді місцевого суду є незаконною та необґрунтованою.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи належним чином сповіщеним про час і місце розгляду справи, не прибув, а тому його неявка, з огляду на положення ч. ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апелянта на обґрунтування апеляційного прохання, доходжу висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, з огляду на положення ст. 252 КУпАП про те, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, остаточне судове рішення в справі про адміністративне правопорушення повинно містити мотиви його прийняття з розкриттям змісту доказів, які доводять чи спростовують обставини, які мають значення по справі.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Указані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були, що призвело до прийняття рішення, яке не ґрунтується на доказах у справі та положеннях законодавства.

Так, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_1 винним у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, тобто в порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя місцевого суду виходив із того, що вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме доводиться даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 14 вересня 2020 року та акті медичного огляду з метою з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 14 вересня 2020 року №005329 Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія», відповідно до якого ОСОБА_1 за клінічними ознаками під час огляду перебувавав у стані наркотичного сп`яніння, а також іншими матеріалами справи.

Між тим, викладена в протоколі суть адміністративного правопорушення не узгоджується з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП з огляду на зміст вимог п. 2.9(а) ПДР, оскільки містить посилання на керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та проведення огляду в закладі охорони здоров`я без вказівки на результати, що в свою чергу свідчить про неконкретність звинувачення у вчиненні цього правопорушення, на що обґрунтовано звертає увагу ОСОБА_1 .

При цьому до протоколу долучений висновок від 14 вересня 2020 року №005329 Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія», в якому лікар-нарколог зазначив про відмову ОСОБА_1 від огляду в повному обсязі у зв`язку з тим, що останній не здав сечу, тобто лікар не зробив остаточного висновку про перебування або не перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного або іншого сп`яніння, водночас відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює інший склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дійсно, безпосередньо в акті огляду, який суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, міститься інформація лікаря про висновок та діагноз за результатами огляду, де зазначено про стан сп`яніння ОСОБА_1 внаслідок вживання канабіноїдів, проте у графі заключний діагноз чітко лікарем вказано про відмову водія від медичного огляду в повному обсязі.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Загальні вимоги щодо процедури огляду водія на стан сп`яніння визначені у ст. 266 КУпАП, частиною 6 якої передбачено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура направлення поліцейськими водія для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння визначена Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок).

На виконання цієї постанови Кабінету Міністрів України з метою створення нормативно-правового підґрунтя діяльності патрульної поліції та закладів охорони здоров`я наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 була затверджена Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція).

За положеннями розділу ІІІ Інструкції, якими регламентовано проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове (п.7); метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння (п.8); предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук (п. 12); для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (п.13); за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду (п.15); висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видається на підставі акта медичного огляду (п.16); висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними (п.22).

Враховуючи наведені вимоги закону та підзаконних нормативних актів, як працівники поліції, так і суд повинні були оцінювати висновок від 14 вересня 2020 року №005329 Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія» в аспекті відмови водія від огляду на стан наркотичного сп`яніння, про що і вказано в ньому, а не керуватися попереднім діагнозом лікаря, який не підтверджений лабораторними дослідженнями.

За таких обставин вважаю, що в справі відсутні належні та допустимі докази, які б доводили, що ОСОБА_1 14 вересня 2020 року об 11 год 05 хв керував автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Малинська, 1 у м. Києві в стані наркотичного сп`яніння, а звинувачення у невиконанні вимог п. 2.5 ПДР України йому працівниками поліції не висувалося.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, які свідчать про відсутність у справі доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9(а) ПДР України, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києві від 09 грудня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду м. Києві від 09 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду О.П. Павленко