Категория: ст. 124 КпАП України
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2021 року м. Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Топчій Т.В. за участю секретаря Марченка М.В., захисника Коваленко К.О. та Дороніна Є.О. розглянув апеляційну скаргу захисника Коваленко К.О., діючої в інтересах ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.09. 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працюючий у Державній службі України з надзвичайних ситуацій, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2020 року, водій ОСОБА_1 , 01.01.2020 року о 08:14 годині перебував у Центральному районі м. Маріуполя по пр-т Металургів б.68, керував транспортним засобом ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, перестроюванні з лівої смуги руху у крайню праву здійснив зіткнення із транспортним засобом Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у правій смузі. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник Коваленко К.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, постанову суду скасувати, провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що у судовому засіданні учать не приймав ні ОСОБА_1 ні його захисник, копію постанови своєчасно не отримав, оскільки поштовим зв`язком вона надіслана не була, про винесення постанови його захиснику стало відомо у липні 2021 року, з сайту «Судова влада України», тому вважає що пропустив строк на подачу апеляційної скарги з поважної причини. Також зазначає, що справа в суді І інстанції взагалі не розглядалась, пояснення та заперечення ОСОБА_1 не заслуховувались, клопотання не вирішувались. 28.02.20 р. в суді його захисником було заявлено клопотання про необхідність повернення справи до органів поліції для доопрацювання, оскільки протокол та інші матеріали справи (схема місця ДТП) не відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", затвердженої наказом МВС України N 1376 від 06.11.2015 р. (п. 9 Розділ II) та "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", затвердженої наказом МВС України N 1395 від 07.11.2015 р. (п. 4 Розділ VIII), а також належним чином не досліджені усі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які мають значення для правильного вирішення справи, проте дане клопотання розглянуто не було.

Захисником зазначалося, що протокол складений не за місцем ДТП, до цього протоколу не додано жодних матеріалів, крім пояснень обох водіїв, один з яких з місця ДТП зник, що, крім іншого не відповідає й вимогам ст. 256 КУпАП. Протокол складений не уповноваженою на те особою, без доказів наявності таких повноважень, до протоколу нічого не долучалося, свідок (водій ТЗ який рухався по переду ОСОБА_1 ) допитаний не був, коло свідків не встановлювалась, а тому матеріали, що містяться в адміністративній справі не можна вважати достатніми, схема ДТП не відповідає вимогам закону.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника потерпілий ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, постанову суду без зміни. Зазначає, що захисник в своїй скарзі надає завідомо неправдиві дані вчинення ОСОБА_1 ДТП з метою ухилення його від відшкодування завданих збитків потерпілому. Вказує, що ОСОБА_1 після ДТП запропонував скласти «Европротокол» та самостійно відшкодувати завдані збитки протягом дня, відмовившись від виклику поліції, але своїх обіцянок не стримав. Таким чином він був змушений самостійно звернутись до Управління патрульної поліції наступного дня, із заявою про притягнення винної особи до відповідальності. Співробітники поліції розшукали винуватця ОСОБА_1 та у присутності обох водіїв учасників ДТП склали відповідні адміністративні матеріали у приміщенні Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції на винуватця - ОСОБА_1 . Вказує, що щодо нього була винесена постанова серії ДП18 №630723 від 02.01.2020 р. про адмінправопорушення за фактом того, що він залишив місце ДТП та не викликав поліцію.

Потерпілий ОСОБА_2 зауважує, що згідно ремонтної калькуляції №0025258.01 від 22.01.2020 р. яку було надано ПрАТ «СК «Саламандра» - вартість відновлювального ремонту по усуненню пошкоджень його автомобіля складає 45436 грн. 14 коп. Розмір виплаченого відшкодування ПРАТ «СК «Саламандра», де була застрахована відповідальність ОСОБА_1 становить 23408,54 грн. Отже, ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати завдану ним майнову шкоду в повному обсязі, що становить 22027,60 грн, проте останній відмовляється від відшкодування завданих збитків та намагається уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Мотиви суду з посиланням на норми матеріального та процесуального закону.

Апеляційним судом приймаються до уваги твердження захисника Коваленко К.О. викладені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції під час судового розгляду не розглянув справу в повному обсязі, докази не досліджувалися, учасники не викликалися, пояснення та заперечення не заслуховувались, та клопотання захисника по суті не вирішувалось. Під час апеляційного перегляду справи у судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Ковленко К.О. надали пояснення по суті заявлених апеляційних вимог з метою реалізації прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 268, 280 КпАП України, зокрема на захист.

Приймаючи рішення про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду за апеляційною скаргою захисника Коваленко К.О. апеляційний суд вважає, що він підлягає поновленню з причин наведених в апеляційній скарзі захисника, оскільки судовий розгляд провадження здійснювався у відсутності ОСОБА_1 та його захисника яким стало відомо при прийняте рішення лише 07.07.21 року.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, в тому числі, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі, не з`ясував всі обставини, не дослідив і належним чином не оцінив всі докази, проте дійшов обгрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 02.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 01.01.2020 року о 08:14 годині перебував у Центральному районі м. Маріуполя по пр-т Металургів б.68, керував транспортним засобом ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, перестроюванні з лівої смуги руху у крайню праву здійснив зіткнення із транспортним засобом Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у правій смузі, тобто своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В його діях вбачаються порушення правил дорожнього руху Правил дорожнього руху, зокрема 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п.10.3 У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим водіям завдано майнову шкоду.

Апеляційний суд відкидає твердження захисту про недопустимість протоколу як доказу та виходить з того, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 N 1395. Протокол був складений за місцем ДТП, до нього додані пояснення обох водіїв, вичерпні за своїм змістом, які дають повне уявлення про механізм ДТП та порушення п. 10.1.10.3 ПДР з боку водія ОСОБА_1 , протокол складений уповноваженою особою старшим інспектором ВРОМ ДТП в Донецькій області Трембач Є.О., про встановлення свідків ДТП жоден з водіїв, виходячи з їх письмових пояснень при складанні протоколу не заявляв. Отже, апеляційні вимоги захисту про невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам КУпАП не відповідають дослідженим судом матеріалам провадження.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами ОСОБА_1 про порушення в схемі ДТП, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає їх такими, що обумовлені бажанням уникнути цивільно-правових наслідків, вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки дана схема повністю відповідає механізму ДТП, на який вказував під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та зазначав у письмових поясненнях ( а/с - 5). В своїх письмових поясненнях, наданих співробітникам поліції після ДТП, ОСОБА_1 зазначив, що 01 січня 2020 р. він рухаючись на автомобілі ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_1 в м. Маріуполі по пр. Металургів біля буд. 68 навпроти АЗС «Мотто» рухався у бік ТЦ « Браво» по лівій смузі. Впевнившись у безпеці дорожнього руху, увімкнувши правий поворот повільно почав перестроюватись в праву смугу, почув звуковий сигнал та одразу відчув боковий удар у правий бік свого автомобілю, при цьому швидкість його автомобілю була 30 км/год. до зіткнення. Транспортний засіб, Mitsubishi Lancer, який скоїв зіткнення з місця події зник. До співробітників поліції претензій не має.

Суд виходить з того, що схема ДТП, складена працівниками поліції на місці ДТП, з зазначенням розташування на проїжджій частині автомобіля ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , гальмівного шляху автомобіля Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у правій смузі, місця зіткнення обох автомобілів, пошкодження, які зазнав автомобіль ВАЗ 2107, під керуванням ОСОБА_1 дорожньої розмітки, прив`язки транспортного засобу до дорожньої розмітки та придорожніх об`єктів, що передбачено Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 N 1395. Схема ДТП містить підпис ОСОБА_1 без зауважень. Отже, будь-яких підстав для повернення матеріалів для допрацювання в УПП судом не встановлено, крім того взагалі вчинення таких процесуальних дій судом під час розгляду провадження про адміністративні правопорушення КУпАП не передбачено.

З поясненнями іншого учасника ДТП (водія автомобіля Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 ) - ОСОБА_2 , які той надавав працівникам поліції 02.01.2020 року вбачається, що 01.01.2020 року приблизно о 08 год 14 хв він, перебуваючи у автомобілі рухався по пр. Металургів у бік перехрестя з вул. Митрополитською, напроти АЗС МОТО у крайній праві смузі для руху зі швидкістю 50 км/год. У лівій смузі рухався автомобіль ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_1 , водія якого не знижуючи швидкість руху та не ввімкнувши сигнал світлового покажчика повороту різко змінив напрямок руху з метою об`їхати автомобіль попереду та почав перестроювання у крайню праву смугу не впевнившись у безпеці свого маневру скоїв зіткнення з його автомобілем. Через те, що він спізнювався в аеропорт м. Запоріжжя з пасажиром, який мав квиток у м. Київ та маючи тверду впевненість у тому, що його провини немає у вчиненні ДТП та постраждалих немає він був змушений залишити місце ДТП, не дочекавшись приїзду співробітників поліції.

Апеляційний суд також виходить з того, що клопотань від сторони захисту про призначення автотехнічної експертизи для перевірки висновків, вказаних працівниками поліції в протоколі про адміністративне правопорушення під час судового розгляду не надходило.

Аналізуючи доводи ОСОБА_1 стосовно того, що зіткнення автівок відбулося з вини іншого водія ОСОБА_2 та того, що останній порушив швидкісний режим руху транспортного засобу, то суд виходить з того, що за правилами КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки стосовно особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно у даному провадженні не можливо дати правову оцінку діям іншого водія - ОСОБА_2 на предмет дотримання ним Правил дорожнього руху.

У підсумку апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів, їх оцінка свідчать про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2107, номерний знак НОМЕР_1 при перестроюванні та зміні напрямку руху праворуч не надав переваги в русі, порушив пункти: п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 та допустив зіткнення з рухаючимся праворуч в попутному напрямку автомобілем Mitsubishi Lancer номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , в наслідок чого автомобілі були пошкоджені. Відповідно суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у адміністративному правопорушенні, передбаченому ст. 124 КУпАП.

З наведених підстав суд відкидає твердження захисту про інший механізм та вважає, що вони обумовлені бажанням уникнути цивільно-правових наслідків, вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширюються і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки термін «кримінальне обвинувачення», «кримінальне провадження» тлумачаться цим судом в розумінні цілей застосування Конвенції. Кримінальний характер ст.124 КУпАП в розумінні Конвенції та практики ЕСПЛ не викликає сумніву, а отже на дане провадження поширюються повною мірою ті стандарти і вимоги, які встановлює Конвенція для кримінального провадження (обвинувачення). Це стосується і презумпції невинуватості та стандарту доказування вини «поза розумним сумнівом», а також прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності бути негайно, детально проінформованою про характер і причини обвинувачення, мати час на підготовку для захисту, які загалом становлять гарантії справедливого судового розгляду в судах. Поширення цих стандартів кримінального провадження на відповідну категорію справ про адміністративні правопорушення, безсумнівно зумовлює необхідність дотримання особливих вимог щодо процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у випадку визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали суду можливість спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому діянню покарання. У підсумку суд вважає, що у даному провадженні по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 органом, уповноваженим на складання протоколу суд надано достатньо належних та допустимих доказів доведення його вини «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення слід вважати доведеною.

З урахування викладеного, підстав для закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення у справі, апеляційний суд не вбачає, невизнання своєї вини ОСОБА_1 не може вплинути на висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за обставин, вказаних в протоколі серії БД № 298128 від 02.01.20 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику Коваленко К.О., діючої в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28.09.2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Коваленко К.О., діючої в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження по справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: