КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/3569/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Котьолкіна Дениса Сергійовича на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року

про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині накладеного адміністративного стягнення, ОСОБА_1 через свого захисника - адвоката Котьолкіна Д.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Не заперечуючи обставин вчинення адміністративного правопорушення, особа , що притягується до адміністративної відповідальності, вважає, що суд при призначенні стягнення не у повній мірі з`ясував даних про особу правопорушника та обставин, що можуть пом`якшувати відповідальність.

Вважає, що судом першої інстанції в постанові не наведено даних про особу водія ОСОБА_1 , які б давали підстави вважати необхідним накладення такого суворого адміністративного стягнення. Так, судом не було з`ясовано, що ОСОБА_1 одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 є дитиною - інвалідом з дитинства, потребує постійного догляду, лікування та реабілітаційних процедур, оскільки має множинні вроджені вади: атрезія стравоходу, атрезія 12-палої кишки, незавершений поворот кишківника, вроджена висока кишкова непрохідність.

Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною. Вони проживають за адресою АДРЕСА_1 , а місце роботи ОСОБА_1 розташоване за адресою : АДРЕСА_2 , тобто в іншій частині міста.

Таким чином, позбавлення права керування транспортними засобами ускладнить ОСОБА_1 перевезення дитини-інваліда на лікувальні процедури, процедури з реабілітації, суттєво утруднить побут родини та догляд за дітьми.

Матеріальна шкода, завдана потерпілій адміністративним правопорушенням, буде їй компенсована у повному обсязі страховою виплатою за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким був забезпечений автомобіль ОСОБА_1 . Безпосередньо на місці ДТП та після аварії здійснити компенсацію потерпілій не виявилось можливим через неприязне ставлення потерпілої до водія.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Котьолкін Д.С. підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надіслала засобами електронного зв`язку повідомлення, в якому просила розглянути справу за її відсутності, вважає, що ОСОБА_1 заслуговує позбавлення права керування транспортними засобами ще на більш тривалий строк, ніж застосовано судом.

Дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з постановою суду, 16.04.2021 року приблизно о 20.48 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті вул. Здолбунівської та пр. Григоренка в м. Києві, в порушення вимог п.п. 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України, на нерегульованому перехресті перед зміною напрямку руху, а саме повороту праворуч не переконався, що це буде безпечним, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість аж до повної зупинки транспортного засобу, тим самим не надав дорогу пішоходу, який переходив проїзну частину, на яку він повертав, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1959 р.н., внаслідок чого остання зазнала тілесних ушкоджень, а також матеріальні збитки.

Згідно з наявними у матеріалах справи даними, пішохід ОСОБА_6 отримала забій грудної клітки зліва, забій лівого стегна ( а.с. 18,32).

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, пояснень ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України, внаслідок чого не уник наїзду на потерпілу ОСОБА_6 , хоча мав можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 16.2, 18.1 ПДР України. Обговорюючи позицію ОСОБА_1 , суд не прийняв до уваги його твердження про те, що ДТП відбулась не на пішохідному переході, оскільки ці твердження спростовуються як матеріалами справи, так і поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , яка стверджувала, що автомобіль «Hyundai» під керуванням ОСОБА_1 здійснив на неї наїзд саме на пішохідному переході. Крім того, суд не прийняв до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що він не бачив потерпілу перед здійсненням повороту, оскільки це свідчить про неналежне дотримання водієм вимог п. 10.1 ПДР України, у зв`язку з чим він не зміг виявити на проїзній частині потерпілу.

Проаналізувавши наведені обставини та положення ПДР України, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Приймаючи до уваги характер правопорушення та особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, суд дійшов висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на шість місяців. Враховуючи обставини справи, відсутність обставин, які б пом`якшували відповідальність правопорушника, відсутність щирого каяття, наслідки грубого порушення ПДР України, які виразились у травмуванні потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні наполягала на призначенні водію суворого адміністративного стягнення, суд вважав за неможливе накладення на порушника більш м`якого адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП передбачено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушення ним п.10.1, 16.2, 18.1 Правил дорожнього руху України, є обґрунтованими, підтверджуються сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні, належно оцінених судом та фактично не оспорюються апелянтом.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за обставин, викладених у оскаржуваній постанові суду, в апеляційній скарзі не заперечується.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він щиро розкаюється у вчиненому адміністративному правопорушенні, його дії не були наслідком самовпевненості чи проявом злісної неповаги до інших учасників дорожнього руху. Відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду він не має можливості, оскільки вона не бажає з ним спілкуватись. Разом з тим, позбавлення його права керування транспортними засобами поставить його сім`ю у скрутне становище, оскільки позбавить можливості доставляти сина, який є дитиною з інвалідністю, до лікувальних закладів, вчасно діставатись до місця роботи, яке знаходиться на значній відстані від місця проживання.

В матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_1 раніше притягувався до адміністративної відповідальності. Тяжких наслідків від вчинення апелянтом адміністративного правопорушення не настало. Обставин, які обтяжують відповідальність, по справі не встановлено.

Таким чином, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недотримання в повній мірі судом першої інстанції загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Відповідно до зазначеної норми закону, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дійсно, за позицією в суді першої інстанції, ОСОБА_1 заперечував свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але його відношення до скоєного не може бути безумовною підставою для накладення найбільш суворого виду стягнення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Разом із цим, із документів, наданих до апеляційної скарги, вбачається, що ОСОБА_1 є батьком двох дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з висновком ЛКК № 44/2011 Дитячої поліклініки № 3 Дарницького району м. Києва від 01.08.2011 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом з дитинства, оскільки має множинні вроджені вади розвитку: атрезія стравоходу з нижньою трахеостравохідною норицею, вроджена висока кишкова непрохідність, атрезія 12-палої кишки ( а.с. 83).

Згідно з висновком ЛКК № 28/2016 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва» від 16.06.2016 року, ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства, має множинні вроджені вади розвитку стравоходу, рубцева деформація, хронічне порушення моторики і прохідності стравоходу, стан після повторних хірургічних втручань ( а.с. 87).

Відповідно до висновку ЛКК № 23/2021 від 25.06.2021 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва» ОСОБА_4 , 2011 року народження, є дитиною інвалідом, має множинні вроджені вади розвитку: атрезія стравоходу, атрезія 12-палої кишки, незавершений поворот кишківника, вроджена висока кишкова непрохідність, порушення іннервації гортані. Висновок дійсний до 25 травня 2026 року ( а.с. 91).

Відповідно до виписки № 6293 із медичної карти стаціонарного хворого відділення торако-абдомінальної хірургії Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 11.06.2021 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходився на стаціонарному лікуванні, стан після терапії післяопераційного рубцевого стенозу стравоходу, порушення моторики верхніх відділів шлунково-кишкового тракту, дисфалгією, наявністю дуодено-гастрального рефлексу, шийна та підщелепна лімфаденопатія. 09.06.2021 року проводився огляд під наркозом. Рекомендовано: дренажний масаж грудної клітини, плавання, заняття з логопедом, санаторно-курортне лікування, обстеження повторно через півроку із вирішенням подальшої тактики лікування, продовження інвалідності ( а.с. 92).

Відповідно до наказу № 55-в від 03.04.2020 року ПрАТ «Українська гірничо-металургійна компанія», ОСОБА_5 надана соціальна відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.04.2020 року до дня фактичного виходу з відпустки ( а.с. 92).

Згідно з довідкою ТОВ «Епіцентр К» від 08.07.2021 року, ОСОБА_1 працює на посаді керівника департаменту «Металопрокат» у ТОВ «Епіцентр К» з 31.03.2012 року до даного часу за адресою м. Київ, вул. Берковецька, 6К ( а.с. 93).

Таким чином, приймаючи до уваги обставини та характер вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, особу порушника та ступінь його вини, а також інші обставини, на які його захисник посилається в апеляційній скарзі, а саме: наявність на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства та потребує перевезення на лікувальні процедури та процедури з реабілітації; та значну відстань між місцем проживання та місцем роботи, що зумовлює необхідність користування транспортним засобом; обставини, встановлені в судовому засіданні судом апеляційної інстанції: визнання своєї вини та щире каяття у вчиненому, що є обставинами, які, відповідно до вимог закону, пом`якшують відповідальність; відсутність в матеріалах справи даних про те, що від вчинення апелянтом адміністративного правопорушення настали тяжкі наслідки; суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 6 місяців за своєю суворістю не відповідає обставинам вчиненого правопорушення та особі винного.

За викладених обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе змінити постанову судді в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, замість позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, тим самим частково задовольнивши апеляційну скаргу, подану його захисником - адвокатом Котьолкіним Д.С., оскільки у даному випадку підстав для скасування оскаржуваної постанови у повному обсязі - не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Котьолкіна Дениса Сергійовича - задовольнити частково.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на шість місяців - змінити.

Пом`якшити вид стягнення, накладений на ОСОБА_1 , та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук