Справа№672/610/21
Номер провадження 3/672/350/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року м. Городок

Суддя Городоцького районного суду Хмельницької області Шинкоренко С.В., за участю секретаря Терещук Н.А., захисника Столяра М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від ВПД №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ставиться в вину те, що 24.05.21 р., о 23 год. 39 хв. він керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063 д/н НОМЕР_1 на 23 км автодороги Р-50, в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Захисник Столяр М.В. в судовому засіданні вказав, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав неправильного оформлення матеріалів, а зокрема відсутні склад і подія правопорушення які ставляться у вину ОСОБА_1 , оскільки останній у вказаному в протоколі про адміністративне правопорушення місці автомобілем взагалі не керував.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення встановлюються серед іншого: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків…, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та було встановлено, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння 1.73 % , що підтверджується роздруківкою алкотестера (а.с.2). Дана обставина ніким не оспорюється.

Однак захисник не погоджується із тим, що ОСОБА_1 вчинив дане правопорушення саме на 23 км. автодороги Р-50 і стверджує, що в той вечір ОСОБА_1 на вказаній ділянці дороги автомобілем не керував, а отже не міг вчинити будь-яких порушень ПДР України.

Суддя погоджується із такими твердженнями захисника виходячи із такого.

Так, виходячи із положень ч.1 ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення має містити місце вчинення правопорушення.

Згідно ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.1 цієї статті, повинна містити відомості про:… дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається із дослідженого судом відеозапису, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції після того, як вони проїхали цифровий кілометровий покажчик "21" одразу за межами м. Городка.

В той же час, вказане місце вчинення адміністративного правопорушення 23 км автодороги Р-50 розміщене у протилежному напрямку у межах міста Городка, де відповідно є вулиця, розміщені будинки та споруди із відповідними адресами тощо…

Дані обставини підтверджуються також і відеозаписом, наданим захисником із фіксацією кілометрових покажчиків, встановлених на автодорозі Р-50, починаючи із 19 км. даної автодороги у напрямку до м. Городка, а також фототаблицями із зображенням вказаних кілометрових покажчиків.

Отже, як об`єктивно встановлено із досліджених доказів вказане місце вчинення правопорушення, вчинення якого ставиться у вину ОСОБА_1 розміщене за межами м. Городок, тоді як 23 км. автодороги Р-50 розміщується у м. Городок, у протилежному напрямку проти руху автомобіля ОСОБА_1 і у вищевказаному місці ОСОБА_1 працівники поліції не зупиняли, а тому він там на транспортному засобі у вказаний день та час не керував.

Суддя також не вбачає можливості з цих підстав повертати протокол про адміністративне правопорушення на доопрацювання органу (посадовій особі), які його складали з таких підстав.

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Отже, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Тому, в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

За таких обставин, справу у провадженні слід закрити, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 266, 284, 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - в провадженні закрити в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення до Хмельницького апеляційного суду через Городоцький районний суд Хмельницької області.

Суддя: