ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2114/21 Головуючий в 1 інст. Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 33/807/529/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Щвець Д.І., потерпілої ОСОБА_2 , представників потерпілої адвокатів Панченко Б.М., Габуєва Г.Ю., за апеляційною скаргою потерпілої у справі ОСОБА_2 , представника потерпілої-адвоката Панченко Б.М. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, стосовно,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 18.03.2021 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №102633, згідно якого 18.03.2021 року о 07:58 год. в районі будинку №1А по вулиці Бородінській у м. Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MITSUBISHI LANCER державний номер НОМЕР_1 , при зміні напряму руху, не переконався у безпеці маневру, чим порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху України, та здійснив зіткнення із автомобілем NISSAN ROGUE державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має.

В апеляційній скарзі представник потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвокат Панченко Б.М. вважають постанову суду першої інстанції від 29 квітня 2021 року незаконною та необґрунтованою з підстав недоведеності обставин відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 , внаслідок помилкової оцінки наявних доказів, а встановлення вини потерпілої у скоєнні ДТП не підтверджено належними і допустимими доказами.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що суд першої інстанції не вжив заходів, що забезпечують право потерпілої взяти участь під час розгляду справи.

Зазначають, що висновок про відсутність складу інкримінованого правопорушення у діях громадянина ОСОБА_3 , суд обґрунтував даними схемами ДТП та фототаблиці, згідно яких автомобіль потерпілої, перетнув дорожню розмітку 1.5 лівою частиною знаходився в напрямку руху автомобіля правопорушника.

З судового рішення вбачається непослідовність рішення суду: з одного боку удар прийшовся в лівий бік автомобіля, що означає, що удар завдано сторонньою силою саме в автомобіль потерпілої, а не навпаки. А з іншого автомобіль потерпілої змінював напрямок руху і здійснив зіткнення.

Апелянти вважають, що вказані твердження є взаємовиключними.

Крім того, саме по собі знаходження транспортного засобу потерпілої на переривчастій лінії розмітки не є правопорушення та не свідчить про вину потерпілої у скоєнні ДТП.

Для встановлення істини мають значення встановлення всіх обставин ДТП, його механізм утворення з врахуванням інтенсивності руху, дорожньої обстановки, що склалась, а не лише розташування автомобіля на дорозі в момент ДТП та після.

При цьому перелік пошкоджень автомобіля не залишає жодних сумнівів, що саме дії водія-правопорушника спричинили скоєння ДТП: обидва автомобіля їхали в попутному напрямку: потерпілий знаходився праворуч, порушник ліворуч, обидва автомобіля здійснювали поворот праворуч. При цьому, у правопорушника виникли пошкодження в передній частині автомобіля, а у потерпілої ліворуч, в середній частині автомобіля.

Апелянти вважають, що правильним є встановлення наступного механізму утворень пошкоджень транспортного засобу: повертаючи праворуч, автомобіль правопорушника допустив скоєння з автомобілем потерплої, яка рухалась і здійснювала поворот в попутному напрямку, рухаючись справа автомобіля правопорушника.

Просять суд поновити строки на оскарження постанови суду першої інстанції, оскільки постанова винесена була без повідомлення потерпілої, копія отримана була лише за запитом потерпілої 15.06.2021 року, тобто після закінчення строку на оскарження, що свідчить про поважність причин пропуску строку на оскарження.

Також просять витребувати докази в органі, який склав матеріали про адміністративне правопорушення та за недостатності відомостей для з`ясування механізму ДТП, вирішити питання про призначення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.

Апелянти просять суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою встановити склад правопорушення, в тому числі вину ОСОБА_3 , закрити провадження в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпілу ОСОБА_2 , її представників адвокаті Панченко Б.М., Габуєва Г.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Щвець Д.І., які заперечували щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, та допустив однобічність та неповноту судового розгляду справи, про що свідчить наступне.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Цією ж нормою закону передбачено, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності її дія або бездіяльність повинна бути протиправною, тобто порушувати встановлений законом порядок.

Згідно положень ст. 124 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, можуть бути лише водії транспортних засобів. При цьому пошкодження таких засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення правил дорожнього руху.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 , представники потерпілої адвокати Панченко Б.М., Габуєв Г.Ю підтримали апеляційну скаргу, зазначили, що суд першої інстанції не з`ясував механізму скоєння ДТП. Наголошували, що ОСОБА_2 не змінювала напрямок свого руху, а водій ОСОБА_3 здійснював маневр для перестроювання в інший ряд для продовження свого руху.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Щвець Д.І. під час судового засідання в суді першої інстанції заперечували щодо доводів апеляційної скарги, зазначили , що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки ОСОБА_1 не порушував вимоги ПДР України, їхав в середньому ряді дороги в сторону міської лікарні.

Як вбачається із постанови, суддею місцевого суду були зроблені висновки про відсутність складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП в діях водія ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №102633 (а.с.1) встановлено, що ОСОБА_1 18 березня 2021 року о 7 годині 58 хвилин здійснював рух на автомобілі д.н. НОМЕР_1 за адресою: Запоріжжя, вул. Бородинська, 1а, при зміні напрямку руху, не переконавшись у безпеці маневру, здійснив порушення вимог п.10.1 ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих немає.

Пунктом 10.1 ПДР України встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За порушення вимог зазначеного пункту ПДР України з наслідками у вигляді ДТП, передбачена відповідальність встановлена за ст.124 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи.

Таким чином, суд оцінює вказаний документ з іншими доказами, якими можливо встановити, що водій ОСОБА_1 проігнорував вимоги п. 10.1 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Так, суд апеляційної інстанції щодо вказаного висновку, виходить з таких доказів.

Зі схеми місця ДТП від 18 березня 2021 року (а.с.2) вбачається напрямок руху транспортних засобів, їх кінцеве розташування після зіткнення та перелік пошкодження автомобілів. Автомобіль НОМЕР_2 отримав такі пошкодження: ліві передні та задні двері, заднє ліве крило. Автомобіль НОМЕР_1 отримав такі пошкодження: переднє права фара, права частина переднього бампера, переднє праве крило.

З письмових пояснень водія ОСОБА_1 (а.с.3) вбачається, що він рухався зі сторони вул. Гребельной, в середній полосі в сторону міської лікарні №9, після чого почув удар в праву сторону транспортного засобу.

З письмових пояснень водія ОСОБА_2 (а.с.4) вбачається, що рухалась вона прямо в сторону вул. Рельєфной по правій частині дороги, не змінювала напрямок свого руху. Після чого водій транспортного засобу НОМЕР_1 в середній полосі для руху здійснив маневр зміни напрямку свого руху в крайню праву полосу для руху. Внаслідок вказаних дій, водій автомобіля НОМЕР_1 здійснив зіткнення із автомобілем НОМЕР_2 .

Фототаблицею місця події (а.с.5), з якої вбачається, що автомобілі отримали механічні пошкодження, які узгоджуються з схемою місця ДТП.

Крім того, під час апеляційного перегляду представником потерпілої адвокатом Панченко Б.М. було долучено відеозапис події.

Дослідивши вказаний відеозапис під час судового засідання, суд апеляційної дійшов до висновку, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 під час події виконував маневр, перевлаштовуючись в іншу смугу руху, а автомобіль під керуванням ОСОБА_2 здійснював рух, не змінюючи свого напрямку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної дійшов до висновку, що можливо встановити такий механізм скоєння дорожньо-транспортної пригоди: повертаючи праворуч, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснював маневр, перевлаштовуючись в право із середньої смуги руху, здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалась і здійснювала поворот в попутному напрямку, рухаючись справа від автомобіля ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.

Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.

Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч.4 ст.374 КПК України, п.2 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.

За таких обставин, оскільки адміністративне правопорушення вчинено 18 березня 2021 року, тобто з дня його вчинення минуло більше ніж три місяці тому, ОСОБА_1 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, визнавши винним ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та закрити провадження відносно останнього, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання потерпілої ОСОБА_2 , її представника адвоката Панченко Б.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , її представника адвоката Панченко Б.М., задовольнити.

Постанову судді Ленінського районного суду від 29 квітня 2021 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_3 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_3 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/2114/21