ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/5146/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О., розглянувши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

04 квітня 2021 р. приблизно о 08-00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , застосував щодо своєї дружини ОСОБА_2 - особи з інвалідністю першої групи,домашнє насильство, що виразилось в образах нецензурною лайкою і погрозах застосувати фізичне насильство, що могло завдати шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, будь-яких заяв з приводу участі у розгляді справи до суду не надав.

Відповідно до статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КпАП України) справа про адміністративне правопорушення розглядається в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а статтею 38 цього Кодексу встановлено, що стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути накладене не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Події, які є предметом розгляду даної справи, відбулися 04 квітня 2021 р., а відтак відкладення розгляду справи призведе до порушення вищенаведених вимог КпАП України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні насильства в сім`ї.

Так, згідно з диспозицією частини 1 статті 173-2 КпАП Українивчинення насильства в сім`ї полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Частиною другою цієї норми встановлена адміністративна відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Винність ОСОБА_1 у домашньому насильстві відносно дружини доводиться протоколом серії ВАБ № 383792 від 04.04.2021 та заявою потерпілої ОСОБА_2 , у якій викладені обставини вчинення її чоловіком дій психологічного характеру.

Дільничний офіцер поліції кваліфікував дії ОСОБА_1 за частиною 2 статті 173-2 КпАП України виходячи з того, що його протягом року було піддано адміністративному стягненню за домашнє насильство, проте дана кваліфікуюча ознака не знайшла свого підтвердження в суді.

Так, судом установлено, що у січні 2021 щодо ОСОБА_1 дійсно було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 КпАП України, однак постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2021 його було звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, а провадження у справі закрито.

Будь-які дані про те, що протягом року ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене статтею 173-2 КпАП України, в матеріалах справи відсутні, а відтак кваліфікація його дій за частиною 2 цієї норми є помилковою.

Водночас діючим КпАП України не передбачено норм щодо можливості зміни правової кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим необхідно розглянути питання застосування аналогії закону як способу заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні норми закону, що регламентує подібні відносини.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КпАП України).

Статтею 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КпАП України визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Конституційний Суд України у своєму рішеннівід 11.10.2011 № 10-рп/2011 зробив правовий висновок, відповідно до якого певні гарантії кримінального процесу мають поширюватися і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Такий висновок Конституційного Суду України обґрунтований тим, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень вказав на те, що справи про адміністративні правопорушення для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, а у рішенні по справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява N 7460/03) зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, з метою заповнення наявної прогалини у КпАП України, який не містить положень про можливість перекваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявні підстави для застосування аналогії права, а саме норм Кримінального процесуального кодексу України.

Частина 3 статті 337 цього Кодексу визначає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже ураховуючи, що виключення з обвинувачення ОСОБА_1 кваліфікуючої ознаки його діяння не погіршує, а покращує його становище, та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення, суд перекваліфіковує його дії на частину 1 статті 173-2 КпАП України вважаючи, що така перекваліфікація відповідає засадам законності та верховенства права.

З огляду на характер та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, вчинення домашнього насильства щодо особи з інвалідністю, відсутність пом`якшуючих його відповідальність обставин та систематичність вчинення таких дій, суд вбачає підстави для накладення на правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу в максимальному розмірі, встановленому для даного виду правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 173-2, статтями 7, 8, 279, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у сумі 454 гривні.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці з дня її винесення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: