Справа № 581/400/21
Провадження № 3-зв/581/8/21
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2021 року селище Липова Долина

Суддя Липоводолинського районного суду Сумської області Сізов Д.В., розглянувши заяву судді Липоводолинського районного суду Сумської області Бутенка Дмитра Володимировича про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення №581/400/21 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в :

До Липоводолинського районного суду Сумської області від Управління стратегічних розслідувань в Сумській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 8 липня 2021 року надійшов матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаний адміністративний матеріал передано для розгляду судді Липоводолинського районного суду Сумської області Бутенку Д.В.

5 серпня 2021 року суддею Бутенком Д.В. подано заяву про самовідвід у вказаній справі, який мотивований тим, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є присяжним Липоводолинського районного суду Сумської області, а тому вказана обставина є такою, що може викликати в учасників судового розгляду справи сумнів у його неупередженості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана заява судді про самовідвід у зазначеному судовому провадженні передана для розгляду судді Липоводолинського районного суду Сумської області Сізову Д.В.

Розглянувши заяву про самовідвід судді Бутенка Д.В., суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. При цьому чинні процесуальні норми КУпАП не містять положень щодо підстав заявлення самовідводу судді у справі про адміністративне правопорушення та порядку вирішення такої заяви.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Із огляду на викладене, виходячи із системного аналізу законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення порушеного суддею Бутенком Д.В. питання поширюються гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при вирішенні питання про відвід судді у справі про адміністративне правопорушення, тобто застосувати до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження (правом на справедливий суд), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Стаття 127 Конституції України встановлює, що правосуддя здійснюють судді. У визначених законом випадках правосуддя здійснюється за участю присяжних.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом.

Стаття 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує, що присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

Так, відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 3 КПК України суддя - голова, заступник голови, суддя Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, апеляційного суду, місцевих загальних судів, які відповідно до Конституції України на професійній основі уповноважені здійснювати правосуддя, а також присяжний.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Положення ст. 3 Європейського статуту судді передбачають, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким, як неупереджений.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

ОСОБА_1 згідно зі списком присяжних Липоводолинського районного суду Сумської області, затвердженого рішенням 14-ї сесії 7-го скликання Липоводолинської районної ради Сумської області від 5 травня 2017 року, є присяжним Липоводолинського районного суду Сумської області. Будучи присяжним Липоводолинського районного суду Сумської області, ОСОБА_1 вирішує окремі категорії справ у складі Липоводолинського районного суду Сумської області.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що існують обставини, які можуть викликати в учасників судового розгляду або сторонніх осіб сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Липоводолинського районного суду Сумської області Бутенка Д.В. у справі про притягнення присяжного Липоводолинського районного суду Сумської області до адміністративної відповідальності. Тому, для забезпечення умов, за яких у будь-кого не викликало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим суддею, вважаю за необхідне заявлений самовідвід судді Бутенка Д.В. задовольнити.

Такий висновок також узгоджується і з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 34 КПК України, які вказують, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження.

Керуючись ст. 15 Кодексу суддівської етики, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 246 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву судді Липоводолинського районного суду Сумської області Бутенка Дмитра Володимировича про самовідвід у справі про адміністративне правопорушення №581/400/21 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП задовольнити.

Матеріали справи передати до канцелярії Липоводолинського районного суду Сумської області.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д. В. Сізов