Єдиний унікальний номер: 379/257/21
Провадження № 3/379/125/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Музиченко О.О., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли 02.04.2021 з Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

02.04.2021 Таращанським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено до Таращанського районного суду Київської області матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.183-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 справу передано для розгляду судді Таращанського районного суду Київської області Музиченко О. О..

З протоколу про адміністративне правопорушення № 7307153 від 31 березня 2021 року, складеного головним державним виконавцем Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гунченко І.Ю., вбачається, що згідно матеріалів виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості станом на 31.03.2021 в сумі 147563,20 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.183-1 КУпАП.

Перевіривши надані матеріали у порядку, передбаченому ст.278 КУпАП, суддя приходить до висновку про необхідність повернення матеріалів адміністративної справи на доопрацювання з наступних підстав.

Стаття 7 КУпАП визначає, що провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Поняття всебічності і повноти даних, як і достатності даних, які свідчать про наявність у діянні особи ознак корупційного правопорушення, є оціночною категорією, але за будь-яких обставин це мають бути дані, які однозначно свідчать про те, що корупційне правопорушення мало місце і його вчинено певною особою, яка є суб`єктом корупційного правопорушення, і що це правопорушення вчинено умисно, або наявні інші, передбачені Законом ознаки корупційного правопорушення, мета незаконного одержання матеріальних благ чи інших вигод тощо

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, а також іншими документами.

Відповідно до положень ст. 255 КУпАП обов`язок щодо належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення покладається на уповноважених посадових осіб. Однак, у даному випадку матеріали оформленні неналежно.

Відповідно до ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.

Частина 1 ст. 183-1 КУпАП передбачає відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Диспозиція ч.2 ст.183-1 КУпАП передбачає відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

З протоколу про адміністративне правопорушення №7307153 від 31.03.2021 вбачається, що ОСОБА_2 вчинив порушення: «згідно матеріалів виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості станом на 31.03.2021 в сумі 14563,2 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.»

При цьому, дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.2 ст.183-1 КУпАП, що очевидно не відповідає диспозиції ч.2 ст.183-1 КУпАП та, водночас, підлягає кваліфікації за частиною першою цієї статті.

Разом з тим, статтею 251 КУпАП визначено, що суду повинні бути надані докази, які підтверджують факт скоєння особою адміністративного правопорушення.

Суд констатує, що вказані вимоги закону при складанні протоколу не дотримані, суду не надані докази скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.183-1 КУпАП.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист право людини і основоположних свобод (далі Конвенція) для кримінального провадження і на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ адміністративне розслідування може тягнути за собою «кримінальне обвинувачення» з урахуванням автономного тлумачення цього питання (справа «Саундерс проти Сполученого Королівства», п.67).

В силу серйозності санкції, адміністративне провадження слід вважати «кримінальним» для цілей Конвенції та протоколів до неї, а тому воно повинно залучати весь спектр гарантій статті 6 Конвенції та, відповідно, статті 2 Протоколу № 7 (справа «Михайлова проти України», п.46).

Частина 2 стаття 6 Конвенції визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

А згідно ч.2 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 183-1 КУпАП, однак, фабула порушення не відповідає частині другій цієї статті, а також до протоколу не додано доказів наявності кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст. 183-1 КУпАП (несплата аліментів на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги).

Отже, кваліфікація дій ОСОБА_2 за ч.2 ст. 183-1 КУпАП є невірною.

З аналізу положень Кодексу України про адміністративне правопорушення вбачається, що він є кодексом, який містить норми матеріального права і одночасно з цим є процесуальним кодексом.

Водночас, КУпАП, як процесуальний кодекс, не передбачає для суду можливість перекваліфікувати дії правопорушника з більш тяжкого адміністративного правопорушення на менш тяжкий, і навпаки.

Так, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Суд наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинуваченого, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 у випадках складення протоколу без додержання вимог статті 256 КУпАП суддя зобов`язаний своєю постановою повернути прокол відповідному правоохоронному органу для належного оформлення (п.24).

Аналогічне роз`яснення міститься у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», в п.12 якої вказано, що норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог статті 256 цього Кодексу вмотивованою постановою суду для належного оформлення.

Урахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, у якій чітко зазначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, повинна бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 183-1 КУпАП підлягають поверненню до Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для усунення виявлених порушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 62, 129 Конституції України, ст.ст. 7, 183-1, 221, 245, 251, 252, 254, 256, 278, 283 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.183-1 КУпАП, повернути до Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для належного оформлення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає і вступає в силу з моменту її винесення.

Суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко