Провадження № 3/161/3886/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кирилюк В.Ф., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, згідно протоколу не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , -

- за ст.130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області з УПП у Волинській області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №173558 від 13 червня 2021 року вбачається, що в м. Луцьку по вул. Карпенка-Карого, 13 червня 2021 року о 01 годині 35 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом (мотоциклом) марки «LONCIN LX3006X» без д.н.з. в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку в присутності двох свідків за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510», результат 2.23%, чим порушив вимоги, передбачені п.2.9 (а) ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи що чинним КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, суддя приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 , який був повідомлений про судове засідання, однак не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, не подав.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №173558, результатом алкотесту «Drager», актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та іншими наявними матеріалами справи.

Жодних сумнівів у об`єктивності матеріалів справи про адміністративні правопорушення чи проходження огляду на стан сп`яніння, у суду немає.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно положень ст.23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини. Обставиною, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не вбачаються.

Отже, враховуючи доведеність матеріалами справи вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суддя вважає за необхідне ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста - машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Враховуючи норми ПДР України, особа, яка керує транспортним засобом і не має посвідчення водія відповідної категорії, не є водієм в розумінні пункту 1.10 ПДР України.

Згідно з довідкою виданою ДПП УПП у Волинській області, що в базі даних НАІС ОСОБА_1 посвідчення водія не видавалось.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи дані обставини, суддя вважає, що до ОСОБА_1 не може бути застосовано такий вид адміністративного стягнення, як позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно з ст.40-1 КУпАП судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст. 9, 23, 33, 34, 35, 40-1, 251, 280, 283, 284, 287 КУпАП, на підставі ч.1 ст.130 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн.).

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк