ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/89/21 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності- ОСОБА_1

захисника - адвоката Кузьменко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно даної постанови, 07 листопада 2020 року близько 19 год. 00 хв. в смт.Велика Березовиця по вул.Національного відродження, 19 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц» номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався із керуванням, здійснив з`їзд в кювет, внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.3(б), 12.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

Також 07.11.2020 р. близько 19 год. 00 хв. в смт Велика Березовиця по вул.Національного відродження, 19 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Мерседес Бенц» номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. На місці зупинки водій відмовився від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, виявивши бажання пройти обстеження на виявлення алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Огляд на стан сп`яніння проводився КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально небезпечних захворювань ТОР, про що видано висновок №338 від 07.11.2020 р., із якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, а оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вважає постанову суду необґрунтованою, незаконною та такою, що прийнята із порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що на відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції немає даних на підтвердження факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

Крім того відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення не є безперервним і не може бути належним доказом на підтвердження вини особи.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що на момент складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП діяла редакція вказаної статті, що не передбачала відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що усі письмові докази складені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема у протоколі за ч.1 ст. 130 КУпАП відсутні підписи свідків.

У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 , не оспорюючи доведеності винуватості у вчиненні ним адмінправопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та факту керування ним транспортним засобом у момент ДТП, зазначає, що алкоголь вживав вже після настання дорожньо-транспортної пригоди, а не до її настання, за що відповідальність передбачена ч.4 ст.130 КУпАП, а тому вважає, що оскаржувану постанову, якою його визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі закрити. Також вказує, що як у протоколі про адмінправопорушення, так і в постанові суду першої інстанції не встановлено об`єктивну сторону правопорушення, де вказано, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а також вказано, що керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Також вказує, як на порушення те, що справу місцевим судом було розглянуто без його участі та без його належного повідомлення про дату та час судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши апелянта та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу й доповнення до неї та просять її задовольнити з мотивів, викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступного висновку.

Як вбачається з постанови судді, справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності розглянута без участі останнього.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянту слід поновити, так як він пропущений з поважних причин.

Так, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VII виключається адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому ОСОБА_2 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акту, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КУпАП

Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а навпаки посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом України від 17 червня 2020 р. № 720-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 р. були внесені зміни до закону №2617-VIII. Підпунктом 117 розділу 1 Закону № 720-IX у розділі 1 Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 2617 - VIII) у пункті 1; підпункти 2-4,7 виключено.

Саме підпункт 4 пункту 1 і запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка вступала в силу з 01 липня 2020 р. і не передбачала адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, у пункті 2 розділу 1 Закону № 2617-VIII виключено підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207. Саме підпунктом 171 доповнювався КК України статтею 286-1 Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з 03 липня 2020 р. з часу набрання чинності Закону України № 720-IX кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України відсутня, оскільки відбувалась декриміналізація цього суспільно небезпечного діяння.

Натомість існує адміністративна відповідальність з 03 липня 2020 р. за ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Таким чином, на даний час, в тому числі і станом на 07.11.2020 року, тобто на момент складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адмінправопорушення, стаття 130 КУпАП діяла та діє в редакції, що була чинною і до 01 липня 2020 року.

Разом з тим, що стосується суті оскаржуваної постанови, то суд приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Ч.2 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Відповідно до ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналогічні вимоги до порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння закріплені у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за N 1413/27858 (надалі Інструкція).

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №133978 від 07.11.2020 року, 07.11.2020 року о 19:00 год. в Тернопільському районі смт.В.Березовиця по вул. Національного Відродження, 19 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Мерседес - Бенц", д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Водій на місці від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, однак виявив бажання проїхати в найближчий медичний заклад. Огляд проводився в КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань ТОР. Висновок №338 від 07.11.2020 року. Встановлено порушення вимог п.2.9 "а" ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме висновком щодо результатів медичного огляду особи на стан алкогольного сп`яніння від 07.11.2020 року (а.с.3), який проведений у медичному закладі КНП Тернопільський обласний медичний центр соціально небезпечних захворювань ТОР.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №338 від 07.11.2020 року, ОСОБА_1 07.11.2020 року о 20 год. 30 хв. перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що при складанні протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП були відсутні свідки не може бути взято до уваги, так як згідно вимог ст.266 КУпАП присутність двох свідків є обов`язковою у випадку огляду особи на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейськими або ж у випадку відмови особи від проходження такого огляду. У випадку проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі присутність двох свідків при цьому не є обов`язковою.

Також не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту про те, що ні працівником поліції під час складання протоколу про адмінправопорушення, ні судом під час розгляду справи не встановлено об`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто як у протоколі, так і в оскаржуваному рішенні зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а також те що останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, аналізом матеріалів справи встановлено, що на місці ДТП ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора відмовився у присутності двох свідків, що зафіксовано також нагрудними відеокамерами працівників поліції, та виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі.

У зв`язку із тим, що на місці ДТП ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння відмовився, працівники поліції, з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції, тобто дотримуючись порядку огляду особи на стан сп`яніння, зафіксували небажання останнього проходити огляд на місці та те, що він виявив бажання проходити такий огляд у медзакладі. Такий порядок проходження огляду на стан сп`яніння, що передбачено ст.266 КУпАП та Інструкцією, засвідчили на місці два свідка - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснення яких наявні в матеріалах справи.

Далі, після проходження огляду у медичному закладі та отримання медичного висновок про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, працівниками поліції відносно останнього вірно було складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за порушення ним саме вимог п.2.9 "а" ПДР. За порушення вимог п.2.9 "а" ПДР України, за що передбачена відповідальність, встановлена ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 було визнано винуватим, що вбачається з оскаржуваної постанови місцевого суду.

Відповідно до п.2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , з метою послаблення болю від отриманої внаслідок ДТП травми правої руки, вживав спирті напої вже після настання ДТП, за що передбачена відповідальність, встановлена ч.4 ст.130 КУпАП, а тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то суд такі розцінює як спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Так, згідно долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, з моменту прибуття працівників поліції на місце ДТП та протягом усього часу їх спілкування з ОСОБА_1 , останній жодного разу не повідомляв працівників поліції про те, що він вживав спиртні напої, у тому числі після ДТП, а також про отриману ним травму. Не повідмляв про це ОСОБА_1 нікого й у медичному закладі. При цьому, після проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 був оглянутий лікарем, виконував її прохання піднімати вгору руки, рухати ними та ін..

Не повідомляв про такі обставини події ОСОБА_1 і у своїх власноручно написаних поясненнях, які наявні в матеріалах справи.

Також не спростовують висновків суду про порушення ОСОБА_1 вимог п.2.9 "а" ПДР та кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КУпАП, покази допитаних в суді апеляційної інстанції, за клопотанням сторони захисту, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Так, свідок ОСОБА_5 пояснив, що він займається ремонтом автомобіля ОСОБА_1 07 листопада 2020 року близько 17:00 год. останній привозив йому у майстерню запчастину до автомобіля. Через декілька хвилин після того як ОСОБА_1 поїхав від нього, він йому зателефонував та повідомив, що потрапив у ДТП. Пояснив також, що від ОСОБА_1 запаху алкоголю не чув.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що 07.11.2020 року близько 18:00 год. проїжджав автодорогою у с.В.Березовиця та побачив, як у ДТП потрапив його знайомий ОСОБА_1 .. Він зупинився, підійшов до автомобіля, витягнув з нього ОСОБА_1 , посадив його у свій автомобіль, відвіз неподалік від місця ДТП на площадку, запропонував йому вжити алкоголь, який на той момент був у нього в машині на що той погодився. Чи вживав алкоголь ОСОБА_1 до настання ДТП він не знає, запаху алкоголю від нього не чув, так як не принюхувався до нього.

Також, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції було порушеного його право на захист, оскільки справу було розглянуто без його участі та без належного його повідомлення. Такі доводи апелянта є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що зафіксовано на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, з якого вбачається, що працівники поліції оголошували ОСОБА_1 особисто про день, час та місце розгляду справи. Також, про те, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про розгляд справи свідчить його підпис у протоколі про адмінправопорушення. Натомість, у матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи через неможливість прибути у судове засідання у зв`язку із наявністю на те поважних причин.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, від нього не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та в силу вимог ст.268 КУпАП, згідно якої при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачені ст.130 КУпАП присутність особи, що притягується до відповідальності не є обов`язковою, вданому випадку розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 не є порушенням на що вказує останній.

Також матеріалами справи повністю доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема: даними які містяться у протоколі про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №133979 від 07.11.2020 року, схемою місця ДТП, яка сталася 07.11.2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 07.11.2020 р., із яких вбачається, що останній стверджує, що ДТП трапилася, оскільки він уникав зіткнення із автомобілем, який виїхав на смугу зустрічного руху та рухався йому назустріч.

Зазначений вище протокол та схема місця ДТП були складені на місці ДТП у присутності ОСОБА_1 , який їх підписав без жодних зауважень чи застережень.

Порушення ОСОБА_1 вимог п.п.2.3 "б", 12.1 ПДР України за обставин, встановлених судом останнім не заперечуються та не оспорнюються, а постанова суду в цій частині про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП ним не оскаржується.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33-35 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та вірно визначив стягнення в межах санкції ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП із застосуванням положень ст.36 КУпАП.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2020 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124, ч. 1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя