Справа №461/5897/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Романюк В. Ф., за участю представника митниці, захисника особи яка притягується до адміністративної відповідальності Завади Т. Р., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської митниці Державної митної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил,

ОСОБА_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.483 Митного Кодексу України,-

В С Т А Н О В И В :

09 травня 2021 року в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Галицької митниці Держмитслужби в режимі «імпорт» за попередніми митними деклараціями типу ІМ ЕЕ №UA204120/2021/069036 та № UA204020/2021/909458 переміщувалися: Сідельний тягач для напівпричепів, марки «VOLVO» номер шасі НОМЕР_1 та напівпричіп марки «SCHMITZ», номер шассі НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Для митного оформлення водієм ОСОБА_1 подано такі документи:

-Рахунок-фактура (invoice) №705ЕЕ/05 від 05.05.2021 року;

-Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане компетентним органом Франції № 2018 FU19951 від 27.12.2018 року;

-Рахунок-фактуру (Invoice) №706ЕЕ/05 від 05.05.2021 року;

-Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане компетентними органами Республіки Польщі № DR/BAO5267123 від 07.12.2018 року.

З документів вбачалось, що на митну територію України в митному режимі імпорт за попередньою декларацією типу ІМ ЕЕ №UA204120/2021/069036 на адресу приватного підприємства «Волинська Хвиля» (43000, Україна, Волинська обл., м. Луцьк, вул.. Кременецька,31) переміщувався товар: Сідельний тягач для напівпричепів; марка VOLVO; календарний рік виготовлення 2012 рік; модельний рік випуску-2012 рік; загальна кількість місць включаючи місце водія 2; призначений для використання по дорогах загального користування; колісна формула 4х2; бувший у вико ристанні; номер кузова (VIN) НОМЕР_1 ; номер шассі НОМЕР_1 ; повна маса 20000.00 кг; власна маса 8 297,00 кг.; двигун дизельний; об`єм двигуна 12 777 см3; потужність 375 кВт.

Продавцем зазначена компанія «OUEURONIMFA» (Parnumnt 102 Tallin 11312 Estonia), вартість 8 000, 00 Євро, що згідно курсу Національного банку України відповідає сумі 267 303,20 гривень.

У свою чергу за попередньою декларацією типу ІМ ЕЕ №UA204020/2021/909458 на адресу приватного підприємства «Волинська Хвиля» (43000, Україна, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кременецька,31) переміщувався товар: Напівпричіп тент для перевезення вантажів; марка SCHMITZ; бувший у використанні; ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 ; календарний рік виготовлення 2012 рік; модельний рік випуску-2012 рік; повна маса 39 000 кг.; власна маса 6431 кг.; кількість осей 3.

Продавцем зазначена компанія «OUEURONIMFA» (Parnumnt 102 Tallin 11312 Estonia), вартість 3 050, 00 Євро, що згідно курсу Національного банку України відповідає сумі 101 909,35 гривень.

При здійсненні митного оформлення працівниками Галицької митниці Держмитслужби у ОСОБА_1 було виявлено Рахунок-фактура (Faktura) №02/05/2021 від 06.05.2021 та митна декларація Республіки Польщі (MRN) 21PL445010E1044490, а також Рахунок-фактура (FakturaVAT) №95/2021 від 05.05.2021 та митна декларація Республіки Польщі (MRN) 21PL341010Y0150759.

Відповідно до виявленого Рахунку-фактури (Faktura) №02/05/2021 від 06.05.2021 та митної декларації Республіки Польщі (MRN) 21PL445010E1044490, з території Євросоюзу експортовано товар: «Сідельний тягач для напівпричепів, марки «VOLVO» номер шассі НОМЕР_1 », продавцем якого є компанія «PHU TRANSPORTK onarzewski Grzegorz» (ul. Mogielnicka 69a 05-600 Grojec), покупцем ОСОБА_2 , а його вартість становить 57 800,00 польських злотих, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 421 309,98 гривень.

Відповідно до виявленого Рахунку-фактури (Faktura VAT) №95/2021 від 05.05.2021 та митної декларації Республіки Польщі (MRN) 21PL341010Y0150759, з території Євросоюзу експортовано товар: «Напівпричіп марки SCHMITZ номер шассі НОМЕР_3 », продавцем якого є компанія «WOJCIK TRANSPORT PTHU Karol Wojcik» (ul. Niestachow 69, 26-021 Daleszyce), покупцем ОСОБА_2 , а його вартість становить 13 000,00 польських злотих, що згідно з курсом Національного банку України відповідає сумі 94 758,30 гривень.

На підставі цього Митним органом було складено протокол №0897/209000/20 від 18 травня 2021 року про порушення митних правил у якому зазначено, що ОСОБА_1 було вчинено дії, що спрямовані на переміщення товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митного органу як підставу для переміщення товару документів, що містять неправдиві відомості щодо відправника, отримувача та ціни товару, які необхідні для визначення його вартості.

Вище вказані дії було кваліфіковано за ч.1 ст. 483 Митного кодексу України.

У судовому засіданні представник Галицької митниці Держмитслужби зазначив, що у діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, яке йому інкриміноване. До останнього слід застосувати стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 483 МК України.

В судовому засіданні представник особи, що притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил ОСОБА_3 , надав письмові пояснення та заперечив щодо обставин викладених у протоколі про порушення митних правил. Зазначає, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом даного порушення митних правил, не мав умислу на переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю. У діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а тому провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що провадження по справі про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП та п. 3 ч. 1 ст.527 МК України з огляду на наступне:

Частиною 1 статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з ст. 486 Митного кодексу України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким порушенням.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно ч.1 ст.483 МК України, відповідальність настає за дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема, з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів, що містять неправдиві дані.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 483 МК України необхідне доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу.

Згідно з ч. 2 ст. 460 МК України, перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Відповідно до пункту 37 частини 1 статті 4 МК України, перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між митними органами на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Водночас, судом встановлено, що у матеріалах справи наявне Доручення від 05.05.2021 року (а.с. 11-14), відповідно до якого Приватне підприємство «Волинська Хвиля» доручило ОСОБА_1 здійснити транспортування до території України та доставити до місця призначення тягач марки VOLVO, VIN НОМЕР_1 та напівпричіп тент марки SCHMITZ VIN НОМЕР_3 , який належить Приватному підприємству «Волинська Хвиля» на підставі МД.

Попередньою митною декларацією ІМ ЕЕ UA 204120/2021/069036 Декларантом тягача марки VOLVO VIN НОМЕР_1 та напівпричепа тенту марки SCHMITZ VIN НОМЕР_3 виступає Приватне Підприємство «Волинська Хвиля», також згідно Інвойсу № 705ЕЕ/05 від 05.05.2021 року покупцем зазначених вище товарів виступало саме ПП «Волинська Хвиля», а не ОСОБА_1 .

Окрім цього згідно з Класифікатором типів декларацій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2012 року, декларація із літерним кодом напрямку переміщення «ІМ» та літерним кодом типу декларації «ЕЕ» є попередньою митною декларацією з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

Статтею 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей (тобто сукупності дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами з метою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи) необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; випуск товарів - це надання митним органом права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети (стаття 4 МК України).

Відповідно до вимог ст. 259 МК України, попередня митна декларація подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України, а також подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей.

Тобто, у разі ввезення товарів на митну територію України декларант або уповноважена ним особа попередньо повідомляють митний орган, у зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, про намір ввезти ці товари.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що митна декларацію ІМ 40 ЕЕ UA 100430/2020/032865 та № UA204020/2021/909458 на підставі якого відповідний товар в`їхав на митну територію України відноситься до попередньої митної декларації з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення.

В даному випадку, митним органом призначення є Поліська митниця Держмитслужби, оскільки саме там повинно було здійснене митне оформлення вилученого товару.

Відповідно до ч. 7 ст. 259 МК України, при поданні попередньої митної декларації відповідальність декларанта або уповноваженої ним особи за достовірність відомостей, наведених в цій декларації, настає з моменту:

1) випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму без пред`явлення їх митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація; або

2) випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму після пред`явлення їх митному органу, яким оформлена така попередня митна декларація, але без проведення митного огляду цим митним органом; або

3) надання декларанту або уповноваженій ним особі митним органом, яким оформлена така попередня митна декларація, інформації про проведення митного огляду пред`явлених товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до п. 5.1. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 року, у разі прийняття митним органом рішення про випуск відповідно до заявленого митного режиму товарів, транспортних засобів комерційного призначення за такою попередньою МД Декларанту повертаються також аркуш з позначенням "3/8" ЄАД, відповідні йому додаткові аркуші і доповнення з проставленими в них відбитками особистої номерної печатки.

Отже, внесення даних в попередню митну декларацію не тягне за собою юридичних наслідків, оскільки попередня декларація не є митною декларацією, заповненою у звичайному порядку (ч.ч.13, 14 ст.259 МК України). Декларант несе відповідальність за неправдиві відомості тільки в митному органі, яким оформлена попередня митна декларація, тобто, лише після прибуття до митного органу (ч. 7 ст. 259 МК України).

Згідно з ч. 2 ст. 460 МК України, перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Відповідно до пункту 37 частини 1 статті 4 МК України, перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між митними органами на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Судом досліджено та встановлено, що поставка товару здійснювалася компанією «OUEURONIMFA» на підставі Контракту № 002ЕЕ-09 від 01.09.2020 року згідно інвойсу № 705ЕЕ/05 від 05.05.2021 року та Інвойсу №706ЕЕ/05 від 05.05.2021 року.

Також, в листі №07/06/1 від 07.06.2021 року від ПП «Волинська Хвиля», вказані товари ПП «Волинська Хвиля» придбала у естонської фірми «OUEURONIMFA» (м.Таллін), з якою є тривалі зовнішньоекономічні відносини. Саме компанія «OUEURONIMFA» виписувала ПП «Волинська Хвиля» рахунки-інвойси, які є в розпорядженні митниці, ОСОБА_4 не виступав Покупцем та Одержувачем даного товару, був тільки перевізником за дорученням ПП «Волинська Хвиля» тому, саме за цими супровідними документами мало здійснюватися митне оформлення цих транспортних засобів.

ОСОБА_1 не укладав та не підписував жодних контрактів (угод, договорів) на поставку товару, що є предметом митного правопорушення на суму 516 068,28 гривень.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 в силу вимог ч.2 ст.460 МК України не може бути суб`єктом даного порушення митних правил, оскільки дії останнього кваліфіковані як «дії спрямовані на переміщення товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання до митного органу як підставу для переміщення товару документів, що містять неправдиві відомості щодо ціни, отримувача та відправника товару, які необхідні для визначення його митної вартості», однак такий може нести відповідальність виключно за кількість вантажних місць, їх маркування та номерів.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 483 МК України необхідне доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.6 постанови від 3 червня 2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» порушення митних правил не можливе, якщо в діях особи відсутній умисел на вчинення таких дій.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не мав умислу на переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, оскільки до митного оформлення ним було подано документи, які були надані Продавцем товару, сумнівів в достовірності яких він не мав і об`єктивно не міг знати про невідповідність таких документів вимогам законодавства.

Положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України визначено, що державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Для притягнення до відповідальності, згідно з статтею 483 МК України необхідне доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості, вини у формі прямого умислу.

Як уже було встановлено вище судом, митна декларацію ІМ 40 ЕЕ UA 100430/2020/032865 та № UA204020/2021/909458 на підставі якого відповідний товар в`їхав на митну територію України відноситься до попередньої митної декларації.

Проаналізувавши положення ст. 259 МК України суд звертає увагу на те, що попередня митна декларація використовується як документ контролю доставки товарів, по прибуттю товару до місця призначення, декларант (уповноважена особа) подає додаткову митну декларацію типу «ІМ 40 ДЕ», в якій товар декларується у повному обсязі, та за якою нараховуються і сплачуються митні платежі за ввезення товару. Тобто, визначений законодавством статус попередньої митної декларації (тип «ЕЕ») не тотожний митній декларації, заповненій у звичайному порядку (ч. ч. 13, 14 ст. 259 МК України) з достатнім обсягом відомостей для завершення митного оформлення у заявлений митний режим, а є лише повідомленням про намір ввезти товари на митну територію України.

А відтак, на підставі попередньої декларації не нараховуються митні платежі, не оплачується мито, а така подається для пропуску через державний кордон України товарів та їх доставки до митного органу призначення для здійснення митного оформлення.

Тому суд приходить до висновку що митне оформлення товару здійснюється в митному органі призначення, а декларант вправі змінювати відповідні відомості до звичайної митної декларації, оскільки на підставі попередньої митної декларації у особи не виникає обов`язку щодо сплати митних платежів.

Отже, в силу вимог ч.7 ст. 259 МК України, декларант не може нести відповідальність за достовірність відомостей, наведених в попередній декларації, оскільки така відповідальність настає з моменту настання обставин, викладених в ч. 7 ст. 259 МК України обставин.

Таким чином суд звертає увагу на те, що внесення даних в попередню митну декларацію не тягне за собою юридичних наслідків, оскільки попередня декларація не є митною декларацією, заповненою у звичайному порядку (ч.ч 13, 14 ст.259 МК України). Декларант несе відповідальність за неправдиві відомості тільки в митному органі, яким оформлена попередня митна декларація, тобто, лише після прибуття до митного органу (ч. 7 ст. 259 МК України).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі у сфері митного оформлення і контролю, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Таким чином, матеріали справи не містять фактичних даних (доказів), на основі яких у визначеному законом порядку можна було б стверджувати про вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві дані. Належних та допустимих документів(доказів), на основі яких можна встановити вчинення останнім вказаних правопорушень матеріали справи не містять, а обставини, викладені у протоколах доводи щодо його причетності до правопорушення ґрунтуються на припущеннях.

Більше того, ні в протоколі про порушення митних правил, ні в ході розгляду справи не зазначено та не встановлено жодної норми Закону, яка б вказувала на вчинення ОСОБА_1 правопорушення. В ході розгляду встановлено, що у ОСОБА_1 в силу букви закону не може бути суб`єктом даного правопорушення, у його діях відсутній умисел на вчинення вказаного правопорушення.

Проаналізувавши вищенаведене у сукупності та взаємозв`язку, приходжу до переконання, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Відповідно до ч.3 ст.243 МК України, у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати органу доходів і зборів на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 247, 268, 271, КУпАП, 374, 458, 466, 472, 486, 489, 498, 515, 527 МК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за вчинення ним порушення митних правил, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, закрити у зв`язку з відсутністю складу зазначеного правопорушення.

Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №0897/209000/20 від 18 травня 2021 року, товар - повернути ОСОБА_1 .

Постанова судді у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова, особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Романюк В.Ф.