ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/46/21 Номер провадження 33/814/275/21Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
Категорія: ч.1 ст.44-3 КУпАП
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника адвоката Юхимович Світлани Андріївни на постанову судді Оржицького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 , громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , працює продавцем магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Постановою судді ОСОБА_1 визнана винуватою в тому, що 24 листопада 2020 року о 09:30 год. в приміщенні магазину-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 , як працівник закладу, перебувала без спецодягу та захисних рукавичок. Перед вдяганням рукавичок руки ОСОБА_1 не були оброблені антисептиком. В магазині відсутнє місце для обробки рук спиртовмісним антисептиком, використані засоби індивідуального захисту (маски, рукавички) не дезинфікуються, відсутній контейнер для зберігання засобів індивідуального захисту.

На період перевірки в магазині-кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » дезінфікуючі засоби були відсутні, вологе прибирання з використанням дезінфікуючих засобів не проводилося, відсутній журнал проведення дезінфекційних робіт.

Суд дійшов висновку, що зазначені обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.11 і ч.4 ст. 24 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.5 та ч.1, 2 ст.22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та абз.1, 2 п.п.13 п.10 та п.п.1 п.15 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-19» (чинних на момент вчинення правопорушення).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та її представник адвокат Юхимович С.А. подали апеляційну скаргу, в якій просили поновити строк на апеляційне оскарження, як пропущений з поважних причин, скасувати постанову суду як ухвалену з порушенням норм чинного законодавства, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях продавця магазину ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вказують, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, невірно визначено ОСОБА_1 суб`єктом відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, з огляду на те, що власником магазину є фізична особа-підприємець ОСОБА_3 .

Вважають, що по справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 скоїла правопорушення у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Одночасно, апелянтами ставиться питання про порушення судом першої інстанції її права на захист.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, ОСОБА_1 посилається на те, що справа судом першої інстанції була розглянута 23 лютого 2021 року без її участі, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності отримала поштовим зв`язком 27.02.2021 року і 09.03.2012 року нею була подана апеляційна скарга.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя місцевого суду даних вимог закону дотримався не в повному обсязі, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України.

Згідно з приписами ст.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Зокрема, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя обов`язково повинен перевіряти чи компетентною особою був складений протокол, як того вимагають положення ст.278 КпАП України.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що він складений посадовою особою - фельдшером санітарного відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Оржицького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області ОСОБА_4 .

Приписами ст.255 КпАП України визначено осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та за якими статтями Кодексу чи їх частинами.

Відповідно до цієї норми Закону, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, уповноважених підрозділів ветеринарної міліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтями 42-1, 42-2, 107, 166-22, 188-22 КпАП України.

Відповідно до положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

В свою чергу, положення п.2 розділу І Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, ветеринарної медицини, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 10 квітня 2019 року № 182, передбачають право посадових осіб компетентного органу та його територіальних органів складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 42-1, 42-2, 107-107-2, 166-22, 188-22, 238 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, ні положення КпАП України, ні вказана Інструкція не наділяють посадових осіб Держпродспоживслужби правом складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.44-3 КпАП України.

Такі повноваження мали відповідні посадові особи органів державної санітарно-епідеміологічної служби.

Проте, приписи постанови Кабінету Міністрів України №348 від 29 березня 2017 року, якою на Державну службу з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів покладено завдання і функції з реалізації державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення та із здійснення контролю (нагляду) за дотриманням вимог санітарного законодавства (крім функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), не можуть самі по собі наділяти посадових осіб Держпродспоживслужби повноваженнями складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.44-3 КпАП України.

Адже відповідно до ч.4 ст.2 цього Кодексу, зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України.

Те, що п.п. 2 п.2.8 Положення про Оржицьке районне управління Головного управління Держпродспоживспілки у Полтавській області від 15.08.2017 р. на працівників управління покладено завдання та функції по забезпеченню реалізації державної політики у сфері державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства та здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду(контролю) - само по собі не свідчить про віднесення вказаної категорії працівників до посадових осіб, які в розумінні положень діючого КУпАП наділені правом складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 44-3 КУпАП.

За вказаних обставин, протокол про адміністративне правопорушення №168 від 24 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП не відповідає вимогам закону, оскільки складений не уповноваженою на те посадовою особою.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Викладаючи офіційне тлумачення цієї частини статті Конституції України, Конституційний Суд у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року зазначив, що аналіз положення "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом" дає підстави для висновку, що обвинувачення не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову судді місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX).

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновити притягнутій до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження як пропущений з поважних причин.

Так, матеріалами справи доводиться, що розгляд справи відбувся за її відсутність, копію постанови нею отримано поштовим зв`язком лише 27.02.2021 року і 09.03.2021 року, після закінчення вихідних та святкових днів, до суду було подано її апеляційну скаргу.

Беручи до уваги вищевикладене та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та її захисника адвоката Юхимович Світлани Андріївни задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Оржицького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та її захисника адвоката Юхимович Світлани Андріївни задовольнити.

Постанову Оржицького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX, із змінами від 06.11.2020 р)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду О.І. Обідіна