Справа № 443/193/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 33/811/484/21 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участю ОСОБА_1 та захисника Колотія Ю.Я., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.03.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 гривні.

Згідно постанови суду ОСОБА_2 20.01.2021 року о 20 год. 13 хв. у смт. Гніздичів по вул. Я.Мудрого,4 Жидачівського району Львівської області, керував транспортним засобом автомобілем «Mazda 3», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. ПДР.

На вказану постанову суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що складений протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом через те, що йому на місці зупинки не було надано можливості скористатися послугами захисника та не роз`яснено права, не було вручено другого примірника протоколу та відсутній підпис особи щодо якої він був складений, також в протоколі не правильно зазначено час та місце його складення. Зазначений протокол апелянтом було отримано лише 22.01.2021 року. Крім цього, апелянт зазначає, що пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дані на місці події є дефектними і працівниками поліції здійснювався тиск на свідків. Також ОСОБА_2 вказує, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, у справі відсутнє направлення ОСОБА_2 на огляд до закладу охорони здоров`я, а тому він самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я 20.01.2021 року о 22.00 год., де був даний медичний висновок про відсутність ознак сп`яніння, через що вважає безпідставними твердження в протоколі про адміністративне правопорушення щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння, і зазначена обставина не була взята судом першої інстанції до уваги.

Розглянувши матеріали справи № 443/193/21, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Цих вимог закону у повній мірі дотримався районний суд при розгляді вказаної справи.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №189926 від 20.01.2021 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений з участю свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким засвідчена відмова ОСОБА_5 , як водія автомобіля, від проходження огляду на стан сп`яніння, а також засвідчено відмову ОСОБА_2 від підпису протоколу (а.с.3), актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 20.01.2021 року, де також зафіксовано факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки (а.с.6), первинним поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 20.01.2021 року, які обґрунтовано були взяті судом першої інстанції до уваги та стверджено факт відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі (а.с.8,9), відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції від 20.01.2021 року (компакт диск у конверті а.с.5), рапортом працівників поліції Разіна С.В та Шевчука Р.Р. від 21.01.2021 року про обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 (а.с.14).

Вище вказані докази були належним чином досліджені та перевірені судом першої інстанції, також судом першої інстанції в постанові надана обґрунтована та вичерпна відповідь на всі доводи щодо заперечення вини ОСОБА_2 у скоєному, в тому числі на ті, на які апелянт покликається в апеляційній скарзі, і з такими висновками місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі неточності під час складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 не впливають на його законність та підставність складення.

Крім цього, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення було порушено право ОСОБА_2 на захист, зокрема скористатися послугами адвоката, оскільки як вбачається з відеозапису працівники поліції жодним чином не перешкоджали ОСОБА_2 здійснити дзвінок захиснику з власного телефону, та поведінка останнього була спрямовано на затягування процесу встановлення його особи, приналежності йому автомобіля та в цілому проведення всіх належних процесуальних дій відповідно до законів України, також із відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_2 було роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Також, апеляційний суд вважає неспроможними апеляційні вимоги про те, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки на записах із місця події, зроблених працівниками поліції загальною тривалістю понад 40 хвилин (компакт диск у конверті а.с.5) така згода ОСОБА_2 відсутня. При цьому, на наданому ОСОБА_2 записі події (відеофайл №VID-20210122-WA0003 тривалістю 00 хв. 40 сек., (компакт диск у конверті а.с.46)) ОСОБА_6 висловлює бажання пройти огляд у закладі охорони здоров`я, на що працівник поліції відповідає йому, що вже пізно, оскільки з моменту зупинки ТЗ пройшло більше двох годин. Отже, оскільки протокол складений 20.01.2021 року о 21 год. 00 хв. із вказанням часу зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 о 20 год. 13 хв., - то з цього можна зробити обґрунтований висновок, що така згода на проходження огляду ОСОБА_2 із фіксуванням (записом) на власний телефон була висловлена вже після складення працівниками поліції протоколу та оформлення усіх необхідних документів.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_2 суддя в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь його вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно правил ст.36 КУпАП.

Апеляційний суд вважає надуманими мотиви відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки останньому з боку працівників поліції була висловлена законна вимога, за невиконання якої законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 22 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.