ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/676/21 Головуючий в 1 інст. Бульба О.М.
Провадження № 33/807/488/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 27.03.2021 року о 2 години 00 хвилин ОСОБА_1 в м. Енергодарі по вул.Воїнів-Інтернаціоналістів, 4 керував транспортним засобом - автомобілем марки Nissan X-Trail номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, агресивна поведінка, яка не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та медичному закладі відмовився в присутності двох понятих, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає притягнення його до адміністративної відповідальності незаконним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення свідків незрозуміло, чи була взагалі зупинка транспортного засобу, оскільки відповідно до протоколу наданого працівником поліції транспортний засіб було зупинено 27.03.2021 року м. Енергодарі, вул. Інтернаціоналістів, 12, тоді як порушення поліцейським було виявлено по вулиці Інтернаціоналістів, 4.

Пояснення свідків взагалі, на думку апелянта, не містять даних про те, де і коли працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння.

Водій повідомив, що відмовляється від огляду з використанням спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки та вмотивував свою відмову.

ОСОБА_1 повідомив, що чекає на адвоката і що поїде до медичного закладу для огляду.

Апелянт зазначає, що у працівника поліції були відсутні підстави для виявлення ознак алкогольного сп`яніння, оскільки запах алкоголю було чутно не від водія, а з транспортного засобу.

Також зазначає, що працівники поліції не надали направлення на проведення огляду в закладі охорони здоров`я, що також підтверджується відеозаписом події.

Також не зрозуміло, як в акті огляду є дані про те, що ОСОБА_1 спочатку відмовився, а потім працівниками поліції написано, що з результатами огляду він згодний.

Працівники поліції в супереч вимогам відомчої інструкції та порядку склали відразу акт огляду на місці та направлення, яке не пред`явили ОСОБА_1 .

Після того, як працівниками поліції було складено протокол, його зміст ніхто не повідомляв, не пропонували надати свої пояснення або заперечення.

Також в матеріалах справи відсутній рапорт працівника поліції щодо події зупинки транспортного засобу на порушення водієм ПДР України.

Відеозапис події, який наданий працівниками поліції, не є повним, і таким, що не відповідає відомчим інструкціям МВС України, а тому не є належним і допустимим доказом у справі.

Апелянт наголошує, що суд послався на покази свідків, без їх безпосереднього опитування під час судового розгляду, не дослідив відеозапис наданий ОСОБА_1 , що на думку апелянта є однобічністю судового розгляду справи.

Просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження через те, що апелянт копію постанови суду першої інстанції отримав лише 24 травня 2021 року, тобто поза межами строку на оскарження.

Також просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , допитавши свідків, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 11 травня 2021 року посилаючись на поважність пропуску цього строку.

Так, враховуючи, що справа 11 травня 2021 року була розглянута без участі ОСОБА_1 , а копію судового рішення отримав лише 24 травня 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підставі для його поновлення.

Щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст.280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

За положеннями ст. 266 КУпАП та підзаконних нормативних актів особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інтонації вважає, що винуватість ОСОБА_1 , за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться такими доказами:

1) протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №104067 від 27 березня 2021 року (а.с.1), з якого вбачається, що 27 березня 2021 року о 02 годині 00 хвилин водій ОСОБА_1 в місті Енергодар по вулиці Воїнів Інтернаціоналістів 4, керував транспортним засобом марки «Nissan X-Trail», д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, агресивна поведінка, яка не відповідає обстановці, хитка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків;

2) направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 березня 2021 року (а.с.2), з якого вбачається, що у ОСОБА_1 поліцейськими виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився та складено протокол про адміністративне правопорушення;

3) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 27 березня 2021 року (а.с.3), яким вказано, що ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився;

4) письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 (а.с.4), свідка ОСОБА_3 (а.с.5), які пояснили, що 27 березня 2021 року, о 02 годині 10 хвилин їх було запрошено у якості понятих бути присутнім в тому, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі;

5) оптичним носієм інформації у вигляді диску марки «Titanum DVD-R 120 msn 4,7 gb» з зовнішнім написом «Караманов 130.1» (а.с.16) на якому містяться файли у вигляді відеозаписів «Караманов 130», «Караманов 130.1», «Караманов 130.2», з яких вбачаються обставини події і складання працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення.

Наведені докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, отримані вони з додержанням процесуальної процедури, об`єктивно узгоджуються між собою та переконливо доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, доводи апелянта про те, що зміст проколу не повідомлявся, направлення на огляд та акт не видавалось, оскільки під час апеляційного провадження вказані доводи були повністю спростовані.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 особисто в графі «зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав» поставив свій підпис, що свідчить про те, що працівниками поліції апелянта було ознайомлено із змістом матеріалів про адміністративне правопорушення.

Також, суд зазначає, що будь-яких заперечень щодо ненадання вказаних документів під час події апелянтом не зазначалось, а тому вказані твердження з`явилися безпосередньо під час судового розгляду справи та є виваженою позицією захисту.

Окрім того, під час апеляційного перегляду за ініціативи апелянта допитано свідків справи, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , пояснення яких, на думку апелянта, підтверджують порушення працівниками поліції відомчого порядку виявлення у водіїв стану сп`яніння.

Так, свідок ОСОБА_3 під час судового засідання в суді апеляційної інстанції пояснила, що 27 березня 2021 року вона знаходилась разом з ОСОБА_1 в салоні транспортного засобі. Приблизно о 01 годині ночі, вони заїхали в двір житлових будинків. Після чого побачили проблисковий сигнал від екіпажу поліції, звукових сигналів не чули. Через деякий час шляхом паркування в «карман» водій ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб. Вказує, що працівники поліції підішли до автомобіля та зазначили, що є орієнтування на білий автомобіль. Під час спілкування працівники поліції нібито почули, що з автомобіля під керуванням ОСОБА_1 лунає запах алкоголю. Наголошує, що свідки були зацікавленими, оскільки працівники поліції перебували з вказаними свідками в одній машині і заповнювали документи. ОСОБА_1 зазначав працівникам поліції, що бажає пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, але уповноважені особи проігнорували вказане.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_1 знає, має дружні стосунки. Під час події 27 березня 2021 року, водій ОСОБА_1 приїхав забрати її у вечорі від знайомих. Зазначає, що коли ОСОБА_1 зупинив свій транспортний засіб до нього підішли працівники поліції. Під час спілкування працівники поліції вказали, що в салоні автомобіля лунає запах алкоголю. Щодо пропозиції працівників поліції водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та в лікарні, свідок не пам`ятає. Вказує, що працівники поліції відмовили ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, після чого вони викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що вказані події відбувалися в дворі, машина працівників поліції з`явилася невідомо звідки. Водій ОСОБА_1 зупинив транспортний засіб в зоні для паркування автомобілів. Під час спілкування, працівники поліції повідомили, що з автомобіля лунає запах алкоголю та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою «Драгер». Водій ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці та був згодний пройти огляд в медичному закладі, але працівники поліції відмовили останньому без причини.

Сам ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду справи вказував, що був тверезий, правила дорожнього руху не порушував.

Відповідно до вказаного, суд апеляційної інстанції відхиляє пояснення свідків, оскільки вони не узгоджуються з іншими матеріалами справи та не виключаються винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні.

Так, під час апеляційного перегляду було здійснено відтворення оптичного носія інформації у вигляді оптичного носія інформації у вигляді диску марки «Titanum DVD-R 120 msn 4,7 gb» з зовнішнім написом «Караманов 130.1» (а.с.16), на якому містяться файли у вигляді відеозаписів «Караманов 130», «Караманов 130.1», «Караманов 130.2».

З відеозапису «Караманов 130» видно, що працівники поліції здійснювали за автомобілем д.н. НОМЕР_1 рух, після чого здійснили світловий сигнал для зупинки вказаного автомобіля, що є правомірним та відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію».

З відеозапису «Караманов 130.1» видно, що працівники поліції після зупинки здійснили встановлення особи водія автомобіля НОМЕР_1 . Під час спілкування працівник поліції почув запах алкоголю з автомобіля і запропонував ОСОБА_1 пройти огляд в установленому порядку. Роз`яснив права і обов`язки, які регламентовані ст. 268 КУпАП. Водій заявив про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці і через деякий час в лікарні, оскільки нібито чекав свого адвоката.

Відеозаписом «Караманов 130.2» встановлено, що в присутності свідків водій ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та в закладі охорони здоров`я відмовився. Після оголошення працівником поліції того, що відносно ОСОБА_1 буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, останній почав вести себе агресивно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаними доведено, що ОСОБА_1 на чітку пропозицію працівника поліції в присутності свідків пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, відмовився, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України, а тому доводи апелянта та пояснення свідків про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду є безпідставними.

Крім того, доводи апелянта та надані докази на оптичному носії інформації у вигляді СД-диска про те, що ОСОБА_1 не відмовся пройти огляд в медичному закладі, суд апеляційної інстанції розцінює їх як спосіб захисту для уникнення відповідальності, оскільки до часу складання матеріалів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 на відео та у присутності свідків відмовився проходити огляд на стан сп`яніння, а тому суд розцінює вказані дії, як такі, які направленні на уникнення відповідальності.

Щодо недопиту судом першої інстанції свідка ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції вважає, що матеріалами справи повністю підтверджується винуватість ОСОБА_1 , а тому потреба в допиті певних свідків не є необхідною. Окрім того, під час судового засідання апелянт не заявляв будь-яких клопотань про допит вказаних свідків.

Щодо доводів про те, що ОСОБА_1 не мав ознак алкогольного сп`яніння та перебував в нормальному стані, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи не переконливими і не можуть бути підставами, які виключають відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Адже, виходячи зі складеного протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкриміновано скоєння адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у тому, що водій порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, де одним з основних елементів складу вказаного правопорушення слугує його об`єктивна сторона, яка має формальний склад - відмова водія від проходження огляду для визначення стану сп`яніння.

Таким чином, перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, не ставиться до його вини, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП містить окремий склад адміністративного правопорушення у вигляді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відсутність рапорту, на думку суду апеляційної інстанції, не є істотним порушенням, яке виключає винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки вказаний документ не може бути доказом тих або інших обставин справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність рапорту працівника поліції за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчить, що перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 316/676/21