Справа № 462/4253/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2021 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП № 1 ЛРУП ГУ НП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, пенсіонера, яка зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 694071 від 09.06.2021 року, ОСОБА_1 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , 2009 року народження, вчинила домашнє насильство щодо сина, що проявилося у систематичних конфліктах із ним, внаслідок чого дитина втікала з дому 31.03.2021 року, 27.05.2021 року, 03.06.2021 року, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У суді ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не визнала, категорично заперечивши обвинувачення у вчиненні нею домашнього насильства. Пояснила, що проживає у квартирі за вказаною у протоколі адресою з чоловіком та малолітнім сином ОСОБА_2 , 2009 року народження. У неї та чоловіка з сином в цілому хороші відносини, проте стали виникати конфлікті ситуації, пов`язані з тим, що він не виконує певних сімейних правил та обмежень часу його прогулянок і перебування у друзів, з цього приводу у них дійсно виникали суперечки і відсутнє взаєморозуміння. Певні обмеження по часу чи спілкуванню з друзями були обумовленні бажанням і необхідністю убезпечити дитину від негативного впливу і турботою про його безпеку. На такі їхні з батьком вимог син відповідає тим, що втікає з дому. Запевнила, що при застосуванні таких елементів виховання проявів фізичного чи психологічного насильства з її сторони немає.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілої, свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 694071 від 09.06.2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, їй у вину ставиться вчинення домашнього насильства за тих обставин, що вона будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , 2009 року народження, вчинила домашнє насильство щодо сина, що проявилося у систематичних конфліктах із ним, внаслідок чого дитина втікала з дому 31.03.2021 року, 27.05.2021 року, 03.06.2021 року.

Щодо фактів втеч малолітнього ОСОБА_2 з дому, то такі підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим, сформулюване відносно ОСОБА_1 обвинувачення, в межах якого суддя розглядає дану справу, не містить даних про те, якого саме характеру домашнє насильство вчинялося особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відносно її дитини, а вказано лише, що домашнє насильство проявлялось у систематичних конфліктах.

При розгляді справи дійсно встановлено наявність конфліктної ситуації між батьками і малолітнім ОСОБА_2 , 2009 року народження, щодо вимог та обмежень у поведінці, які ставлять батьки дитині. Одна, виходячи із диспозиції норми ч.1 ст.173-2 КУпАП, самі по собі сварка, непорозуміння, конфлікт між членами сім`ї не створюють складу правопорушення, передбаченого вказаною статтею.

Крім цього, слід враховувати, що суть правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, зводиться до вчинення таких дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, об`єктивна сторона складу ч.1 ст.173-2 КУпАП має обов`язкову ознаку - можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Проте, в протоколі не вказано, чи було встановлено можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Сам факт втечі дитини з дому ще не може достовірно і беззаперечно свідчити, що причиною такої втечі є вчинення домашнього насильства зі сторони матері дитини, а не її гіперопіка чи інші чинники.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey no. 33401/02 від 09.06.2009) Європейський суд прийшов до висновку, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливішим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації.

Для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

З огляду на наведене, встановлені при розгляді справи дійсні обставини події свідчать про те, що між матір`ю ОСОБА_1 і її сином ОСОБА_2 є непорозуміння і певні конфлікти з відсутністю наведених ознак домашнього насильства.

Також при прийнятті рішення у справі підлягає застосуванню конститційний принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, в матеріалах справи міститься рапорт інспектора ювінальної превенції Ніклевич М. з інформацією про те, що зі сторони батьків відносно малолітнього ОСОБА_2 застосовується психологічне і фізичне насильство, про що він сам вказує, а також свідками таких дій батьків є однокласники дитини.

Проте, пояснень названих у рапорті однокласників чи інших осіб, яким би були відомі вказані обставини і які б мали процесуальний статус свідків у справі, до протоколу не додано. Також не відібрано пояснень у ОСОБА_1 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і її чоловіка батька дитини, що є необхідним для оцінки пояснень дитини з приводу дій батьків.

Враховуючи наведене, в ході судового розгляду даної справи не встановлено в діях вчинених ОСОБА_1 щодо малолітнього сина ОСОБА_2 всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, та об`єктивних доказів щодо наявності саме домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 по відношенню до її сина.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний