Справа № 149/765/21
Провадження № 33/801/597/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 серпня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Паламарчука Сергія Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 183-1 КпАП України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

встановив:

Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 183-1 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді виконання ста двадцяти годин суспільно корисних робіт, а також стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, адвокат Паламарчук С.В. від імені та в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що період несплати аліментів до вступу у дію ст. 183-1 КпАП України, тобто до 06.02.2018 не може братися до уваги при обрахунку сукупного розміру заборгованості як умови для притягнення до адміністративної відповідальності. А тому вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності за несплату аліментів стане можливим лише у випадку несплати аліментів після сливу 6-ти місяців починаючи з 06.02.2018.

Крім того зазначає, що всупереч змісту виконавчого листа державний виконавець нарахував заборгованість в розмірі ј від середньої заробітної плати для відповідно регіону, а не по ј від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В апеляційній скарзі також порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з тих підстав, що її копію ні ОСОБА_1 , ні адвокат не отримували. Про її зміст стало відомо з ЄДРС 17.06.2021.

Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, причини пропуску строку слід визнати поважними та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисник - адвокат Паламарчук С.В., повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 17 від 25.03.2021 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, що полягало у несплаті аліментів і призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 статті 183-1 КпАП України.

Завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Положення ч. ч. 1,2 статті 7 КпАП України передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 245 КпАП України завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цих вимог закону, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

Підстави та порядок реалізації права на утримання (аліменти) встановлені Сімейним Кодексом України, який визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (ст.1 СК України).

Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості за сплати аліментів» №2234- VIII від 07.12.2017, що набрав законної сили 06.02.2018 встановлено адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КпАП України.

Внесення до КпАП України статті 183-1 спрямоване, перш за все, на посилення захисту права дитини на належне утримання з боку батьків, яке передбачено нормами Сімейного Кодексу, шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Так, ч. 1 ст. 183-1 КпАП України встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Із об`єктивної сторони таке правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів, зокрема, на утримання дитини. При цьому, обов`язковим елементом складу правопорушення є настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч. 12 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого 183-1 КпАП України, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження 27389853 з примусового виконання виконавчого листа N 2-524 від 11.06.2009 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 утримання дитини розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 05.05.2009.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов зазначеного виконавчого провадження станом на 25 березня 2021 року утворилася заборгованість, сукупний розмір якої складає 93724,50 грн (а.с.5).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки період несплати аліментів до вступу у дію статті 183-1 КпАП України, тобто до 06.02.2018 року, не може братися до уваги при обрахунку сукупного розміру заборгованості як умови для притягнення до адміністративної відповідальності, виходжу з наступного.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183-1 КпАП України внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості за сплати аліментів» №2234- VIII від 07.12.2017, шляхом доповнення статтею 183-1 глави 14 КпАП України.

Вказана норма закону, а саме статті 183-1 КпАП України вступила в дію 6.02.2018.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Оскільки статті 183-1 КАП України встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів, то дана норма не має зворотної дії в часі. Тому, період часу несплати аліментів особою, до вступу в дію статті 183-1 КАП України не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною нормою закону.

Разом з тим, зі змісту розрахунку заборгованості по сплаті аліментів внаслідок невиконання ОСОБА_1 слідує, що станом на 01.05.2018, тобто до набрання чинності норми закону статті 183-1 КпАП України заборгованість становила 68470, 94 грн, тоді як загальний її розмір станом на 25.03.2021 становить 93724, 50 грн.

Отже за період з 01.05.2018 (після набрання чинності норми закону статті 183-1 КпАП України) до 01.04.2021 розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 25 253, 56 грн ( 93724,50 грн - 68470,94 грн).

Таким чином, на час складання головним державним виконавцем Хмільницького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області протоколу про адміністративне правопорушення №17 від 25.03.2021 була наявна заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, за що встановлена адміністративна відповідальність за ч. 1 статті 183-1 КпАП України.

В статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року N 789-XII, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частинами першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, враховуючи, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини та враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 статті 183-1 КпАП України у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин, яке відповідає положенням ст. 33-35 цього Кодексу щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, і відповідає особі правопорушника.

Будь - яких даних про неможливість ОСОБА_1 виконання даного виду робіт як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції надано не було.

Під час апеляційного розгляду не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б могли слугувати підставою для зміни чи скасування постанови.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Суд, -

постановив:

Поновити адвокату Паламарчуку Сергію Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року.

Апеляційну скаргу адвоката Паламарчука Сергія Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 183-1 КпАП України ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М .Стадник