Справа № 445/2196/20 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 33/811/258/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі ОСОБА_1 розглянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 січня 2021 року,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно постанови судді, ОСОБА_1 20.11.2020 о 18:00 год. в с.Підгороднє, Золочівського району, Львівської області, керував легковим автомобілем марки Citroen Berlingo, р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у Золочівській ЦРЛ. Такі дії вчинив повторно протягом року.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу правопорушення.

Вважає, що постанова про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП має бути скасована, оскільки ніяких противоправних дій він не вчиняв, а обставини викладені в протоколі поліції від 20.11.2020 є недоведеними.З огляду на це постанова суду підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 321-ІХ від 03.12.2019, який набирав чинності з 01.07.2020, із положення ст.130 КУпАП було виключено, зокрема та в тому числі, диспозицію щодо адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому ні у вказаному Законі, ні в інших актах не було зазначено про повернення попередньої редакції статті 130, яка діяла з 27.07.2016 по 01.07.2020, в редакції Закону №1446-VIII, і яка передбачала відповідальність водіїв транспортних засобів. Також немає жодної законодавчої норми про те, що з 03.07.2020 стаття 130 КУпАП викладається у будь-якій редакції.

Відповідно до ст.58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно- правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

З врахуванням зазначеного можна стверджувати, що прийнявши 26.01.2021 постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП суд порушив закон, оскільки він був підданий покаранню за статтею, якої не існує.

Безпідставне притягнення цого до адміністративної відповідальності, окрім зазначеного, є порушенням ст.7 Конвенції ї про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні переконливі докази щодо наявності підстав зупинення транспортного засобу працівниками поліції.

Відсутність у працівників поліції правових підстав для зупинки автомобіля мали би поставити під сумнів законність подальших дій працівників полиці, проте суд цьому факту не надав жодної уваги.

Проте через порушення працівниками поліції вимог Інструкції щодо незабезпечення безперервної фіксації події, яка мала місце за його участі 20.11.2020, у матеріалах справи відсутні докази, що після встановлення, на думку працівників поліції, у нього ознак алкогольного сп`яніння, працівники поліції відсторонили його від керування автомобілем. Це у свою чергу ставить під сумнів той факт, що незаконно зупинивши його автомобіль, працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на те, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння видається на підставі акту медичного огляду.

Використовуючи у якості доказів його провини висновок №158 щодо результатів медичного огляду від 20.11.2020, яким встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, судом не було враховано, що такий висновок не може бути врахований, як належний та допустимий доказ, оскільки дослідження було проведено з порушенням порядку встановленому, як ст.266 КУпАП так і Інструкції.

Наявність таких порушень, у відповідності до ч.5 ст.266 КУпАП та п.22 розділу III Інструкції свідчить про недійсність такого висновку, а відтак суд мав би поставити під сумнів обґрунтованість зазначеного доказу. Проте, як і в попередніх випадках, порушення допущені працівниками поліції при оформленні матеріалів, не викликало у суду сумніви щодо його допустимості, а відтак необґрунтованості такого доказу.

У своїй постанові суд зазначає про компакт-диск, який підтверджує вчинення адміністративного правопорушення. Але такий запис не може бути врахований, як належний, допустимий і достатній доказ його провини.

Стверджуючи про встановлення у нього сп`яніння і встановлення це клінічно, суд не назначив причину по якій сп`яніння було встановлено саме у такий спосіб, і чому для дослідження не був використаний алкотестер Алко Фор 505, який знаходиться в розпорядженні Золочівської ЦРЛ, або шляхом дослідження біологічних зразків.

Відтак не зрозуміло, чому після доставлення його до лікарні, дослідження на предмет сп`яніння проводилось клінічно, а не за допомогою алкотестеру або шляхом забору крові або сечі.

Приймаючи до уваги, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на його винні дії щодо керування транспортним засобом у стані сп`яніння, тому адміністративна справа підлягає закриттю з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 26 січня 2021 року надійшла до Львівського апеляційного суду 24.02.2021 та неодноразово призначалась до розгляду, зокрема: 17.03, 31.03, 23.04, 14.05, 25.05, 23.06, 16.07 та 04.08.2021, однак ОСОБА_1 в судові засідання жодного разу не з`явився. Належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Лише одного разу 23.04.2021 подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак інших клопотань не надходило.

Окрім цього, ОСОБА_1 було відомо про те, що відносно нього, було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він оскаржив таку постанову в апеляційному порядку.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

У зв`язку, з наведеним, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, апеляційний суд вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП суддя повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, зокрема даними наведеними у : протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №052943 від 20.11.2020; висновку лікаря Золочівської ЦРЛ №158 від 20.11.2020, згідно якого ОСОБА_1 перебував клінічно у стані алкогольного сп`яніння; копії постанови серії БАВ №118163 від 20.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом без права керування, у зв`язку з позбавленням права керування терміном на 1 рік; відеозаписі із реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Заперечення ОСОБА_1 вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, та доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведеність вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту.

Суддями першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою судді Франківського районного суду м.Львова від 26 січня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Дана постанова не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили, копія такої долучена до матеріалів справи.

Оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що стверджується зібраними матеріалами у справі, та підтверджує факт повторності вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Стосовно покликання апелянта, щодо відсутності відповідальності за керуванням автомобільним засобами в стані алкогольного сп`яніння у ст.130 КУпАП, на момент складання протоколу, у зв`язку із скасування даної норми, суд вважає за необхідне роз`яснити окремі положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року.

Частиною третьою статті 21 Закону України «Про комітети Верховної Ради України» передбачено, що комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України.

Враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України Комітет вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. Крім того, у зв`язку з набранням чинності 1 липня 2020 року Законом № 2617-VIII, відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування, була закріплена у статті 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» України, а статтю 130 КУпАП було змінено.

Однак, Законом України №720-IXвнесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIIIвилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1. Таким чином Комітет вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, а стаття 286-1 КК України виключена.

Не знайшли свого підтвердження доводи про порушення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 у медичному закладі.

Тому, зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.2 ст. 130 КУпАП, та є безальтернативним, оскільки він будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги в цілому та вважає, що підстав для її задоволення немає.

З врахуванням наведених підстав пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, суд вважає за необхідне поновити цей строк.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Золочівського районного суду Львівської області від 26.01.2021.

Постанову судді Золочівського районного суду Львівської області від 26 січня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.