Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1009/21 Головуючий у 1-й інст. Шимон Л. С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Жизнєвський Ю. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Жизнєвського Ю.В.

за участі:

особи, щодо якої

складено протокол

про адміністративне

правопорушення ОСОБА_1

представника ОСОБА_1

- адвоката Лалаян В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнено з останнього судовий збір в сумі 454 гривні.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 30.01.2021, о 02 год. 36 хв., в м. Житомирі, по вул. Жуйка, 3 керував автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить зазначену вище постанову Корольовського районного суду скасувати, а провадження у справі закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Аргументуючи свої апеляційні вимоги вказує, що зазначена вище постанова суду є незаконною, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної оцінки доказам. Посилається при цьому на окремі положення діючого КупАП та норми міжнародного права, зокрема рішення ЄСПЛ.

В обгрунтування своїх доводів посилається на те, що суд безпідставно прийняв до уваги та оцінив як належні та допустимі докази його вини, а саме протокол про адміністративне правопорушення, який не містить належного опису об`єктивної сторони правопорушення; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у змісті яких мають місце суттєві суперечності; рапорт поліцейського Бенадицького С., у змісті якого містяться неправдиві відомості щодо відсторонення від керування ОСОБА_1 ; фрагмент відеозапису з нагрудної камери поліцейського, здійснений інспектором Івашкевичем В.Г. поза межами своїх повноважень; фрагмент відеозапису з відеореєстратору, без зазначення носія відеофіксації, у змісті якого відсутні будь-які відомості про причетність ОСОБА_1 до правопорушення, чи зупинки останнього працівниками поліції.

Крім цього, апелянт посилається на те, що суд не взяв до уваги та належним чином не оцінив докази, надані ним до клопотання про закриття справи, а саме: постанову про накладення адміністративного стягнення від 30.01.2021, у змісті якої містяться суттєві розбіжності зі складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення; матеріали Житомирського ВП, зареєстровані в ЄО під № 4601 від 30.01.2021, згідно яких, він та інспектор Івашкевич В.Г. були учасниками огляду місця події, в період часу з 03.50 год. по 04.30 год., цього ж дня та в ході якого будь-якої фіксації, крім фотографування камерою «Sony» не застосовувалось, будь-яких відомостей з приводу поставлених йому від імені інспектора Івашкевича В.Г. не міститься; показання свідка ОСОБА_5 , з приводу відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння; його показання, надані інспектору Івашкевичу В.Г. під час оформлення відносно нього матеріалів, згідно яких він алкоголю не вживав.

Окрім зазначеного, акцентує увагу на тому, що у даному випадку інспектор поліції порушив передбачені законодавством правила направлення особи на освідування на стан алкогольного сп`яніння, а саме не здійснив конкретизації способу та місця проходження цього освідування, а також на те, що дану вимогу йому було озвучено під час проведення слідчої дії в межах КПК України, через дві години після зупинки, що є порушенням його прав та вимог закону.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника Лалаян В.М., які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

З оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, яка мала місце 30.01.2021 підтверджується зібраними у справі та перевіреними судом доказами, а саме:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зі змісту яких вбачається, що 30.01.2021, водій автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 на пропозицію інспектора поліції відмовився від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі;

- рапортом інспектора поліції Бенадицького С. від 30.01.2021, згідно якого 30.01.2021, близько 02.36 год. за порушення п. 9.2 ПДР України було зупинено автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . При цьому, в ході подальшого спілкування з даним водієм у останнього було виявлено видимі ознаки алкогольного сп`яніння: тремтіння пальців рук, запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови. На пропозицію працівників поліції пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився;

- копією відеозапису з нагрудної камери поліцейського Івашкевича В.Г. , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння, в тому числі і в медичному закладі відмовився. Свою відмову аргументував дією карантину.

Зі змісту ст.130 КУпАП вбачається, що об`єктивною стороною вчинення цього правопорушення є керування особою транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або відмова особи від проходження у передбаченому законом порядку освідування на стан такого сп`яніння.

Згідно ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди водія, даний огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до положень п.6 розд.1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» ( далі «Інструкція»), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Враховуючи вищевказані матеріали справи та положення чинного законодавства, зазначені вище докази є достатніми, щоб стверджувати про наявність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки останній, як вбачається з зазначеного вище відео з нагрудної камери поліцейського, в присутності двох свідків відмовився, як від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці, так і в умовах закладу охорони здоров`я, а тому доводи апелянта про недоведеність його вини є безпідставними.

З приводу апеляційних тверджень про недопустимість вищевказаних доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 , то вони також не є обгрунтованими.

Згідно п.1 ст.255 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені цього ж Закону мають право складати уповноважені посадові особи органів Національної поліції.

Відповідно до ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно п.9 ч.1 Закону України «Про національну поліцію», застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, є один з видів превентивних заходів, які може застосовувати поліція.

Відповідно до положень ст.40 цього ж Закону, застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису використовуються в тому числі і для виявлення або фіксування правопорушень.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що вищевказані докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП зібрані уповноваженими на те особами з застосуванням передбачених чинним законодавством технічних засобів та процесуального порядку.

З приводу апеляційних доводів ОСОБА_1 про неправомірність дій працівників патрульної поліції щодо отримання доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення під час проведення слідчої дії слідчим Житомирського ВП у виді огляду місця події, то такі доводи також є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо заборони слідчого на отримання працівниками патрульної поліції вищевказаних доказів вини ОСОБА_1 в ході проведення огляду місця події. Чинним законодавством України також не передбачено такої заборони. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено з дотриманням порядку та строків, передбачених ст.ст.255, 254 КУпАП.

Щодо апеляційних посилань ОСОБА_1 на показання свідка ОСОБА_5 , з приводу відсутності в нього ознак алкогольного сп`яніння та його особисті показання аналогічного змісту, надані інспектору Івашкевичу В.Г. під час оформлення матеріалів, то вони також не можуть прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 інкримінується відмова від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у нетверезому стані.

Вид адміністративного стягнення призначений ОСОБА_1 відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, висновки постанови суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП апеляційний суд вважає належними та обгрунтованими, підстав для її скасування, в тому числі з причин, які апелянт ОСОБА_1 вказує у своїй апеляційній скарзі не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 04 березня 2021 року відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: