08.07.2021 Справа № 756/5941/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5941/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2021 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Касьян А.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , захисника Николенка Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ), за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

21.04.2021 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №136901, складений 26.03.2021 о 10:10 на вул. Героїв Дніпра, 26 у м. Києві поліцейським роти №2 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядовим поліції Коваль Є.О. стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що 26.03.2021 о 10:00 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Suzuki Baleno (д.н.з. НОМЕР_1 ) по вул. Героїв Дніпра, 20 у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей звужені та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив суду, що протягом тривалого часу, а саме з середини березня 2021 року він хворів на правосторонню пневмонію, що супроводжувалося сильною біллю у легенях. 26.03.2021 зранку з метою відвідування сімейного лікаря він, керуючи транспортним засобом марки Suzuki Baleno, слідував до медичного закладу Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва (вул. Маршала Тимошенка, 14). Коли його зупинили патрульні поліцейські та зазначили, що вбачають у нього ознаки наркотичного сп`яніння, він намагався пояснити їм про те, що він хворий на пневмонію, погано себе почуває, має підвищену температуру тіла, а також про те, що його чекає сімейний лікар на огляд і продовження обстеження, а тому він не може слідувати з ними на огляд, однак поліцейські не зважили на повідомлені ним обставини та склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 надав суду результати обстежень, проведених у медичному закладі Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва, за період 17.03.2021 по 22.04.2021, в тому числі: - довідку від 23.03.2021, видану сімейним лікарем ОСОБА_2 для пред`явлення за місцем вимоги, про те, що цього дня ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному прийомі у сімейного лікаря, діагноз правостороння негоспітальна пневмонія, COVID-19, призначено лікування та обстеження; - листки непрацездатності (первинний), серії АЛД №471794 №475910 про те, що з 26.03.2021 по 12.04.2021 включно та з 14.04.2021 по 25.04.2021 включно ОСОБА_1 було звільнено від роботи у зв`язку з амбулаторним лікуванням; - копію медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , котрий лікувався амбулаторно з 26.03.2021 по 25.04.2021 та у зв`язку з погіршенням стану в ургентному порядку останнього було направлено на госпіталізацію в пульмонологічне відділення на стаціонарне лікування; - виписку №5819 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 з діагнозом «Негоспітальна двобічна полісегментарна пневмонія, фаза зворотнього розвитку, 2 категорія. Дихальна недостатність І-ІІ ст.» в період із 26.04.2021 по 07.05.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради. При цьому повідомив, що на цей день він продовжує лікуватися за наслідками пневмонії.

Захисник Николенко Р.С. просив суд зважити на вищевказане та прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Николенка Р.С., дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії.

Згідно зі статті 3 Основного Закону людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 62 Основного Закону ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказані норми кореспондуються зі статтею 2 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Право на справедливий та повноважний суд забезпечено також нормами статей 7, 8 Закону №1402-VIII.

Статтею 56 Закону №1402-VIII на суддю покладено обов`язок, з-поміж іншого, справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23).

Тобто, судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 19.11.1992 №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон №2801-XII) законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.

У статті 4 Закону №2801-XII закріплено основні принципи охорони здоров`я в Україні, зокрема, …визнання охорони здоров`я пріоритетним напрямом діяльності суспільства і держави, одним з головних чинників виживання та розвитку народу України…

Відповідно до положень ст. 5 Закону №2801-XII охорона здоров`я - загальний обов`язок суспільства та держави. Державні, громадські або інші органи, підприємства, установи, організації, посадові особи та громадяни зобов`язані забезпечити пріоритетність охорони здоров`я у власній діяльності, не завдавати шкоди здоров`ю населення і окремих осіб, у межах своєї компетенції надавати допомогу хворим, особам з інвалідністю та потерпілим від нещасних випадків, сприяти працівникам органів і закладів охорони здоров`я в їх діяльності, а також виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Разом із тим, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію України» (далі - Закон №580-VIII).

Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ч. 1 ст. 1 вказаного Закону № 580-VIII), основні обов`язки поліцейського визначені ст. 18 цього Закону.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Водночас, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон № 1645-III). Положеннями ст. 29 цього Закону врегульовано те, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (в редакції станом на 26.03.2021) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 30.04.2021 на території України встановлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

У той же час, порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. (далі - Правила дорожнього руху).

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За невиконання вимог зазначеного пункту передбачено адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Разом із тим, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 цього Кодексу встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до положень ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, згідно зі ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» від 14.03.2002 ЄСПЛ зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України».

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і у спосіб, передбачений законодавством. (ч. 1 ст. 254 та ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Досліджений судом відеозапис із нагрудної камери патрульного поліцейського №АА00157, долучений до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №136901 стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про подію та обставини, які слугували підставами для складання протоколу, свідчить про те, що останній повідомляє поліцейському те, що хворіє на правосторонню пневмонію, проходить дообстеження стану здоров`я, а тому відмовляється від слідування з ними до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння через погане самопочуття та наявності підвищеної температури тіла.

У справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ, акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), тобто обов`язковий процесуальний документ, який займає ключове положення серед інших джерел (доказів) та на підставі якого особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

Однак, у цій справі зміст відеозапису із нагрудної камери поліцейського у сукупності із наданими у судовому засіданні стороною захисту доказами, що свідчать про хворобу та лікування ОСОБА_1 від пневмонії з ускладненнями в інкримінований період часу скоєння адміністративного правопорушення, тобто в той час, коли на території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 було встановлено карантин через спалах гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нівелюють доказове значення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №136901, а тому у цій справі протокол не може бути джерелом доказів і бути покладеним в основу рішення суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, керуючись положеннями Основного Закону, а також принципами презумпції невинуватості, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає, що компетентною особою Національної поліції не доведено поза розумним сумнівом обставини, наведені у протоколі про порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, а навпаки свідчать про наявність підстав, передбачених п. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до яких провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 7, 245, 247, 251-252, 255, 280, 283-285 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва.

Суддя А.В. Касьян