Справа №621/1438/21
Провадження №3/621/192/21
Постанова

Іменем України

02 серпня 2021 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Шахова В.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2021 року о 15:45 год. ОСОБА_1 в с.Лиман по вул. Робоча,16 Чугуївського району, Харківської області керував автомобілем «ВАЗ-21093» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. У присутності двох свідків відмовився від продування в газоаналізатор «Драгер» та прослідування в медичний заклад для встановлення стану сп`яніння.

Вищенаведеними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Згідно ст. 268 КУпАП суд вважає можливим розглянути справу в його відсутність.

Захисник Литвиненко В.В. в судовому засіданні пояснив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Так, по-перше, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував автомобілем, по-друге, відсутні докази знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, по-третє, в матеріалах справи відсутні докази відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, по-четверте, поліцейськими не застосовано до ОСОБА_1 адміністративне затримання з метою доставлення водія для огляду до закладу охорони здоров`я, по-п`яте, поліцейським не був проведений огляд водія на місці зупинки автомобіля із складанням акту огляду. Тобто порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і оформлення його результатів поліцейським було порушено.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, факт правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовив від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, аналогічними показаннями свідка ОСОБА_2 , які надані в судовому засіданні.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції зафіксовані ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та обставини відмови останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків, а також відмітка про відмову від підписання та дачі пояснень ОСОБА_1 в присутності двох свідків.

Згідно показань свідка ОСОБА_2 , які надані в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився на вимогу поліцейського спочатку проти огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору «Драгер», а потім прослідувати в медичний заклад для встановлення стану сп`яніння. Також, свідок пояснила, що ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу та дачі пояснень. Крім того, свідок пояснила, що особисто бачила, що із-за керма транспортного засобу вийшов саме ОСОБА_1 , від якого вона почула запах алкоголю, повидив себе неадекватно, на нозі був один тапок.

Отже, суд критично ставиться до зазначеної вище позиції захисника та його підзахисного щодо не визнання вини, оцінюючи її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, так як винність останнього підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні зазначених вище доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.

Згідно п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши надані докази, роблю висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого:

-ч. 1 ст. 130 КУпАП, в редакції чинній на момент вчинення правопорушення, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Позицію захисника, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, суд вважає необґрунтованою та такою, що спростовується як письмовими поясненнями та і показаннями, наданими в судовому засіданні, свідка ОСОБА_2 , яка зазначила, що особисто бачила як після зупинки автомобіля поліцейськими із-за керма транспортного засобу вийшов саме ОСОБА_1 .

Також суд відхиляє доводи захисника щодо відсутні доказів знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки така позиція спростовується як письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та і показаннями, наданими в судовому засіданні, свідком ОСОБА_2 , яка зазначила, що ОСОБА_1 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника про не застосування поліцейськими заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, відсторонення від керування транспортним засобом та адміністративне затримання, не впливають на висновки суду щодо суті виявленого адміністративного правопорушення та можуть бути, за ініціативою сторони захисту, підставою для окремої службової перевірки працівників поліції відповідно до порядку встановленого чинним законодавством.

Також суд відхиляє як необґрунтовані доводи захисника , що поліцейським не був проведений огляд водія на місці зупинки автомобіля із складанням акту огляду, оскільки при відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а ні акт огляду, а ні направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я не складається, оскільки водій саме відмовляється від проведення цих оглядів.

З вищенаведених підстав суд відхиляє доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд при прийнятті даної постанови застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів сторони захисту), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що інші доводи сторони захисту викладені у письмових запереченнях не впливають на висновки суду щодо встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні та є юридично не вирішальними.

Відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративні правопорушення, відсутні.

При накладенні стягнення суддя враховує, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, та вважає можливим накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, в редакції чинній на момент вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП підлягає стягненню з особи, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 249, 251, 252, 280, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік.

Штраф підлягає оплаті у 15-денний строк, який перерахувати: Отримувач: ГУК Харківська обл/Харківобл/21081300, р/р UA0020001, , кодкласифікації доходів бюджету: 21081300, Банк отримувача: Державне казначейство України.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави (стягувач Державна судова адміністрація України) в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп., які перерахувати: р/р UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , Банк отримувача: Державне казначейство України (ЕАП), Класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення в Харківський апеляційнй суд через Зміївський районний суд Харківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Суддя В.В. Шахова