МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 370/1188/21

"23" липня 2021 р. року Суддя Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В.., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №3 Бучанського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №083444 від 17.05.2021 року, 17.05.2021 року о 23 год. 45 хв., смт Макарів по вул. Ворошилова, водій ОСОБА_1 керував ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія було у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Drager Alcotest 6810 . Результат огляду 1.60% проміле. Таким чином ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Тута І.В. вину у вчиненні правопорушення заперечили. Та надали письмові заперечення, в яких просили закрити провадження в даній справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування вказали, що ОСОБА_1 не керував автомобілем та його інспектор поліції не зупиняв, що також підтверджується відео з нагрудної камери інспектора поліції. Також посилались на те, що «Drager Alcotest 6810» яким було проведено тест на алкоголь, не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстанлартом та є несертифікованим приладом, шо відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та положень ч. 2ст. 266 КУпАП, унеможливлювало використання цього приладу працівниками поліції. Nfrj; не погоджуючись з результатом ОСОБА_1 запропонував поїхати до медичного закладу для здачі аналізу на стан алкогольного сп`яніння. Однак інспектором СРПП відділення поліції №3 Бучанського РУП старшим лейтенантом поліції Лавренюк Сергієм Васильовичем було це проігноровано та не було направлено ОСОБА_1 в заклад охорони здоров`я для проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Разом з тим навіть не було роз`яснено йому такого права. В матеріалах справи наявне направлення до Макарівської ЦРЛ, проте про таке направлення ОСОБА_1 дізнався лише в момент ознайомлення з матеріалами справи. Також, матеріали справи не містять пояснень свідків або будь-яких інших відомостей про те, що він направлявся до закладу охорони здоров`я та/або відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд керується наступним.

Згідно ст. 251 КУпАП протокол про вчинення адміністративного правопорушення є основним доказом у справі, та єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 КУпАП, серед яких, зокрема, є дата складання протоколу.

Згідно п. 7 розділу ІІ «Документування адміністративних правопорушень» Інструкції

з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 № 1376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за № 1496/27941, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, тоді як протокол містить виправлення у даті його складення, що вже ставить під сумнів обставини, викладені у протоколі.

Разом із тим, порядок огляду водіїв на стан сп`яніння передбачений ст. 266 КУпАП (у редакції на час складення протоколу), відповідно до ч. 1 якої особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно ж ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд водія проводиться у закладах охорони здоров`я.

ОСОБА_1 з результатами огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів на місці зупинки не погоджувався, про що зазначав, та перездавав 4 рази тест, з яких лише 2 рази показав результати які між собою різняться та 2 рази взагалі нічого не показав.

Таким чином, згідно вказаної вище норми закону, поліцейські мали б доставити особу до найближчого медичного закладу для проведення медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння, чого зроблено не було та як видно з відеозапису особі не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Наведені обставини узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Тута І.В.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 (далі за текстом Конвенція про дорожній рух) «Каждое транспортное средство или состав транспортних средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи в автомобілі не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, заперечень та доказів наданих ОСОБА_1 та його захисником - адвокатом Тута І.В. та з переглянутого відеозапису з нагрудної камери поліцейського, факту керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 та зупинки його працівниками поліції судом не встановлено. Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оцінюючи досліджені у суді докази, вважаю, що в даному випадку винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не доводиться поза розумним сумнівом наявними у суду доказами, через порушення порядку притягнення до відповідальності, порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водіїв.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у разі закриття провадження у справі не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 247 ч. 1, 221, 283, 284 КУпАП, суддя -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю у його діянні складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 274 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Косенко