Справа № 354/397/21
Провадження № 33/4808/402/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 25.02.2021 приблизно о 17 год. 00 хв. в с. Микуличин по вул. Грушевського, 79, керував транспортним засобом марки «Peugeot 605», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатора Alcotest, який показав позитивний результат 0,52 проміле. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню через порушення норм матеріального і процесуального права та у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки жодного повідомлення суду він не отримував, а судова повістка повернута за відсутністю адресата, оскільки суд відправляв повідомлення не за тією адресою. Вважає, що він був позбавлений можливості щодо своєчасного повідомлення про місце і час розгляду справи у зв`язку з чим судом було порушено його право на захист, він був позбавлений можливості надати пояснення, докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою.

Апелянт вказує на те, що працівником поліції йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу на те, що він є учасником бойових дій та інвалідом війни, має проблеми зі слухом, зором та нервовою системою, що не було враховано працівником поліції та прийнято помилково за ознаки алкогольного сп`яніння, нестійку ходу та тремтіння пальців рук. Працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, на що він погодився, оскільки був впевнений в протилежному, так як взагалі не вживає алкоголь.

На момент складання протоколу він приймав заспокійливі трави, про що він повідомив інспектору для врахування цих обставин та висловив незгоду з підозрою поліцейському щодо його неправомірних дій.

ОСОБА_1 вказує на те, що він повністю заперечував факт вживання ним алкоголю, однак інспектор повідомив його про те, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та склав протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, з чим він не погодився. Вказує на те, що він не підписував протокол про адміністративне правопорушення. Пояснення написані в протоколу про те, що ніби то він випив вина, йому не належить, оскільки він цього не писав.

Апелянт зазначає, що працівник поліції не пропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, враховуючи той факт, що він повністю не погоджувався з результатом приладу Драгер та заперечував факт вживання алкоголю.

Окрім того, жодних належних доказів того, що він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі матеріали справи не містять.

Відео, яке міститься в матеріалах справи не містить даних про наявність в нього ознак алкогольного сп`яніння. Той факт, що він перепитував у поліцейського деталі щодо продуву на приладі Драгер говорить про те, що у нього проблеми зі слухом. Відеоматеріали не доводять факт його перебування в алкогольного сп`янінні, а містять тільки момент освідування. Жодних доказів того, що він погодився з результатами тесту приладу Драгер та відмовився від проходження огляду в медичному закладі відеоматеріали не містять.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду від 18.06.2021 року ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду та закрити провадження по справі.

Вказував на те, що він дійсно керував транспортним засобом та пройшов огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу, яким було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Однак, він не погодився з отриманим результатом, оскільки не знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Вказував, що він не підписував протокол про адміністративне правопорушення та не надавав письмові пояснення щодо вживання ним вина і вважав, що вказані підписи та запис його пояснень були сфальсифіковані працівниками поліції.

З метою необхідності прийняття заходів щодо перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції було оголошено перерву у розгляді справи та призначено розгляд провадження на 02.07.2021р. Вищевказану дату проведення судового засідання було узгоджено з особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому судом апеляційної інстанції було роз`яснено, що ОСОБА_1 може приймати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції за наявності відповідної заяви.

Однак, в той же день, поза межами судового засідання, ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи з 02.07.2021 року на іншу дату та проведення розгляду провадження у Приморському районному суді м. Маріуполь в режимі відеоконференції.

01.07.2021 року до Івано-Франківського апеляційного суду надійшло клопотання від захисника адвоката Румеліотіса В.В., який просив відкласти розгляд провадження у зв`язку з тим, що в період з 01.07.2020 року по 25.07.2020 року знаходиться у відпустці за межами України. До вказаного клопотання було долучено ордер серії АА №116513 та копію договору про надання правової допомоги від 29.06.2021 року.

Враховуючи наведене, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 було призначено на 27.07.2021 року.

Однак, в судове засідання апеляційної інстанції на 27.07.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд поданої ним апеляційної скарги без його участі, та звернув увагу на те, що на даний час закінчився трьох місячний строк, передбачений ст.38 КУпАП, з моменту оформлення протоколу про адміністративне правопорушення щодо н6ього та накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення і просив закрити провадження у справі.

В той же час, захисник адвокат Румеліотіс В.В. на електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі. В клопотанні зазначив, що суд апеляційної інстанції має всі підстави для скасування постанови суду щодо ОСОБА_1 , оскільки в апеляційній скарзі досить детально викладені доводи, які обґрунтовані належними доказами. Крім того, захисник звертає увагу на те, що під час розгляду апеляційної скарги вже минуло більше 3 місяців з моменту оформлення правопорушення і складання протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАп та просить закрити провадження у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що участь ОСОБА_1 та його захисника в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою і останні просять проводити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Румеліотіс В.В.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист, та права подавати докази, пояснення та заявляти клопотання, скористатися правовою допомогою.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вказав на те, що у судове засідання ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату та час судового засідання згідно вимог закону, в тому числі розміщенням судової повістки на сайті судової влади України, не з`явився. На час розгляду справи причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подачу суду письмових пояснень, заперечень не скористався. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 підписав особисто, зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться у суді м. Яремче, а дата судового засідання відображалась на веб-сайті Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що справа щодо ОСОБА_1 за звинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП була направлена до розгляду до Яремчанського міського суду 09.03.2021 року, розгляд якої було призначено на 22.04.2021 року (а.с.10).

Про розгляд справи Яремчанський міський суд завчасно та належним чином розмістив повістку суду про виклик до суду ОСОБА_1 на веб-сайті суду (а.с.11).

На адресу суду повернулась судова повістка направлена ОСОБА_1 з відміткою Укрпошти про повернення листа за відсутню адресати за вказаною адресою (а.с.12-13).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що повідомлення про виклик до суду було направлено за адресом, який було вказано в протоколі про адміністративне правопорушення та правильність якого було підтверджено власноручним підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає, що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП від 25.02.2021 року був ознайомлений із правами та обов`язками, а також повідомлений про розгляд справи в Яремчанському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис, а його процесуальна поведінка свідчить про те, що останній повністю погоджувався із висунутим обвинуваченням, не заперечував керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і не приймав належних заходів щодо забезпечення участі у судовому засіданні та обстоювання своїх прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими законом, в суді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння підтверджується, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №458272 від 25.02.2021 (а.с.1), зі змісту якого вбачається порушення водієм пункту 2.9а Правил дорожнього руху України та письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 у протоколі про те, що він випив 200 гр. вина; рапортом начальника СРПП№3 від 25.02.2021 (а.с.2); відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, записаним на СD-R диск та долученим до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №458272, з якого вбачається факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтвердження вживання алкоголю та перебування останнього у стані сп`яніння.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №458272 від 25.02.2021 (а.с.1) водій ОСОБА_1 25.02.2021 приблизно о 17 год. 00 хв. в с. Микуличин по вул. Грушевського, 79, керував транспортним засобом марки «Peugeot 605», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку з використанням спеціального технічного засобу газоаналізатора Alcotest Драгер №0502, в присутності свідків. Тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою начальником СРПП №3 Яремчанського ВП ГУНП капітаном поліції Бойко М.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою, свідками та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Яремче, про що свідчить його власноручний підпис.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і місце їх проживання, а правильність вказаних даних підтверджується відповідними власноручними підписами кожного із свідків.

Зазначено, що до протоколу додається пояснення свідків, акт огляду, направлення, рапорт.

У ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом, про що свідчить підпис правопорушника в протоколі.

ОСОБА_4 власноручно написав пояснення в графі протоколу пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що він випив 200 грам вина і після чого керував автомобілем.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, а висунуте обвинувачення носить конкретний характер та достатньо для повного розуміння суті висунутого обвинувачення та підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки та також був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) та роз`яснено його зміст.

Зі змісту доводів наведених в апеляційній скарзі та пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді вбачається, що останній стверджує, що йому не було вручено копію протоколу,він не підписував протокол про адміністративне правопорушення та не надавав письмові пояснення щодо вживання ним вина перед керуванням транспортним засобом.

В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При вирішанні цього питання щодо вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення, суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, які свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення та стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, оскільки суд прийшов до безпідставного висновку про те, що він погодився із результатом проведеного огляду і на момент складання протоколу він приймав заспокійливі трави, про що він повідомив інспектору для врахування цих обставин та висловив незгоду з підозрою поліцейському щодо його неправомірних дій.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що він повністю заперечував факт вживання ним алкоголю, однак інспектор повідомив його про те, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та поспішно склав протокол за ч.1 ст.130 КУпАП, з чим він не погодився, не підписував протокол про адміністративне правопорушення та не писав пояснення в протоколі про те, що ніби то він випив вина.

Перевіряючи вищевказані доводи щодо фальсифікації підписів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення та її власноручних пояснень, щодо висунутого обвинувачення у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи про вчинення злочину іншими особами можуть бути повно та всебічно перевірені тільки в межах відповідного кримінального провадження, яке проводиться стосовно вищевказаних осіб.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд вважає, що факт фальсифікації підписів та власноручних пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення, може бути встановлено тільки в межах кримінального провадження стосовно вищевказаних осіб, оскільки встановлення вказаних обставин пов`язано із правом вказаних осіб на презумпцію невинуватості.

Апеляційний суд вважає, що встановлення факту фальсифікації доказів в кримінальному-процесуальному порядку може бути правовою підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні апеляційного суду, з метою перевірки доводів апеляції, було допитано в якості свідка начальника СРПП №3 Яремчанського ВПГ ІНП капітана поліції ОСОБА_5 , який показав, що 25.02.2021 року він склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , який був ознайомлений зі змістом протоколу, власноручно підписав вказаний протокол та надав письмові пояснення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України суд керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду від 20.10.2011 №12рп/2011 (справа №1-31/2011) положення ст.62 Основного Закону спрямовані на забезпечення прав і свобод людини і громадянина, а саме: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. При цьому, суд вказав на те, що визнаватися допустимими й використовуватись як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.

Зокрема, відповідно до вимог ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому, під порядком ,встановленим КПК України потрібно вважати встановлену законом певну послідовність прийняття кримінальних процесуальних рішень і вчинення кримінальних процесуальних дій.

Доказ повинен бути визнаний недопустимим, у разі встановлення обставин, які свідчать що він був отриманий в порушення встановленого кримінальним процесуальним законом порядку.

Разом з тим, суд вважає, що під порушенням встановленого законом порядку отримання доказу, необхідно розуміти таке кримінальне процесуальне порушення, яке носить істотний характер та викликає об`єктивну недовіру до вказаного доказу або пов`язано з істотним порушенням прав та свобод людини.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при вирішанні питання про допустимість доказів суд враховує обставини, які свідчать про правильне оформлення одержання фактичних даних у встановленому законом процесуальному порядку відповідним суб`єктом із достовірного та належного джерела.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, оскільки наявні в ньому фактичні дані щодо виконання працівниками поліції вимог про ознайомлення правопорушника з процесуальним правами, змістом обвинувачення, вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення та надання пояснень, щодо висунутого обвинувачення, не викликають сумнів в їх правдивості та правильно оформлені у встановленому законом процесуальному порядку відповідними посадовими особами, уповноваженими на здійснення таких процесуальних дій.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, в матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками, а саме: тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Результат огляду на стан сп`яніння був проведений за допомогою приладу Драгер та становив 0.52 % проміле. Огляд було проведено у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому зазначено дані свідків із їх підписами.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Яремчанського ЦРЛ (а.с.3), у відповідності до якого 25.02.2021 року о 17.50 год. ОСОБА_1 мав ознаки сп`яніння, а саме: нестійка хода, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. В направленні зазначено огляд ОСОБА_1 в медичному закладі не проводився.

Як вбачається з роздруківки приладу Drager Алкотест 6810 в результаті огляду поліцейським за допомогою технічного засобу 25.02.2021 р. в 17 год. 46 хв. було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 0,52 проміле.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з яких вбачається, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 25.02.2021 року о 18 год. пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат становив 0.52 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення та у даних письмових поясненнях (а.с5).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

В поданій апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що працівником поліції при оформленні матеріалів справи та протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього за ч.1 ст.130 КУпАП не враховано того, що при їх складанні він наголошував, що приймає заспокійливі трави.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення стягнення.

Таким чином, у відповідності до зазначеної статті водієві забороняється керування транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а тому посилання апелянта як на обставину вживання заспокійливих трав є однією із ознак ст.130 КУпАП, за що передбачена відповідальність.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 не заперечував що був водієм транспортного засобу та пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що у водія ОСОБА_1 було з`ясовані дані його особистості, роз`яснено правила проходження огляду на стан сп`яніння за сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу та встановлено згоду водія на проходження огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

З вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу Драгер та не заперечував з отриманим позитивним результатом 0.54 % проміле в присутності свідків.

На відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції містяться відомості того, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 був ознайомлений із результатом проходження огляду 0.54 % проміле та йому було повідомлено про те, що вказаний результат вдвічі перевищує допустиму норму, на що ОСОБА_1 погодився і особисто зазначив, що за встановленими стандартами вміст алкоголю в крові має бути не більше 0.2 проміле.

З змісту відеозапису вбачається, що жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що він не погоджувався з результатом огляду, у відповідності до чого дії працівників поліції слід вважати незаконними.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

У відповідності до рапорту начальника СРПП №3 Яремчанського ВП капітана поліції Бойко М.І. (а.с.2) про те, що під час несення служби 25.02.2021 року о 17 год. прибувши в наряді СРПП було зупинено автомобіль марки «Peugeot 605», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування із водієм, виникла підозра, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, після чого водієві було запропоновано пройти огляд на приладі Драгер, на що водій погодився та пройшов огляд. Результат тесту виявився позитивний, а саме: 0.52 % проміле алкоголю. Після чого на водія складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Яремчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду, з метою перевірки доводів апеляції, було допитано в якості свідка начальника СРПП №3 Яремчанського ВПГ ІНП капітана поліції ОСОБА_5 , який показав, що 25.02.2021 року він склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . Вказує, що 25.02.2021 року на адресу поліції надійшло повідомлення про те, що водій транспортного засобу не впорався з керуванням та ледве не збив місцеву жительку з дитиною. Коли вони приїхали до місця події, то встановили, що да вищевказаної події причетний водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Peugeot 605», д.н.з. НОМЕР_1 Транспортний засіб на час їх приїзду знаходився на узбіччі дороги. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 він встановив, що останній має ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального приладу. ОСОБА_1 погодився на проведення відповідного огляду і внаслідок проведення огляду було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат виявився позитивним у виді 0,52 проміле. Вказує, що ОСОБА_1 погодився із отриманим результатом огляду та добровільно власноручно зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення, що випив 200 гр. вина, після чого керував транспортним засобом. Вказує, що він ознайомив ОСОБА_1 зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення і останній власноручно підписав вказаний протокол та надав письмові пояснення.

Аапеляційний суд вважає, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідало вимогам ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 .

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 та його пояснень в апеляційній інстанції вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального приладу, однак вважає, що поліцейські безпідставно не направили його до медичного закладу для проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, оскільки він не був згідний із результатом проходження огляду за допомогою технічного приладу Драгер.

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Отже, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

Для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу в закладах охорони здоров`я, відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП та п. п. 7, 8 Інструкції, є три підстави: 1) незгода водія на проведення огляду на стан сп`яніння працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу; 2) незгода водія з його результатами; 3) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад.

При цьому, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі доказів, які досліджені в судового засіданні.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду, шляхом активних дій самого водія та висловлена в категоричній чіткій формі.

Подальша, зміна психологічного відношення водія транспортного засобу до позитивного результату огляду на стан алкогольного сп`яніння не може бути правовою підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі та визнання такого результату недопустимим доказом.

Так, зміна психологічного відношення водія до результатів огляду на стан сп`яніння висловлена вже після початку оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення, а тим більше під час судового розгляду, не має ніякого правового значення оскільки на цій стадії провадження, водій вже має інший процесуальний статус та діє як, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається, що водій ОСОБА_1 повністю погодився із результатом проведеного огляду про що свідчить його процесуальна поведінка після проведення такого огляду та повне визнання вини під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про необхідність закриття провадження у зв`язку з тим, що на час розгляду апеляційної скарги закінчився встановлений ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Разом з тим, судом першої інстанції стягнення накладено в межах строку, який встановлено законом, а тому відсутні правові підстави для закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу порушника та обставини, вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до наданих ОСОБА_1 матеріалів, останній приймав безпосередню участь в антитерористичній операції , забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, є інвалідом 2 групи, має певні хронічні хвороби та має на утриманні неповнолітню дочку.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв