Справа № 182/4477/21
Провадження № 3/0182/1895/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.07.2021 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Чуприна А.П.,

за участю секретаря судового засідання Полякова Є.Ю.

особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріал, який надійшов від ВРПП Нікопольського РУП ГУНП у Дніпропетровській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Чуприни А.П. надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 480151 від 28.06.2021 року, 28.06.2021 року о 07.50 годин в м. Нікополь по вул. Електрометалургів ОСОБА_1 керував мопедом Ямаха з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей), та на вимогу поліцейських пройти огляд за допомогою приладу "Драгер" та в лікарні на факт виявлення стану сп`яніння відмовився на бодікамеру № 05. Від керування т/з відсторонений.

ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, вину не визнав, з протоколом категорично не згоден та суду пояснив, що 28.06.2021 року рухався зі своєю співмешканкою на скутері по вул. Електрометалурів. Перед світлофором на перехресті вул. Елетрометалургів та вул. Преображенська, його почав притискати до обочини автомобіль патрульної поліції.

Жодних сигналів щодо зупинки вони не подавали. Коли він зупинився та запитав що трапилось, поліцейські розмовляли з ним зухвало та грубо. Коли ж він повідомив, що забув водійське посвідчення вдома, поліція стала поводити себе більш зухвало та агресивно, поліцейські тримали його за футболку та за руки, дістали наручники та погрожували їх застосувати, не дивлячись на те, що він не чинив жодного опору.

Після декількох хвилин бесіди він залишив свій т/з там, де зупинився та вони з його співмешканкою пішли у своїх справах. Спочатку поліція погрожувала йому затриманням, однак після бесіди з ними поліція жодним чином не перешкоджала тому, що вони пішли з місця подій. Про те, що на нього буде складено протокол він не знав, жодних документів він не бачив, свої документи для перевірки він також не надавав, оскільки при собі їх не мав. Враховуючи це, він не міг ані надати власних пояснень на місці, ані запросити в якості свідків когось з пересічних громадян. Також йому не роз`яснювались його права та обов`язки.

Також зазначив, що не передавав їм документів та не розуміє, яким чином у протоколі з`явились відомості про його паспорт, пояснював що він на місці подій бажав скористатись послугами адвоката, однак поліція не відреагувала на його заяву ніяким чином. За його думкою, дії поліції обмежили його права і, як наслідок, позбавили його можливості вчасно вчинити дії, які б були спрямовані на доведення відсутності в його діях порушень.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши ОСОБА_1 суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

При дослідженні вказаного протоколу, судом було встановлено, що точне місце вчинення вказаного правопорушення не встановлено, а зазначено лише назву вулиці, на якій трапились описані у протоколі події.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Положеннями п.27 Постанови пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Отже, доказуванню по цій справі підлягає факт керування транспортним засобом, факт відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395; Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 р.; та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 р.

Судом було досліджено додані до протоколу документи та встановлено наступні обставини.

Відповідно до п.п.6 п.ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Згідно протоколу ДПР18 № 480151 від 28.06.2021 року, такий огляд проводився за відсутності свідків, що є порушенням п.п.6 п.ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При дослідженні відеозаписів з доданого до протоколу лазерного диску судом встановлено, що поруч з місцем подій проходили сторонні особи, які були свідками вказаних обставин. У такому разі є незрозумілим, чому вони не були залучені та у них не було відібрано письмових пояснень, що, за думкою суду, сприяло б встановленню істини по справі.

Згідно п.7 інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, такому водієві поліцейським видається направлення за відповідною формою (пункт 8 розділу ІІ Інструкції).

Згідно п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Чому вказана норма була порушена та протокол складався без пристуності свідків суду не відомо.

Будь-яке обвинувачення особи має бути конкретним, зрозумілим та підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 показав, що на місці бесіди з поліцією він неодноразово зазначав, що алкоголь він не вживав та жодних ознак цього у поліції немає та не може бути, однак до лікарні його ніхто не відвозив. Серед матеріалів, доданих до протоколу, наявні акт огляду на стан сп`яніння та направлення на медичний огляд до лікарні, однак з відеозапису встановлено, що вказані матерали заповнювались вже після протоколу та ОСОБА_1 не був присутній при складенні цих документів, а відтак ця обставина розцінюється судом як не дотримання вимог ст. 266 та 268 КУпАП, оскільки особа, на яку було складено протокол, не міг знати про таке направлення до лікарні.

Також в направленні до медичного закладу в графі назви такого закладу зазначена скорочена назва, що не дає можливості його однозначно ідентифікувати, у акті огляду на стан сп`яніння та направлення на медичний огляд до лікарні відсутні підписи ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 266 КУпАП на поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України покладено обов`язок по відстороненню від керування транспортним засобом осіб, які ними керують і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під виливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість руху.

Так, в представлених матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання поліцейськими уповноваженого підрозділу Національної поліції України вимог вказаної норми закону безпосередньо стосовно водія ОСОБА_1 незважаючи на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення в вину останнього ставиться наявність ознак алкогольного сп`яніння під час керування т/з.

Суд приймає до уваги той факт, що поліцейськими у протоколі та серед доданих матеріалів відсутні будь-які докази виконання ними вказаного положення та відсторонення водія від керування т/з, крім згадування про це у протоколі. Вказаний факт у судовому засіданні при вивченні матеріалів справи свого підтвердження не знайшов. Згідно показів ОСОБА_1 , по відсторонення від керування йому ніхто не повідомляв ані в усному ані в письмовому вигляді. Про таку необхідність, як і про намір складання протоколу поліцією щодо нього він просто не знав.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Поліцією не було надано суду жодних підтверджень, що вони надали особі можливість ознайомитись з протоколом про порушення, доданими до нього матеріалами та можливість надати письмові пояснення на місці зупинки т/з.

Відповідно до ч.2 ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак підтвердження пропозициї отримання копії протоколу ОСОБА_1 , а також підтвердження повідомлення його будь-яким іншим способом, суду не надано.

Відповідно до п.п. 5 п. ІІ Наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 року про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Однак вказана вимога дотримана не була. Під час дослідження вказаного диску, судом встановлено, що на ньому містяться 13 фрагментів запису з боді-камер та реєстратора службового автомобіля, але лише у 2 відеозаписах наявий звук.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Так, в згаданому протоколі об`єктивна сторона правопорушення виписана як відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Також зазначено, що відеофіксація проводилася на нагрудну боді камеру.

Про те, що після цього мала місце пропозиція поліцейських у будь-якій формі, як то усній та/або письмовій шляхом видачі відповідного направлення для ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я, зазначеними доказами не підтверджується, та на відеозапису не зафіксовано.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складення протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, тому суддя приходить до висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення .

Враховуючи викладене, проаналізувавши надані суду матеріали, враховуючи матеріали справи, ґрунтуючись на внутрішніх переконаннях, суд робить висновок про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП, тому вважаю що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 247 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях події і складу адмінправопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її винесення і набирає чинності після закінчення строку на оскарження.

Суддя: А. П. Чуприна