ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/311/21 Справа № 206/4560/20 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисників адвокатів Ткаченка С.М., Калініної О.Б.; Бережного В.І. та його представника адвоката Семенухи І.О., апеляційну скаргу адвоката Калініної Олени Борисівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Провадження у справі щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито, в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

В оскаржуваній постанові зазначено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 105707 від 24.09.2020 встановлено, що 21.08.2020 о 12 год. 00 хв. в м. Дніпро, по вул. Гаванській в районі перехрестя з вул. Копійною, водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ГАЗ-330202 державний номерний знак НОМЕР_1 , під час зміни напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого змусив своїми діями різко знизити швидкість руху та напрямок руху праворуч, водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем DAF 95XF430 державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок чого, останній виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду у вигляді дерева, чим спричинив зазначеному транспортному засобу механічні пошкодження та завдав матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №105708 від 24.09.2020, встановлено, що 24.08.2020 о 12 год. 00 хв. в м. Дніпро на вул. Гаванській в районі перехрестя з вул. Копійною, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ-330202, державний номерний знак НОМЕР_1 , був учасником дорожньо-транспортної пригоди з місця якої зник, до поліції не повідомив, чим порушив правила дорожнього руху п. 2.10 ПДР, й своїми діями вчинив правопорушення, передбачене за ст.122-4 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Калініна О.Б. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та винести нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушень.

В апеляційній скарзі адвокат Калініна О.Б. в інтересах ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду є необґрунтованою, оскільки на переконання сторони захисту, дорожньо-транспортна пригода відбулася через порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 ..

Зазначається на подання до суду клопотань про направлення справи на дооформлення відповідному органу, закриття провадження у справі, однак вони залишилися не розглянутими.

При цьому вказується на те, що суд безпідставно послався на покази потерпілого ОСОБА_2 , оскільки його допитано безпосередньо в суді не було, а відтак ці покази є недопустимим доказом.

Також, на думку апелянта, матеріали справи не можуть беззаперечно доводити винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. п. 10.1, 2.10 Правил дорожнього руху України.

Так, звертається увага на те, що в протоколі не вказано відомостей про потерпілого, не додано до нього протоколи огляду транспортних засобів, зі змісту протоколу не можливо встановити обставин вчинення ДТП саме ОСОБА_1 , додаток до схеми місця ДТП є незрозумілим та не відображає фактичних обставин та не містить необхідних елементів, зокрема місця зіткнення, учасників події. Відеозапис, який міститься в матеріалах є не допустим доказом, оскільки не містить електронного цифрового підпису та наданий не в оригіналі.

Також, указується на тому, що суд зазначив, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується схемою місця ДТП від 20.06.2020, а потім встановив, що дорожньо - траспортна пригода мала місце 24.09.2020, проте подія мала місце 21.08.2020, що свідчить на думку апелянта про невстановлення дати правопорушень, які закидаються ОСОБА_1 .. При цьому, в апеляційній скарзі зазначається на тому, що ОСОБА_1 як правопорушника виявлено 08.09.2020.

Наголошується, що в протоколі не вказано потерпілого, а суд першої інстанції розглянув справу без участі потерпілої особи порушив її права. Окрім того, матеріали органом поліції були оформлені не на місці ДТП, а в приміщенні управління патрульної поліції.

Поряд з цим, звертається увага на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено право на захист, протоколи не містять його підпису, копії не отримано.

На переконання сторони захисту судом не встановлено належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в порушенні ПДР України, які б знаходилися в причинно-наслідковому зв`язку з подією, а відтак в його діях відсутній склад правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, в той час як висновки експерта не узгоджуються з матеріалами справи.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, вислухавши думки учасників справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та докази у справі, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи, а відповідно до п. п. 2, 3 ст. 278 цього Кодексу, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення та чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 269 КУпАП, потерпілий має право знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися правовою допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, оскаржувати постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Калініної О.Б., незважаючи на заяву захисника, яка просила суд відкласти судове засідання з 25.01.2021 на іншу дату.

Окрім заяви про відкладення розгляду справи, адвокат подала місцевому суду письмові клопотання про виклик свідків, про закриття провадження, проте вони залишилися поза увагою та не вирішеними судом першої інстанції, що свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист.

Також, у цій справі учасниками дорожньо-транспортної пригоди окрім ОСОБА_1 є ще ОСОБА_2 , який керував автомобілем DAF 95XF430 д.н.з. НОМЕР_2 .

Однак, суд першої інстанції, порушуючи права учасників у будь-який передбачений законом спосіб не викликав їх у судове засідання та не відобразив у постанові відповідно їх позиції, чим обмежив можливості надавати пояснення, заяви, клопотання, тощо.

Отже, місцевий суд, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , його захисника, ОСОБА_2 і як наслідок виніс постанову, що не відповідає нормам процесуального права.

Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I Закон України «Про судоустрій і статус суддів»).

За таких обставин, судом першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання у рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу).

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» від 23.10.1996, заява № 17748/91, п. 38).

Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п. п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України», заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» заява № 39594/98, п.72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії», рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п.33; «Т. проти Італії», рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п.26; «Кайя проти Австрії», заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28).

ЄСПЛ у своїх рішеннях дійшов висновку, що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, й виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були істотно порушені права та законні інтереси учасників справи, внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення судом норм процесуального права.

Поряд з цим, доводи апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, є неспроможними.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним і обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення; копією заяви ОСОБА_2 до управління патрульної поліції про притягнення водія автомобілю ГАЗ-330202 д.н.з. НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності, схемою місця ДТП, яка сталася 21.08.2020 о 12.00 год.; копією фототаблиці до схеми ДТП; письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , рапортом уповноваженої особи поліції; відеозаписом, на якому зафіксована подія за участю водіїв транспортних засобів, а також іншими фактичними даними, наявними в матеріалах справи.

Зокрема, наявними матеріалами підтверджено, що суд першої інстанції призначив автотехнічну експертизу у справі, відповідно висновку експерта, при прийнятих на дослідження вихідних даних щодо обставин пригоди водій ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, повинен був діяти відповідно до вимог п. 10. 1 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля ГАЗ-330202, не відповідали вимогам п. 10. 1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з цією пригодою.

Доводи захисту про те, що висновок експерта є неналежним доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки експертиза проведена у відповідності з вимогами КУпАП.

Крім того, в ході апеляційного перегляду справи встановлено порушення ОСОБА_1 пункту 2.10 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний зокрема негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Разом з цим, надаючи пояснення суду апеляційної скарги ОСОБА_2 показав, що водій ОСОБА_1 виїжджаючи з узбіччя не вмикнув покажчик повороту, в той час як ОСОБА_1 в письмових поясненнях не вказав, що виїжджаючи на проїжджу частину вмикнув покажчик повороту.

При цьому, відсутність такого посилання в письмових поясненнях ОСОБА_1 пояснив апеляційному суду застосованим слідчим до нього тиском, однак застосування будь-якого тиску щодо нього не знаходить свого відображення в матеріалах справи, а тому апеляційний суд вважає їх надуманими.

Доводи апеляційної скарги про те, що дорожньо-транспортна пригода відбулася через порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки жодним чином не підтверджені.

Що стосується доводів про те, що суд послався як на доказ винуватості на схему місця ДТП від 20.06.2020 є слушними, проте апеляційний суд розцінює це як технічну описку, яка не спростовує доведеність винуватості ОСОБА_1 у вичненному.

Та обставина, що схема ДТП не містить назви міста м. Дніпро, в межах якого мало місце ДТП, є такою, що підтверджується наявними матеріалами, про те цей недолік, з урахуванням того, що сукупність фактичних обставин свідчить по те, що ДТП мала місце по вул. Гаванській в районі перехрестя з вул. Копійною у м. Дніпрі, не може слугувати підставою для скасування постанови суду.

Твердження сторони захисту про те, що копії протоколів не були отримані ОСОБА_1 , не містять його підписів, що свідчить про порушення права на захист останнього, є неспроможними, оскільки наявними матеріалами підтверджено, що ОСОБА_5 на чисельні запрошення поштою та на мобільний телефон не з`явився.

Отже, апеляційний суд розцінює таку позицію ОСОБА_1 як спосіб захисту.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, підтверджується сукупністю наведених доказів, які узгоджуються між собою.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем DAF 95XF430 д.н.з. НОМЕР_2 , був змушений різко знизити швидкість руху та напрямок руху праворуч, внаслідок чого, виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на перешкоду у вигляді дерева.

Однак, місцевий суд, встановлюючи обставини справи, помилково вказав ініціали ОСОБА_6 , в той час як правильні його ініціали В.І., а відтак апеляційний суд вважає за необхідне виправити дану помилку та вважати, що механічних ушкоджень отримав автомобіль під керуванням ОСОБА_2 ..

Разом з цим, твердження сторони захисту про невірне встановлення дати правопорушень, які закидаються ОСОБА_1 , є обґрунтованими, оскільки суд встановив, що вони мали місце 24.09.2020. Проте, наявні матеріали свідчать про те, що правопорушення ОСОБА_1 вчинив 21.08.2020, що учасниками справи не оспорюється.

Відповідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, згідно якої якщо справи про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Отже, на час винесення постанови Дніпровським апеляційним судом строки визначені ч. 2 ст. 38 КУпАП сплинули.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню, з винесенням нової, якою слід визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та закрити провадження у справі, через збіг строків передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Калініної Олени Борисівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, через закінчення строку накладення адміністративного стягнення, скасувати.

Винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко