КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/8184/21
Апеляційне провадження №33/824/3603/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою Азральян Світлани Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк в один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі чотириста п`ятдесят чотири гривні.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

25 квітня 2021 року о 02 год. 00 хв. в м. Києві на проспекті Свободи, 2, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія, у встановленому законом порядку за допомогою спеціального приладу «Alcotest 6820 Drager ARHK-0521», проба позитивна, кількісний показник: 1.28% проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні захисник адвокат Азральян С.М. вказала, що вина водія не підтверджується матеріалами справи.

Працівники поліції не здійснювали зупинку ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, оскільки останній не керував автомобілем, а перебував на пішохідній зоні біля магазину.

Транспортний засіб був припаркований неподалік зупинки громадського транспорту на узбіччі дороги.

Заслухавши пояснення адвоката, оглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Згідно пункту 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

ass=rvps5>vts53>лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Огляд ОСОБА_1 проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора "Alcotest Drager 6820" за згодою ОСОБА_1 , з використанням спеціального технічного засобу відеозапису - нагрудна камера- АА00668, що підтверджується тестом №2579 від 25.04.2021 року, результат огляду 1,28% проміле.

Вина ОСОБА_1 , підтверджена дослідженими матеріалами справи, зокрема даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №003260 від 25 квітня 2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічного приладу Alcotest6820 ARHK-0521, письмовими поясненнями, тестуванням на алкоголь DRAGER Alcotest 6820 №2579 від 25.04.2021 о 02 год. 30 хв., результат - 1,28%.

До пояснень захисника адвоката Азральяни С.М. суд відноситься критично, оскільки, з даних, зафіксованих на диску з нагрудної камери поліцейського, який приєднаний до матеріалів справи та оглянутий судом, вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує того факту, що він дійсно керував транспортним засобом «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 та припаркував транспортний засіб неподалік зупинки громадського транспорту на узбіччі дороги, за недовго до приїзду працівників поліції.

Процес проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння здійснювався за допомогою газоаналізатора "Alcotest Drager 6820" за згодою ОСОБА_1 , та результат такого огляду склав 1,28% проміле.

У задоволені клопотання про витребування письмових доказів слід відмовити, оскільки розбіжності в часі, на які вказує захисник адвокат Азральян С.М. не є суттєвими та не викликають у суду сумніву, щодо достовірності результатів, які отриманні за допомогою технічного приладу Alcotest6820 ARHK-0521, дата останнього калібрування якого відбулася 12 лютого 2021 року.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З врахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладає стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно Закону України "Про судовий збір" до стягнення підлягає судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 , в особі свого захисника - Азральян С.М. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається, зокрема, на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 18 Закону України «Про національну поліцію», ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст.ст. 251, 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1 - Азральян С.М., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін з огляду на наступне.

Як правильно встановив місцевий суд, 25 квітня 2021 року о 02 годині в м. Києві на проспекті Свободи, 2, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген», держномер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія, у встановленому законом порядку за допомогою спеціального приладу «Alcotest 6820 Drager ARHK-0521», проба позитивна, кількісний показник - 1.28% проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені обставини підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №003260 ( а.с. 1 ), поясненнями ОСОБА_1 ( а.с. 3 ), тестуванням на алкоголь ( а.с. 4 ), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ( а.с. 5 ), відеозаписом, переглянутим судом апеляційної інстанції ( а.с. 6 ).

Відтак, дані протоколу про адміністративне правопорушення, які підтверджені іншими доказами, з достатньою повнотою досліджені судом на виконання вимог ст. 280 КУпАП, а тому висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним, в т.ч. п. 2.9 Правил дорожнього руху, є правомірним, відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Враховуючи викладене, місцевий суд, з точки зору суду апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про дотримання, при затриманні правопорушника, вимог інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я №1452/735 від 9 листопада 2015 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевим судом дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9. Правил дорожнього руху є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, будь-яких доказів на спростування алкогольного сп`яніння правопорушника учасники процесу, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надали.

При цьому, апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п.43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази його винності одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, постанова судді є постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 7, 18 Закону України «Про національну поліцію», ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст.ст. 251, 256, 266, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, на переконання суду другої інстанції, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Неявка до апеляційному суду працівників поліції та відсутність витребуваних за клопотанням апелянта інформації та відеозапису ( а.с. 47-48, 49-50 ), з точки зору суду другої інстанції, не спростовує висновок місцевого суду про винність ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на наявні у справі докази, яким проведена оцінка місцевим судом згідно положень ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Про наявність складу адміністративного правопорушення, на переконання апеляційного суду, свідчить і той факт, що незадовго до зазначеного в протоколі часу, правопорушник затримувався працівниками поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити тест на наявність алкогольного сп`яніння.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Азральян Світлани Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. Постанову Подільського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в частині стягнення судового збору, скасувати.

Постанову місцевого суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк