ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1189/21 Справа № 208/3231/21 Суддя у 1-й інстанції - Ізотов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року, якою

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн. 00 коп.

Згідно з оскаржуваної постанови, 02 квітня 2021 року приблизно о 22:30 год. у м. Кам`янське Дніпропетровської області по вул. Гайдамацька, 7, водій ОСОБА_2 керував автомобілем «HONDA HR-V» н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, на пропозицію працівника поліції ВРПП Кам`янського РУП ОСОБА_3 проїхав до закладу охорони здоров`я КНП КМЛ «МІСЬКА ЛІКАРНЯ № 1», де під відеозапис 03 квітня 2021 року о 00:46 год. відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у пасивній формі, шляхом посилання на неможливість здачі зразків біологічного середовища, чим водій ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі щодо нього.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує незаконністю рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. На переконання апелянта, висновки суду щодо того, що він відмовився від проходження огляду на стан спяніння є хибними та нічим не підтвердженні, оскільки він не відмовлявся від проходження такого огляду, а не зміг здати сечу. Окрім того, апелянт вказує, що у працівників поліції не було жодних підстав для направлення його на огляд на стан наркотичного сп`яніння, через відсутність у нього ознак такого сп`яніння. При цьому, апелянт звертає увагу, те, що відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, предметом дослідження біологічного середовища саме можуть бути слина, сеча, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, а також у виключних випадках і кров, однак нічого окрім здачі сечі, чого він зробити не міг, йому не пропонували. З огляду на викладене, апелянт вказує, що постанова підлягає скасуванню, а справа щодо нього закриттю, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані не були, а викладені в постанові висновки суду про винуватість ОСОБА_2 , є неспроможними.

Так, основним документом, яким висувається обвинувачення посадовою особою є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати положенням ст.ст. 254-256 КУпАП, та який в подальшому, разом з матеріалами справи, направляється до органу(посадової особи), для розгляду. Приймаючи рішення, відповідний орган згідно до ст. 283 КУпАП, повинен описати обставини, установлених під час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення, тобто, суд має здійснювати судовий розгляд справи в межах протоколу про адміністративне правопорушення, шляхом перевірки суті зазначеного в ньому адміністративного правопорушення, яке висувається особі та під час підтвердження обставин описати їх в своєму рішення.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

Згідно підпункту п. 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції посилався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №47098 від 03.04.2021, відповідно до якого, ОСОБА_2 02.04.2021 о 22:30 год. у м. Кам`янське по вул. Гайдамацька, 7 керував автомобілем «HONDA HR-V» н.з. НОМЕР_1 в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у лікаря нарколога за адресою вул. Коваленка, 1, м. Кам`янське, при медичному огляді відмовився здавати аналізи у встановленому законом порядку у медичному закладі охорони здоров`я, чим порушив вимоги пункту 2.9а. ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Між тим, суд дійшов висновку про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, а саме у відмові пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, самостійно змінивши фабулу обвинувачення, одночасно зазначивши про те що ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

До того ж, працівником поліції, ще на стадії оформлення протоколу не було розкрито об`єктивної сторони правопорушення, його суть викладена формально, не конкретно, й в ньому не відображено ознак наркотичного сп`яніння, за наявності яких, у відповідності до Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський направляє особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому, матеріалами провадження також і не підтверджується факт відмови ОСОБА_2 від проходження, у встановленому законом порядку, огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки, як видно зокрема з протоколу та заяви ОСОБА_2 , від проходження такого огляду він не відмовлявся, однак не змін задати сечу, для проведення медичних досліджень.

З огляду на викладене, висновки суду, викладені в постанові, суперечать протоколу про адміністративне правопорушення, а дії ОСОБА_2 не можна вважати порушенням п. 2.9а ПДР.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, враховуючи, що суд, самостійно корегуючи пункт ПДР, який порушив водій, не дотримався вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині принципу рівності сторін і вимог змагального процесу та права на захист ОСОБА_2 , який не знав від якого обвинувачення йому слід захищатись, а тому провадження в справі підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження в справі закрити, на підставі ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко