Справа № 199/4077/21
ПОСТАНОВА

іменем України

04.08.2021 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 07.05.2019, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 22.05.2021 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слідує, що 22.05.2021 о 17:37 годині у місті Дніпрі по Донецькому шосе, 69 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, будучи належним чином сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовою повісткою, яка направлялася поштою, таким чином, судом прийнято вичерпні заходи для повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового розгляду справи, забезпечивши йому можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

За вказаних обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та, враховуючи, що ОСОБА_1 повідомлений про час та дату судового засідання належним чином, визнано можливим розгляд справи у його відсутність, на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Частиною 3 ст. 266 КУпАП передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

У відповідності до п. 3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння.

Тобто, виходячи з «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», підставою для огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є наявність таких ознак сп`яніння, які визначені в п. 3 Розділу І вказаної Інструкції.

В той же час, як слідує з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який долучений до матеріалів справи та переглянутий в судовому засіданні, працівник поліції в присутності свідків не оголошує саме тих ознак алкогольного сп`яніння, які в подальшому зазначені ним в протоколі про адміністративне правопорушення. Проте працівник поліції при висловленні підозри щодо можливої наявності запаху алкоголю від водія сам же повідомляє, що цей запах, схожий на антисептик. З відеозапису слідує, що водій на протязі всього часу відеозапису спілкується з працівниками поліції, відповідаючи на всі їх запитання, а тому не зрозуміло, яким чином працівником поліції було виявлено такі ознаки, як порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці, адже зауважень з цього приводу та оголошення цих ознак працівник поліції не здійснює.

З досліджених пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені працівником поліції, також слідує, що свідкам ознаки алкогольного сп`яніння у водія не оголошувалися, пояснення свідків не містять будь-яких відомостей щодо ознак алкогольного сп`яніння, виявлених у водія ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з долученого до справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, відеозапис здійснювався фрагментарно, з перериваннями та навіть з відключенням звуку запису в певний момент спілкування поліцейського з водієм. Досліджений відеозапис з нагрудної камери поліцейського складається з чотирьох окремих записів спілкування з водієм та оформлення процесуальних документів.

Зокрема, на першому фрагменті відеозапису на питання працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» зафіксована відповідь водія ОСОБА_1 «так». Далі відеозапис переривається та міститься інший фрагмент відеозапису, на якому водій на пропозицію пройти огляд відповідає «ні». При цьому, через відсутність безперервності відеозапису неможливо з`ясувати, чому відеозапис містить дві взаємовиключні відповіді водія, що вплинуло на водія змінити відповідь з «так» на «ні», від якого виду огляду водій відмовився на місці чи в медичному закладі не зафіксовано, при тому, що водій погоджувався пройти огляд на місці.

У зв`язку з цим згідно з п. 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015, зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Проте, оскільки в справі не зафіксовано від якого саме виду огляду водій відмовився на місці чи в закладі охорони здоров`я, при тому, що він погоджувався пройти огляд на місці, відповідно зробити висновок про те, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, при наявності його відповіді «так», - неможливо.

У зв`язку з наявністю переривання відеозапису також слід зазначити, що відповідно до п. 4 розділу 2 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Згідно «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб;

3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції;

5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Оскільки доданий до протоколу про адміністративне правопорушення диск з записом з нагрудної камери поліцейського не містить безперервності ведення відеозйомки, слід констатувати, що такий запис зроблений з порушенням вимог п. 4 розділу 2 «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за № 1026, що тягне за собою визнання такого доказу недопустимим.

Європейський суд з прав людини в рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.112002 неодноразово вказував, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Оскільки досліджені в суді пояснення свідків не містять відомостей щодо ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , а з дослідженого відеозапису, який вівся з перервами, слідує, що в присутності свідків такі ознаки працівником поліції не встановлювалися та не оголошувалися, відповідно в справі відсутні докази, які поза розумним сумнівом могли б підтвердити те, що водій ОСОБА_1 перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, а через відсутність даних відомостей, відповідно неможливо підтвердити наявність тих ознак сп`яніння, що зазначені в змісті протоколу про адміністративне правопорушення, та, таким чином, перевірити обґрунтованість тверджень співробітників поліції щодо наявності підстав для проходження водієм відповідного огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і, в тому числі, на правовій презумпції, закріпленої в статті 62 Конституції України, - презумпції невинуватості особи.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає правовим позиціям Європейського Суду з прав людини, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості обов`язкове не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

В рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 Європейський Суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, викладене надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко