КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/990/2021 Постанова винесена суддею Денисенко Н.О.
Категорія: ст. 124, ч. 4ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Педика І.В., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Березанка Згурівського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого старшим державним виконавцем в Згурівському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

на постанову судді Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 28 жовтня 2020 року о 14 год. 25 хв. по вул. Українська в смт. Згурівка Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 , здійснив рух заднім ходом, не впевнившись у безпечності маневру та допустив зіткнення із автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів, чим порушив п. 10.9 ПДР України.

Крім того, 28 жовтня 2020 року о 17 год. 40 хв. по вул. Українська, 4В в смт. Згурівка Київської області ОСОБА_1 , після зазначеної ДТП за його участі, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння вживав алкоголь (пиво), чим порушив п. 2.10 (є) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів та надання їм належної оцінки, просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом взагалі не враховано ряд грубих порушень при складанні протоколів про адміністративне правопорушення. Зокрема, що в порушення вимог пункту 7 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, у змісті протоколу про адміністративне правопорушення Серія ДПР 18 № 434691 не вказано місце вчинення ДТП, а зазначено тільки назву вулиці, як і не зазначено які саме матеріали ДТП додаються до протоколу.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи мається схема місця ДТП, в змісті якої не зазначено до якого саме адміністративного протоколу вона додається. При цьому, зі змісту схеми фізично й теоретично неможливо визначити напрямок руху автомобілів, як і неможливо зрозуміти до чого саме (що за лінія на схемі) проведено заміри на місті ДТП.

До того ж на схемі зазначено відстань 16,1 м до вул. Українська, 4В, але на цій місцевості знаходиться футбольний стадіон, а сама вул. Українська проходить з протилежного боку стадіону.

Також неможливо зрозуміти чий саме показник записаний на схемі 2,0 %, як неможливо зрозуміти якого саме кольору маються сліди фарби на задніх бамперах обох автомобілів, та від чого така фарба.

Окрім цього, в змісті протоколу про адміністративне правопорушення Серія ДПР 18 № 434692, вже після того як він поставив свій підпис під ним та отримав його копію, поліцейським вчинено запис в графі вилучені документи, чого не зроблено ним в наданій йому копії даного протоколу. При цьому незрозуміло, який же саме висновок медогляду та відносно кого саме, додано до вказаного адмінпротоколу.

Вказує й на те, що він неодноразово пояснював суду, що не вживав алкогольні напої 28.10.2020 року о 17 год. 40 хв., як про це зазначено в змісті протоколу про адмінправопорушення Серія ДПР 18 № 434692, а вказане є вимислом співробітника поліції і не підтверджено жодним доказом дослідженим у суді, при цьому, суд не надав ніякої правової оцінки тому факту, що співробітники поліції, даючи пояснення у судовому засіданні, не надали суду жодного доказу того, о котрій саме годині вони отримали виклик про виїзд на місце ДТП, та о котрій саме годині вони прибули на місце виклику.

Також суд не надав ніякої правової оцінки тому факту, що тільки після того, як співробітники поліції пояснили йому у присутності свідків, що ними закінчено оформлення матеріалів по даній ДТП, він з дозволу працівника поліції пішов до магазину, де купив одну пляшку пива, і в літньому приміщенні кафе «Десант» у присутності свідків та двох співробітників поліції випив двісті грам пива, попередньо передавши право керування його автомобілем іншій особі, що підтвердили у своїх поясненнях суду як свідки, так і частково самі співробітники поліції.

Крім того, зазначає, що він не відмовлявся від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, але йому не пропонували поліцейські на місці зупинки транспортного засобу пройти такий огляд.

Також працівниками поліції не дотримані вимоги закону щодо проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, оскільки у змісті протоколів про адміністративне правопорушення, складених відносно нього, у графі свідки, не зазначено жодної особи.

Між тим, суд першої інстанції упереджено віднісся до виявлених порушень при складанні обох вищевказаних протоколів та Висновку № 489 від 28.10.2020 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначає й те, що поліцейський Дяченко свідомо спровокував його, надавши дозвіл випити йому пива після того як він вже підписав усі протоколи та схему ДТП. Він був впевнений, що у суді зможе довести свою непричетність до вказаної ДТП та те, що він не вживав спиртні напої до завершення повної перевірки по даному факту співробітниками поліції.

Даний факт прямо підтверджується тим, що співробітник поліції Дяченко в змісті протоколу № 434692 зазначив дату та час його складання 28.10.2020 року о 19 год. 30 хв. Він не знав і не зміг домовитись з черговим лікарем, який і проводив медичний огляд, про зазначення в медичному висновку № 489, складеного відносно нього, час складення висновку саме до 19 год. 30 хв. В змісті такого медичного висновку № 489 записано час його складення 19 год. 40 хв., що має різницю в часі на 10 хвилин, вже після того як було складено протокол о 19 год. 30 хв.

Крім того, сам зміст Висновку № 489 не відповідає змісту Акта № 489 медичного огляду, оскільки в Акті медичного огляду не вказано про проведення повторного медичного огляду та записано, що його направлено на медичний огляд 28.10.2020 року о 19 год. 05 хв., що не відповідає дійсності, так як в змісті такого направлення записано, що його направлено на медичний огляд 28.10.2020 в 18 год. 40 хв. До того ж, у змісті Висновку 489 записано, що його направлено на огляд 28.10.2020 року в 18 год. 40 хв. (час направлення має виправлення), що не відповідає змісту самого акту медичного огляду, оскільки точний час проведення його медичного огляду зазначено 28.10.2020 о 19 год. 10 хв.

Також судом встановлено, що другого водія ОСОБА_2 , який є учасником даного ДТП, той же лікар ОСОБА_3 , того ж 28.10.2020 теж оглядав о 19 год. 10 хв., про що записано в змісті Висновку медичного огляду № 490, який теж нібито складено в 19 год. 40 хв.

При цьому, лікар ОСОБА_3 , даючи пояснення, суду пояснив, що він не може пояснити чому час його огляду та час огляду ОСОБА_4 , і час складення Висновків № 489 та № 490 записано один і той же, та пояснив, що нібито він оглядав і його, і ОСОБА_4 одночасно, що повністю не відповідає дійсності і прямо спростовується відеозаписами.

Разом з тим, ігноруючи виявлені порушення вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, суд першої інстанції визнав розбіжностіу медичних документах та адміністративних протоколах у зазначенні часу як очевидні описки.

Крім того, неможливо зрозуміти, на підставі яких саме законів України суд визнав належними доказами його вини, чорновики двох копій повідомлень про ДТП, оскільки ні у його письмових поясненнях, наданих співробітникам поліції, ні у його поясненнях, написаних ним в змісті обох вищевказаних адмінпротоколів, ні в поясненнях суду він не визнавав і не визнає своєї винуватості у вчиненні адмінправопорушень, на які посилається суд.

Не зазначено судом жодного доказу і того, яку ж саме майнову шкоду, кому і ким було заподіяно в результаті ДТП.

Також зі змісту оскаржуваної постанови суду неможливо зрозуміти за яке саме адміністративне правопорушення суд наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 20 400 грн., та позбавив права керування транспортними засобами на строк три роки, оскільки не зрозуміло з чого саме складається остаточне стягнення накладене на нього відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, а також на які саме і чиї реквізити має

сплачуватись штраф та судовий збір.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , другий учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , посилаючись на те, що судом повно та всебічно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а викладені в апеляційній скарзі обставини є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Педика І.В. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також пояснення свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах серії ДПР18 № 434691 та серії ДПР18 № 434692, та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 434691 за ст. 124 КУпАП та серії ДПР18 № 434692 за ч. 4 ст. 130 КУпАП, які, на противагу твердженням апелянта, складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень, у схемі дорожньо-транспортної пригоди, яка підписана відповідною посадовою особою та учасниками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без будь-яких зауважень, та в якій зафіксовано приблизне місце зіткнення транспортних засобів, їх положення після зіткнення і пошкодження, які транспортні засоби отримали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.10.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також у поясненнях учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 .

Оскільки вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, їх правильно покладено в обґрунтування висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Між тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично не наведено жодних доводів на спростування обставин вчиненняним правопорушень, які встановлені судом у постанові за результатами розгляду складених щодо нього протоколів про адміністративні правопорушення, а прохання про закриття провадження у справі пов`язується в більшій частині із недоведеністю вчинення ним адміністративних правопорушень через допущені порушення у складанні матеріалів про їх вчинення.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що суд послався на неіснуючі докази його винуватості у вчиненні адміністративних правопорушень, тобто фактично про те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про порушенням саме ним ПДР, незважаючи на що, оскаржувані протоколи були складені саме на нього, то вони є необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, а тому в межах даного акта і проводиться судовий розгляд.

Що стосується поясненьОСОБА_1 наданих ним як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи про те, що перебуваючи біля стадіону по роботі та не дочекавшись людини, він сів в автомобіль, завів його та прогрівав, як почув чийсь вигук, а коли вийшов з автомобіля, то побачив автомобіль Тойота і невідомих людей, один з яких був ОСОБА_7 , які сказали, що він вдарив їх автомобіль, але він не побачив на своєму автомобілі ніяких пошкоджень і на їх автомобілі також видимих пошкоджень не було, однак, незважаючи на це, він погодився скласти Європротокол , але потім ОСОБА_7 почав вимагати від нього 6 000 грн., і це його обурило, тому він відмовився складати цей протокол, у зв`язку з чим ОСОБА_7 викликав працівників поліції, які, приїхавши на місце події, почали складати протокол, схему ДТП та інші документи, разом з тим у змісті протоколу не вказано місце вчинення ДТП, а зазначено тільки назву вулиці, не зазначено, які саме матеріали ДТП додаються до протоколу, а зі змісту схеми ДТП неможливо визначити напрямок руху автомобілів, як і неможливо зрозуміти до чого саме проведено заміри на місці ДТП, та не зазначено до якого саме адміністративного протоколу вона додається, то вони є безпідставними та спростовуються доказами у справі.

Так, з письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих ним одразу після дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що виїжджаючи на автомобілі ВАЗ з місця стоянки по вул. Українській, 4В, та здаючи назад, з ним зіткнувся транспортний засіб Тойота, який також здавав назад.

За поясненнями допитаного у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_2 , вбачається, що 28.10.2020 року приблизно о 14 год., він разом зі свідком ОСОБА_6 перебував у своєму автомобілі «Тойота», який був припаркований з вимкненим двигуном біля стадіону «Старт» по вул. Українська, 4В, між двома іншими автомобілями, стосовно яких задня частина його автомобіля виступала. У дзеркало він бачив як ОСОБА_1 сів у свій автомобіль та почав рухатись назад, не зупиняючись. Він подав звуковий сигнал, але було запізно, оскільки відчув удар, внаслідок чого його автомобіль отримав пошкодження. На автомобілі ОСОБА_1 залишився слід від фарби його автомобіля та пошкодження, які він зафіксував на фото. Спочатку вони складали Європротокол, оскільки ОСОБА_1 визнав себе винним у ДТП, але згодом, дізнавшись про необхідність сплати франшизи у розмірі 6000 грн., ОСОБА_1 відмовився від складання Європротоколу, тому він викликав працівників поліції, які прибули на місце ДТП приблизно о 15 год., відібрали у них пояснення та склали схему.

Свідок ОСОБА_6 , який на момент ДТП знаходився в автомобілі «Тойота» разом з ОСОБА_2 , під час допиту у суді першої інстанції, надав пояснення, аналогічні поясненням ОСОБА_2 . При цьому зазначив, що внаслідок зіткнення автомобілів, на їхніх задніх частинах утворилися пошкодження.

Крім того, зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП обставини узгоджуються з даними схеми дорожньо-транспортної пригоди, яка складена у присутності обох учасників ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ними ж підписана без будь-яких застережень, та в якій зафіксовано приблизне місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та з якої видно, що в автомобілі «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 , наявні сліди фарби на задньому бампері з права, а в автомобілі «Тойота», номерний знак НОМЕР_3 - наявні сліди фарби на задньому бампері з права та тріщина на бампері з права.

Вказані обставини об`єктивно підтверджуються і наявними в матеріалах справи фотографіями, на яких зафіксовано наявність на автомобілі «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 , потертостей зі слідами білої фарби на задньому бампері з права.

Отже, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо розташування транспортних засобів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень, які мали автомобілі після дорожньо-транспортної пригоди та які зазначені в схемі дорожньо-транспортної пригоди, в сукупності з поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також свідка ОСОБА_6 , свідчать про недотримання водієм ОСОБА_1 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху.

Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту схеми ДТП неможливо визначити напрямок руху автомобілів, як і неможливо зрозуміти до чого саме проведено заміри на місці ДТП, та не зазначено до якого саме адміністративного протоколу вона додається, а також неможливо зрозуміти якого саме кольору маються сліди фарби на задніх бамперах обох автомобілів, та від чого така фарба, та чий саме показник записаний на схемі 2,0 ‰, не впливають на правильність прийнятого суддею місцевого рішення, оскільки наявні в матеріалах справи докази з достатньою повнотою підтверджують факт порушення саме ОСОБА_1 вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху, а інших переконливих даних, які б безумовно спростовували висновки суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено.

При цьому та обставина, що у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП не вказано місце вчинення ДТП, а зазначено тільки назву вулиці, як і не зазначено, які саме матеріали ДТП додаються до протоколу, не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимими доказом,а до того ж, як вбачається зі схеми місця ДТП, дана дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 та «Тойота», номерний знак НОМЕР_3 , сталася по вул. Українська, 4В в смт. Згурівка Київської області, що не оспорюють у своїх поясненнях і водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо доводів апелянта про те, що на схемі зазначено відстань 16,1 м до вул. Українська, 4В, але там знаходиться футбольний стадіон, а сама вул. Українська проходить з протилежного боку стадіону, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_6 , дана дорожньо-транспортна пригода сталася саме на стоянці стадіону «Старт» по вул. Українській, 4В, а не на футбольному стадіоні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом не зазначено жодного доказу і того, яку ж саме майнову шкоду, кому і ким було заподіяно в результаті ДТП, є надуманими, оскільки згідно з постановою суду, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2109», номерний знак НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом, не впевнився у безпечності маневру та допустив зіткнення із автомобілем «Тойота», номерний знак НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. При цьому зазначення судом у постанові про те, яку ж саме майнову шкоду було заподіяно в результаті ДТП, не ґрунтується на вимогах закону.

Що стосується доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп`яніння, а саме те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але працівники поліції не пропонували йому такого огляду, а одразу запропонували пройти огляд у закладі охорони здоров`я, то вони є безпідставними, оскільки згідно з п. 2.10 "д" ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний не вживати алкоголю до проведення саме медичного огляду, що кореспондуються і з диспозицією ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка встановлює відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану сп`яніння, тобто в даному випадку є обов`язковим проведення саме медичного огляду для визначення стану сп`яніння особи.

Також не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 на те, що працівниками поліції не дотримані вимоги закону щодо проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, оскільки у змісті протоколів про адміністративне правопорушення, складених відносно нього, у графі свідки, не зазначено жодної особи, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського, тобто, проведення огляду в закладі охорони здоров`я за участю двох свідків не передбачено КУпАП.

А відтак, протилежні доводи, викладені в апеляційній скарзі,про проведення такого огляду з порушенням вимог Закону, не заслуговують на увагу та розцінюються судом як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Стосовно тверджень в апеляційній скарзі та наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_1 про те, що 28.10.2020 року о 17 год. 40 хв. він ніякого алкоголю не вживав, як про це зазначено у змісті протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а лише з дозволу працівника поліції Дяченка, вже після того, як були оформлені всі матеріали по даній ДТП, пішов до магазину, де випив 50 - 100 гр. горілки та пляшку пива, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються доказами у справі.

Так, з пояснень допитаного у суді першої інстанції поліцейського Згурівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9, який по обставинам даних подій 28.10.2020 року складав стосовно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП та схему ДТП, вбачається, що на місці ДТП, куди вони приїхали за викликом, перебували обидва автомобілі, та оскільки у ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння, який також у його присутності вживав алкогольні напої (пиво), останній був направлений до медичного закладу для проведення медичного огляду, за результатами якого у ОСОБА_1 було встановлено стан алкогольного сп`яніння. При цьому зазначив, що на його запитання ОСОБА_1 підтвердив, що вживав алкогольні напої після ДТП, що повинно бути зафіксовано на відеозапису. Також вказав, що на місці ДТП, під час оформлення документів, він не бачив ОСОБА_1 приблизно хвилин десять, але йти у магазин він йому дозволу не давав, а навпаки, відразу пояснив, що після оформлення матеріалів йому ( ОСОБА_1 ) необхідно буде пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні.

Крім того, з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий у судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 та його захисника Педика І.В., вбачається, що у медичному закладі ОСОБА_1 , проходячи огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, пройшов огляд на приладі, результат якого становив 1,8 ‰, а через 20 хвилин за результатами повторного огляду показник склав вже 2,0 ‰, при цьому ОСОБА_1 не висловлював своєї незгоди ні з першим показником, ні з другим, а лише зазначив, що вживав алкоголь після ДТП, а саме випив 200 гр. горілки та пива.

До того ж, з наявної у матеріалах розписки, написаної ОСОБА_1 власноручно, вбачається, що 28.10.2020 року він передає право на керування своїм автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 до 24 год. та зобов`язується ним цього дня не керувати, оскільки вживав спиртні напої після ДТП.

Також твердження ОСОБА_1 щодо того, що він вживав спиртні напої вже після оформлення матеріалів даної ДТП, спростовуються поясненнями допитаного у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_2 , відповідно до яких, під час оформлення матеріалів по обставинам даної ДТП ОСОБА_1 попросив, щоб його відпустили у магазин, але по що саме, він не повідомляв, а, повернувшись приблизно о 17 год. 25 хв., відкрито вжив алкоголь у присутності працівників поліції. Після цього він одночасно із ОСОБА_1 проходив огляд у лікарні з метою виявлення стану сп`яніння.

Крім того, свідок ОСОБА_6 , який на момент ДТП знаходився в автомобілі «Тойота» разом з ОСОБА_2 , під час допиту у суді першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_1 у присутності працівників поліції пив пиво.

А тому такі твердження ОСОБА_1 про те, що він вживав спиртні напої вже після оформлення матеріалів даної ДТП, а суд не надав правової оцінки цьому факту, не заслуговують на увагу та розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Твердження ж апелянта про те, що поліцейський ОСОБА_9 свідомо спровокував його, надавши йому дозвіл випити пива після того як він вже підписав усі протоколи та схему ДТП, є голослівними та нічим не підтвердженими.

При цьому, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення як за ст. 124 КУпАП, так і за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_5 , які є аналогічними поясненням ОСОБА_1 , та в яких він наполягав на тому, що ОСОБА_1 , вже після оформлення працівниками поліції всіх документів по ДТП, яку, зі слів ОСОБА_1 , він не вчиняв, але за яку у нього інший водій вимагав 6000 грн., запитав у працівника поліції Дяченка чи вони вже все оформили та чи може він піти у кафе, яке там було поряд, попити пива, і останній йому це дозволив та ОСОБА_1 пішов пити пиво, а він ( ОСОБА_5 ) сів в автомобіль ОСОБА_1 та повіз його вагітну дружину додому, де і залишив даний автомобіль, а ключі та документи на автомобіль, які залишились у нього, віддав ОСОБА_1 наступного дня, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення спростовуються вищенаведеними доказами.

Крім того, свідок ОСОБА_5 є знайомим ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

Що ж стосується тієї обставини, що має місце неспівпадання часу складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, із часом направлення на огляд та проходження огляду ОСОБА_1 , зазначеним у Висновку щодо результатів медичного огляду №489, Акті медичного огляду №489 та направленні на огляд, на що звертає увагу апелянт, то вона не може слугувати підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі, оскільки може бути зумовлено очевидною опискою та не може бути розцінено як таке порушення вимог законодавства, що тягне за собою скасування постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, зважаючи, що під час розгляду справи ОСОБА_1 визнавав факт вживання алкоголю після ДТП, проходження ним медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та погодився із його результатами.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на те, що зміст Висновку № 489 не відповідає змісту Акта № 489 медичного огляду, оскільки в Акті медичного огляду не вказано про проведення повторного медичного огляду, то дана обставина також не може бути беззаперечною підставою для скасування постанови суду, оскільки як вбачається із відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, огляд ОСОБА_1 з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння проведено у встановленому порядку, зокрема було проведено й повторне обстеження через 20 хвилин та встановлено алкогольне сп`яніння 2 проміле. При цьому ОСОБА_1 на запитання поліцейського відповів, що вживав алкоголь після ДТП.

Не спростовує висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинених адміністративних правопорушеннях і та обставина, що час огляду ОСОБА_1 співпадає з часом огляду другого учасника ДТП - водія ОСОБА_2 , який також був оглянутий лікарем ОСОБА_3 , оскільки згідно пояснень лікаря КНП «Згурівська центральна районна лікарня» ОСОБА_3 , який був допитаний у суді першої інстанції в якості свідка, вбачається, що 28.10.2020 року він одночасно провів огляд ОСОБА_4 , який був тверезий, та ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, але чи проводив він повторне обстеження (через 20 хвилин), він не пам`ятає. При цьому ОСОБА_1 не виявляв наміру знайомитися із повіркою робочого стану вимірювальної техніки, за допомогою якої провели його обстеження. Також зазначив, що під час оформлення документів він допустив технічну помилку у зазначенні часу огляду обох водіїв.

Щодо тверджень апелянта про те, що після підписання ним протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, до нього були внесені додаткові відомості, оскільки у наданій йому копії вказаного протоколу немає даних щодо вилучення посвідчення водія, то на переконання суду, це не вказує на наявність підстав для визнання протоколу неналежним доказом, враховуючи, що ОСОБА_1 підтвердив цей факт під час розгляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що незрозуміло на підставі яких саме законів України суд визнав належними доказами його вини, чорновики двох копій повідомлень про ДТП, оскільки ні у його письмових поясненнях наданих співробітникам поліції, ні у його поясненнях написаних ним в змісті обох вищевказаних адмінпротоколів, ні в поясненнях суду він не визнавав і не визнає своєї винуватості у вчиненні адмінправопорушень, на які посилається суд, то вони не є тими істотними порушеннями, які тягнуть скасування постанови судді, адже в ній зазначено про надання вказаних документів потерпілим ОСОБА_2 на підтвердження тієї саме обставини, що ОСОБА_1 визнавав свою вину в порушенні ПДР, що призвели до зіткнення та пошкодження транспортних засобів і мав намір скласти Європротокол, що, до того ж, не заперечував і сам ОСОБА_1 як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду.

Що стосується посилань апелянта на те, що зі змісту оскаржуваної постанови суду неможливо зрозуміти, за яке саме адміністративне правопорушення суд наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 20 400 грн. та позбавив права керування транспортними засобами на строк три роки, оскільки незрозуміло з чого саме складається остаточне стягнення накладене на нього відповідно до положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, то вони є безпідставними, адже положення ч. 2 ст. 36 КУпАП не визначають інших правил накладення стягнення у разі, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), інакше ніж в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, яким в даному випадку є правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, що тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Не грунтуються на вимогах закону і посилання ОСОБА_1 щодо відсутності у постанові даних на які саме і чиї реквізити має сплачуватись штраф та судовий збір, оскільки таких вимог до змісту постанови в справі про адміністративне правопорушення у ст. 283 КУпАП не висувається.

З огляду на вищевикладене, фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, доведена повністю, і тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу цих адміністративних правопорушень не ґрунтуються на доказах у справі.

У відповідності з вимогами ст.ст. 33, 34 КУпАП суд, при накладенні стягнення на ОСОБА_1 , врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, і обґрунтовано визначив вид та розмір основного стягнення, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, що в повній мірі відповідає санкції ч. 4 ст. 130 КУпАП і за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинені правопорушення, а також відповідає і меті виховання особи, що їх вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.