Справа №587/898/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л. М.
Номер провадження 33/816/327/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря Могиленець А.М.особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Казміренко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Казміренко Л.О. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: в АДРЕСА_1 , інваліда 1 групи

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за те, що 11 травня 2021 року о 18 год. 53 хв. в Сумському районі с. Миколаївка, вул. Молодіжна біля б. 8, він керував трактором «Xingtai ХТ-120» б/н з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри, тремтіння рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху і скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням адвокат Казміренко Л.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити, за відсутністю в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що:

- вказана постанова є незаконною, оскільки ОСОБА_1 було притягнуто до адмінвідповідальності безпідставно, без встановлення усіх обставин справи та без доведеності правопорушення, оскільки у матеріалах справи відсутні будь - які дані, які б підтверджували факт його керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, в матеріалах справи мається відео з нагрудної камери спостереження поліцейського, де зафіксовано лише те, що він знаходиться за кермом трактора на сидіння та вимикає його двигун, тобто, факту керування ОСОБА_1 трактором на відео не зафіксовано, а висновок судді про керування останнім транспортним засобом ґрунтується на його зізнанні винуватості, але такий висновок є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 він жодних пояснень щодо визнання себе винним в суді не давав;

- в своїй постанові суд зазначив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №173047 від 11 травня 2021 року , але протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі, у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду;

- під час розгляду справи не було дотримано право на захист ОСОБА_1 та були порушені його процесуальні права, оскільки він не був забезпечений захисником, при цьому, останній є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду, він має стійкі фізичні вади організму обмежений у пересуванні у зв`язку з ампутацією однієї ноги та хворобою другої ноги, він обмежений у своїй нормальній життєдіяльності, а тому не міг під час розгляду справи забезпечити собі належний захист, надати та зібрати докази своєї невинуватості;

- в судове засідання особа, що склала адміністративний протокол не з`явилася та не надала відповідних пояснень, що позбавило суд можливості провести перевірку обставин, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , крім того, суд не міг покласти в основу обвинувачення такі докази як письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці та в медичному закладі, оскільки вони не були перевірені судом безпосередньо в судовому засіданні, а тому, наведені факти, у відповідності до ст. 62 Конституції України, повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;

- з протоколу про адміністративне правопорушення та наданих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 не слідує, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП;

- у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені свідки відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та у СОНД, однак це не відповідає дійсності, оскільки його огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків не здійснювався, як того вимагає Закон, інспектори поліції навіть не пропонували йому цього зробити, більше того, під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 правдиво заявив, що випив 100 мл горілки близько 11:00 год., тобто 8 годин назад, погодився подихати в поліетиленовий пакет на пропозицію поліцейського і зробив це, так як був впевнений у своєму тверезому стані, ніяких підстав для його огляду на стан алкогольного сп`яніння у поліцейських не було, у останнього були відсутні всі ті ознаки, про які зазначено у протоколі;

- відсутність доказів керування транспортним засобом, не проведення огляду на стан сп`яніння на місці ЗУПИНКИ транспортного засобу у присутності двох свідків, свідчить про те, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи безстроково, він потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків по ліквідації на ЧАЄС, у нього стійкий розлад та стійка втрата фізичних функцій організму та 90% втрата працездатності, пов`язана з ампутацією однієї ноги, що приводить до обмеження його нормальної життєдіяльності, життя ОСОБА_1 пов`язане з застосуванням та керуванням транспортним засобом, автомобілем з ручним керуванням, яким він забезпечений як інвалід 1 групи Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради, а позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма видами транспортних засобів також позбавить його засобів існування та життя, оскільки унеможливить його пересування, в тому числі приїзд у с. Миколаївку Сумського району Сумської області з м. Суми, де знаходиться земельна ділянка, яку він використовує для садівництва, городництва, вирощує сільськогосподарську продукцію для свого харчування.

Заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Казміренко Л.О., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити скаргу та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП дійшов, з врахуванням протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 173047 від 11 травня 2021 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , диском з матеріалами відео з нагрудних камер поліцейських.

Однак, такий висновок судді суду першої інстанції апеляційний суд вважає помилковим, з таких підстав.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до положень ч.3 ст.6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо. Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09 червня 2011року, заява №16347/02). Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013року, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст.53 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме ст.256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення. Також ці питання врегульовані і галузевими нормативно-правовими актами, органу які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, у даному випадку Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до положень ст.255 КУпАП складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП, віднесено до компетенції органів внутрішніх справ (Національної поліції), які на виконання вимог ст.256 КУпАП, повинні перевірити та зазначити у протоколі відомості, необхідні для вирішення справи.

Враховуючи протокол, складений відносно ОСОБА_1 , як доказ визнання винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції зазначив, що в ньому викладені повні відомості щодо особи правопорушника, суть правопорушення, обставини, час та місце вчиненого правопорушення, посилання на відповідний пункт ПДР України та на частину статті та статтю, яка передбачає відповідальність за такі дії, відомості про залучених свідків та посилання на долучені до протоколу докази, що ОСОБА_1 роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час і місце судового розгляду складених відносно нього матеріалів, а також, що від вручення копії протоколу та від підпису в протоколі ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, є слушними доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №173047 від 11 травня 2021 року, в даному випадку, не може бути визнаний належним доказам по даній справі, у розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

Так, з обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №173047 від 11 травня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти у встановленому законом порядку огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків.

Відповідно до розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

Відповідно до п.3 цього Порядку, огляд проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, у разі відмови ОСОБА_1 пройти саме медичний огляд для встановлення стану сп`яніння у медичному закладі (п.2.5 ПДР), поліцейський в присутності двох свідків, мав скласти протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначити ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду, однак, складений відносно ОСОБА_1 протокол не містить даних, що водій відмовився від проходження встановленого медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

Крім того, працівник поліції зобов`язаний був вказати про відмову водія пройти тест за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки у відповідному акті, проте, такий акт також відсутній в матеріалах справи.

З письмових пояснень свідків, які були враховані суддею при постановленні оскаржуваної постанови вбачається, що вони засвідчили те, що в їх присутності ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, за допомогою спеціального технічного пристрою, так і в медичній установі відмовився, однак, такі пояснення, з врахуванням вищезазначеного, суперечать змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 .

При цьому, з проглянутого апеляційним судом, в порядку підготовки до апеляційного розгляду відеоматеріалу, наявного в матеріалах справи, вбачається, що працівник поліції, підозрюючи, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані сп`яніння, запропонував останнього це перевірити не за допомогою спеціального технічного засобу, дозволеного до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, а попросив «дихнути» у предмет, який зовнішньо схожий на файл для вберігання документів, що є неприпустимим і свідчить про те, що проведення огляду водія на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції дотримано не було.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що доказів того, що ОСОБА_1 , як особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, був відсторонений працівниками поліції від такого керування, матеріали справи не містять

Так, що допитаний в судовому засіданні під час апеляційного розгляду даної справи в якості свідка ОСОБА_3 , пояснював, що ОСОБА_1 після складання відносно нього протоколу відсторонений працівниками поліції від керування транспортним засобом не був, а поїхав, керуючи трактором самостійно.

На думку апеляційного суду, цей факт викликає сумніви щодо перебування ОСОБА_1 за кермом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, працівники поліції, встановивши, що особа керує транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, зобов`язані були відсторонити таку особу від керування транспортним засобом, однак, цього не зробили, а дозволили і далі ОСОБА_1 керувати трактором, що підтвердив допитаний в якості свідка ОСОБА_3 .

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 керував трактором «Xingtai ХТ-120» у стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП матеріали даної справи не містять, про що також вірно вказує апелянт, а висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_1 наявними в матеріалах справи доказами є помилковим.

При цьому апеляційний суд наголошує, що самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення права не має, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, враховуючи, що будь-які інші належні та допустимі докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні, апеляційний суд вважає, що всі сумніви щодо доведеності вини останнього у вчиненні даного правопорушення, слід тлумачити на його користь.

Враховуючи вищезазначене, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, вказане судове рішення підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а провадження у справі закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Казміренко Л.О. задовольнити.

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 10 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.