Єдиний унікальний номер 760/5238/21
Апеляційне провадження № 33/824/3414/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом' янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, прийняту відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 12 лютого 2021 року о 00 год. 45 хв. керував автомобілем марки «БМВ Х1», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. М. Липківського, 16 у м. Києві, перебуваючи у стані з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 10 200 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто на користь держави судовий збір.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 11.05.2021 року направив апеляційну скаргу на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Окремо ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови та зазначив, що вже звертався до суду із апеляційною скаргою на оскаржувану постанову, однак апеляційну скаргу було повернуто. Постанову про повернення апеляційної скарги апелянт отримав засобами поштового зв`язку 07.05.2021 року. За таких умов строк на апеляційне оскарження було пропущено з поважних причин, відтак є обґрунтовані підстави для його поновлення.

Оцінивши доводи апелянта щодо наявності поважних причин для пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, у зв`язку з чим справу було призначено до розгляду.

Свою незгоду з ухваленою постановою по суті апелянт обґрунтовував недоведеністю належним чином факту управління ним автомобілем, тим, що фактично мала місце провокація з боку працівників поліції, а також з тим, що заявлені у справі свідки не були присутні при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду. Зважаючи на викладене, розгляд справи має бути здійснений лише за тими матеріалами, які містяться у справі.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 свою незгоду з ухваленою постановою обґрунтовував недоведеністю належним чином факту управління ним автомобілем, тим, що фактично мала місце провокація з боку працівників поліції, а також з тим, що заявлені у справі свідки не були присутні при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду.

Такі доводи апелянта не можуть бути прийняті судом, оскільки вищевказані твердження спростовуються матеріалами справи.

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем зафіксовано не тільки протоколом, який сам по собі також є відповідним доказом, але й відео з нагрудної камери працівників поліції. З указаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем коли він був зупинений працівниками поліції. Також на відеозаписі зафіксовано належне фіксування та оформлення факту скоєння адміністративного правопорушення, а саме відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, що також було підтверджено свідками.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині суд відхиляє.

Не вбачає суд і неправомірності дій з боку працівників поліції з огляду на наступне:

З матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було зафіксовано порушення ОСОБА_1 правил паркування автомобіля. Такі дії не були оскаржені останнім, штраф за вказане правопорушення був сплачений.

Апеляційний суд критично відноситься на посилання апелянта на те, що працівниками поліції безпідставно було незадоволено вимогу ОСОБА_1 про перепаркування ними його автомобіля, оскільки такі дії не входять до посадових обов`язків працівників поліції.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу з приводу належності посилання апелянта на те, що працівники поліції фактично примусили його до керування автомобілем. ОСОБА_1 був вільний у виборі своїх дій і мав можливість обрати будь-який спосіб для усунення порушення правил щодо паркування автомобіля (викликати іншого водія, евакуатор, тощо).

Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що дійсно вимагало б встановлення наявності у нього такого стану, а за відмову від проходження огляду на такий стан, що є окремим складом адміністративного правопорушення. Нявний у матеріалах справи відеозапис з боді-камери працівника поліції містить як фіксацію пропозиції працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, так і чітку відмову останнього від проходження такого огляду.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом встановлена відсутність порушень судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які були б підставою для скасування чи зміни постанови суду під час апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Солом' янського районного суду міста Києва від 08 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба