Справа № 756/6280/21
Провадження № 3/756/3725/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Оболонського УП ГУ НП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 209084 від 13.04.2021 року вбачається, що того ж дня о 14 год. 05 хв. год. гр. ОСОБА_1 в м. Києві по пр.-т. Степана Бандери, 25, керуючи транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з розвороту, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 (Дати дорогу) та не надала переваги в русі транспортному засобу автомобіля марки «MAN TGX 26540», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі.

ОСОБА_1 порушила п.п. 8.4а; 2.3 б Правил дорожнього руху та вчинила правопорушення, що передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України).

Представник ОСОБА_1 -адвокат Кучерук М.В. у судовому засіданні вину ОСОБА_1 заперечував. При цьому, подав до суду клопотання про долучення письмових пояснень, в яких зокрема, зазначив, що з пояснень водія ОСОБА_1 , які вона надала на місці події, вбачається, що 13.04.2021 о 14:05 годині вона, керуючи автомобілем Тойота, н.з. НОМЕР_1 , розвертаючись з Оболонського проспекту на Степана Бандери, включивши лівий поворот, виїжджала на смугу руху. Побачивши, що автомобіль МАН стоїть, вона виїхала на свою смугу руху і зупинилась, оскільки далі її автомобіль їхати не міг, не проходив по розмірах. Водій МАН не побачив, що вона на половину виїхала почав їхати на її автомобіль. На сигнали не реагував. З пояснень водія ОСОБА_2 , які він надав на місці події, вбачається, що 13.04.2021 о 14:05 годині він, керуючи автомобілем МАН, н.з. НОМЕР_2 , по пр. Бандери в сторону м. Почайна при перестроюванні з крайньої правої смуги в лівий ряд, пропускаючи рух автомобілів в лівому ряду, почув удар з права в пасажирську підніжку. Після огляду виявив автомобіль РАВ4, н.з. НОМЕР_1 , зажатим в правій стороні його автомобіля. Згідно зі схемою місця ДТП встановлено, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться у крайній правій смузі руху, таким чином, що автомобіль МАН, н.з. НОМЕР_2 , одночасно перебуває у крайній правій та другій смугах руху. При цьому автомобіль Тойота, н.з. НОМЕР_1 , знаходиться у крайній правій смузі руху. Між передньою правою частиною автомобіля МАН, н.з. НОМЕР_2 , та лівою частиною автомобіля Тойота, н.з. НОМЕР_1 , наявний інтервал. З фотознімків пошкоджень автомобіля «Тойота», вбачається, що пошкодження починаються на правих передніх дверях з вузької потертості та у подальшому збільшують свою зону контактування та заглиблюються, далі загинають крило з заду на перед та продовжують заглиблюватися з подальшим пошкодженням переднього бампера. Тобто пошкодження на автомобілі Тойота вказують на те, що вони утворилися під час того як автомобіль Тойота знаходився у нерухомому стані, оскільки направленість пошкоджень ззаду на перед, а обидва водії вказують на затор та невелику швидкість автомобілів у заторі. При цьому в кінцевому положенні автомобілі не знаходяться в контактуванні, а між ними є інтервал. Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - Кучерук М.В. посилається на відсутність складу адміністративного правопорушення, тобто відсутність сукупності установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення, а тому просить закрити провадження по справі № 756/6280/21 про адміністративне правопорушення.

Суддя, заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши письмові матеріали справи дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ст. 124 КУпАП встановлює відповідальність водія у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з диспозицією вказаної статті обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у виді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Аналіз норм КУпАП дає підстави для висновку, що протокол, який складено відповідальною особою, повинен містити відомості про обставини, що характеризують суть адміністративного правопорушення у відповідності до диспозиції інкримінованої статті із визначенням: суб`єкта, суб`єктивної сторони, об`єкта, об`єктивної сторони, оскільки протокол за своєю суттю та призначенням, крім доказового значення, представляє собою обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення (проступку) в межах якого суд здійснює розгляд справи.

При цьому суд не може вийти за межі такого обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

Суд лише перевіряє чи є в діях або бездіяльності особи склад інкримінованого правопорушення чи ні. Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи, оскільки це становить порушення частини першої статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі самі висновки надані Європейським судом з прав людини у справі Карелін проти Росії (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), Малофєєва проти Росії (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 209084 від 13.04.2021 року вбачається, що того ж дня о 14 год. 05 хв. год. гр. ОСОБА_1 в м. Києві по пр.-т. Степана Бандери, 25, керуючи транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з розвороту, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 (Дати дорогу) та не надала переваги в русі транспортному засобу автомобіля марки «MAN TGX 26540», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Отже в даному випадку дослідженню підлягає склад інкримінованого правопорушення, а саме чи порушено ОСОБА_1 п.п. 8.4., 2.3 (б) ПДР України, і чи її вина підтверджена належними доказами.

Згідно вимог п. 2.3. б) ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»; п. 8.4.а ПДР «Дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду».

На підтвердження вини ОСОБА_1 до матеріалів справи додано протокол про адміністративне правопорушення ААБ № 209084 від 13.04.2021 року, схему наслідків ДТП, письмові пояснення ОСОБА_1 , письмові пояснення ОСОБА_2 .

Зі схеми наслідків ДТП вбачається, що місце зіткнення транспортних засобів знаходиться у крайній правій смузі руху, таким чином, що автомобіль МАН, н.з. НОМЕР_2 , одночасно перебуває у крайній правій та другій смугах руху. При цьому автомобіль Тойота, н.з. НОМЕР_1 , знаходиться у крайній правій смузі руху. Між передньою правою частиною автомобіля МАН, н.з. НОМЕР_2 , та лівою частиною автомобіля Тойота, н.з. НОМЕР_1 , наявний інтервал . На зворотньому боці схеми ДТП зафіксовані пошкодження автомобілів.

З фотознімків пошкоджень автомобіля «Тойота», наданих захисником, вбачається, що пошкодження починаються на правих передніх дверях з вузької потертості та у подальшому збільшують свою зону контактування та заглиблюються, далі загинають крило з заду на перед та продовжують заглиблюватися з подальшим пошкодженням переднього бампера. Тобто пошкодження на автомобілі Тойота вказують на те, що вони утворилися під час того як автомобіль Тойота знаходився у нерухомому стані, оскільки направленість пошкоджень ззаду на перед, а обидва водії вказують на затор та невелику швидкість автомобілів у заторі.

Також судом в судовому засіданні досліджено долучені до матеріалів справи відеозаписи місця ДТП, додані представником ОСОБА_1 та УПП в м. Києві ДПП НП України на запит суду, на яких містяться відеозапис з назвою відповідно до якого на 3 секунді відео зафіксовано, що автомобіль МАН, н.з. НОМЕР_2 , обладнано дзеркалами, які розташовані на передній правій та боковій правій частині кабіни і які направлені до низу, таким чином, що водій має змогу побачити об`єкти, зокрема транспортні засоби, що знаходяться з правого боку та, зокрема, в безпосередній близькості до автомобіля.

Отже, зазначає, дає підстави стверджувати, що автомобіль МАН починав рух, а автомобіль Тойота більшою частиною кузова знаходиться попереду нього. Рухаючись прямо та дещо зміщуючись у лівий бік, автомобіль МАН контактував правою передньою частиною з передніми лівими дверцятами автомобіля Тойота з заглибленням та подальшим контактуванням з боковою частиною автомобіля Тойота, а саме переднім лівим крилом, лівою фарою і переднім бампером з лівого боку, після чого відбувся вихід з контакту та віддалення.

Пошкодження транспортних засобів, їх характер, направленість пошкоджень на автомобілі Тайота ззаду на перед, кінцеве розташування транспортних засобів, яке зафіксоване у схемі місця ДТП, оглядовість водія автомобіля МАН, зокрема, наявність дзеркал на передній правій та боковій правій частині кабіни, які направлені до низу і які надають водію змогу побачити транспортні засоби, що знаходяться з правового боку в безпосередній близькості до автомобіля та фактично усувають наявність так званих «мертвих зон» з правого боку, спростовують пояснення водія ОСОБА_2 щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась.

Крім того, представник ОСОБА_1 -адвокат Кучерук М.В. надав докази, з яких убачається, що за дві години до даної дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась, 13.04.2021 о 12:05 годині водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем МАН, н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по пр. Бандери в м. Києві, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, зіткнувшись з автомобілем Тойота, н.з. НОМЕР_3 , у підтвердження чого було надано зворотню частину схеми місця ДТП, яка відбулася 13.04.2021 о 12:05 годині на пр. Бандери в м. Києві та постанову Оболонського районного суду міста Києва від 12.07.2021, прийнятій у справі № 756/6281/21, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Матеріали провадження не містять будь-яких інших доказів, у розумінні ст. 251 КпАП України, таких як пояснення свідків, фотографій або відеозаписів, які б підтверджували, викладені у протоколі обставини учинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Отже, відомості, описані у протоколі про адміністративне правопорушення не співвідносяться з фактичними обставинами, установленими за наслідками дослідження наданих учасником судового провадження доказів.

Дослідивши зазначені докази суддя приходить до висновку, що обставини події, висвітлені у даному протоколі про адміністративне правопорушення №209084, не відповідають фактичним обставинам справи про адміністративне правопорушення, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За встановлених у судовому засіданні обставин, вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної події не доведена, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Крім того Верховний суд у постанові від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а висловив правову позицію, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За змістом вище зазначених вимог закону висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Матеріали справи не містять достатньо належних та допустимих доказів для висновку про порушення ОСОБА_1 п.п 8.4; 2.3б ПДР України, що призвело до вчинення дорожнього-транспортної пригоди, дані справи є сумнівними.

У відповідності із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" (рішення від 06.12.1998) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведених обставин та виходячи з положень статті 62 Конституції України про тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, суддя приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні достатні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у даному випадку в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 9, 10, 124, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити, підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ткач М.М.