Провадження № 33/812/113/21 Категорія: ст. 124 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Подзігун Г. В.
Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Ямкової О. О.

за участю:

секретаря Колосової О. М.,

потерпілого ОСОБА_1 ,

представника потерпілого Колесникова С. Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2021 року, якою у відношенні

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 ,

провадження за адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Приймаючи рішення про закриття провадження, суддя у своїй постанові від 22 лютого 2021 року зазначила, що у відношенні ОСОБА_2 складено протокол від 21 жовтня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, за обставинами якого 29 серпня 2020 року об 11 годині 20 хвилині водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Renault Sandero», номерний знак НОМЕР_1 , і рухався по вулиці Степовій у місті Миколаєві, де знаходячись на нерегульованому перехресті з вулицею Клечова Балка, в порушення пунктів 2.3 «б», 14.6 «а», проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, та здійснив обгін на перехресті автомобіля «Deawoo Sens», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку та здійснював поворот ліворуч, внаслідок чого скоїв зіткнення та завдав автомобілям механічні пошкодження.

Провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Не погодившись з такою постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Апелянт зазначав, що ухвалюючи оспорене судове рішення, суд надав перевагу одним доказам над другими, та не врахував, що водій ОСОБА_1 рухався на автомобілі поряд з ним у попутному напрямку, але у правій смузі руху, та почав здійснювати маневр повороту ліворуч з крайньої правої смуги руху, без включення покажчика повороту ліворуч, внаслідок чого виїхав спочатку у ліву смугу руху, по якій рухався ОСОБА_2 та змусив його виїхати на зустрічну смугу руху, але ухилитися від зіткнення не вдалося.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 , як особа, відносно якої провадження у справі закрито, не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. Надав клопотання про відкладення слухання справи у зв`язку з хворобою, яке здав особисто в день засідання до канцелярії суду, без потвердження поважності причин своєї неявки. Інших клопотань стосовно неможливості розгляду справи ним не заявлено.

Відповідно до статті 294 КУпАП апеляційний перегляд справи здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання осіб, які належним чином повідомлені про дату слухання справи не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини їх неявки або відсутні дані про їх належне повідомлення.

Отже, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість її вирішення у відповідному судовому засіданні за наявністю поважних причин, які не викликають сумнівів у зволіканні з розглядом самої справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Між тим, виходячи з доводів заяви про відкладення слухання справи, які не підтверджені належними доказами, а клопотання передано до канцелярії суду особисто ОСОБА_2 , судом апеляційної інстанції поважність причини його неявки до суду не встановлена.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що апелянтом реалізовано своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 294 КУпАП), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 та його представника Колесника С. Ф., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою належних та допустимих доказів, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, яка повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, за матеріалами справи ОСОБА_2 вменяється порушення пунктів 2.3 «б», 14.6 «а» ПДР України, з огляду на які, він проявив неуважність до дорожньої обстановки з її змінами, та здійснив обгін на перехресті вулиці Степової та вулиці Клечова Балка в місті Миколаєві автомобіля, під керуванням ОСОБА_3 , який мав намір виконати поворот ліворуч, внаслідок чого допустив зіткнення.

Вважаючи, що такі дії ОСОБА_2 підтверджені належними доказами, як то: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою та поясненнями потерпілого, але за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції закрив провадження відносно водія ОСОБА_2 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, з підстав, передбачених пунктом 7 частиною 1 статті 247 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав.

Не погодившись з такими підставами для закриття провадження у справі, водій ОСОБА_2 зазначив, що ПДР України не порушував, та дорожньо-транспортна пригода відбулася не з його вини.

Такі доводи апелянта не суперечать матеріалам адміністративної справи, перегляд якої здійснюється в апеляційному порядку.

Так, за нормами ПДР України здійснення обгону на перехресті (пункт 14.6 «а») є самостійним порушенням Правил, та не залежить від обов`язку водія стежити за зміною обстановки, так як передбачає умисне порушення ним заборони, що встановлена ПДР України, та за логікою уповноважених представників поліції, якими складено протокол, зокрема, коли водій бачить автомобіль, який стоїть на перехресті з ввімкнутим покажчиком лівого повороту, пропускаючи зустрічний транспорт, та умисно його обганяє з лівої сторони, виїжджаючи на зустрічну смугу руху, мабуть на ту, полосу руху, по якій рухається цей самий зустрічний транспорт, який пропускає автомобіль, що здійснює поворот ліворуч.

Отже, за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, порушення ОСОБА_2 обгону автомобіля потерпілого, який стояв на перехресті для здійснення повороту ліворуч, та пропускав зустрічний транспорт, можливо було лише за участі ще одного автомобіля, який рухався у зустрічному напрямку, та його пропускав автомобіль потерпілого. Але такий очевидець події не встановлений.

Не змінює встановлення вищезазначених обставин і зміна пояснень водія ОСОБА_1 , які надані ним у суді апеляційної інстанції, особливо в частині того, що він не зупинявся на перехресті для пропуска зустрічного транспорту, а підкатувався до перехрестя, а при здійснені обгону водієм ОСОБА_2 , автомобіль, який рухався їм назустріч мабуть уїхав.

Не встановлено представниками поліції і місце зіткнення автомобілів. Не має такої позначки і схема ДТП.

В той же час у схемі ДТП має місце позначення напрямків руху автомобілів, за якими: автомобіль ОСОБА_2 рухався у лівій смузі руху, а автомобіль потерпілого ОСОБА_1 здійснював маневр повороту ліворуч, починаючи зі смуги, яка розділяє попутний напрямок на праву та ліву смугу руху (а.с.6).

Таке позначення схеми ДТП узгоджується з письмовими поясненнями ОСОБА_2 , та його усними поясненнями, наданими у судових засіданнях, а також письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , які свідчать про те, що потерпілий розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч не з крайнього лівого положення на проїзній частині, а починаючи з правої полоси руху.

Відповідають такому механізму ДТП і механічні пошкодження, що завдані транспортним засобам, які вказують на те, що контактування відбулося лівою передньою частиною автомобіля потерпілого з правою передньою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , в тому числі з пошкодженням правої пасажирської двері та її облаштування (а.с.5). А відстань від межі перехрестя з лівого боку по первісному напрямку руху автомобілів, та уламки від автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , а також сліди юзу від заднього лівого колеса автомобіля під керуванням воді ОСОБА_1 не спростовують обставин, які доводяться водієм ОСОБА_2 у змісті апеляційної скарги.

Ці докази у сукупності судом першої інстанції належним чином не досліджені та не оцінені, в тому числі у відповідності до визначення стандарту доказування «поза розумним сумнівом» по аналогії з доказуванням вини в порядку кримінального судочинства.

Відтак, по аналогії права, вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтями 251, 255 КУпАП, особи, які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення, та збір доказів, мають довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, за встановленими обставинами якого відносно неї складено протокол.

В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає встановленим, що водій ОСОБА_2 рухався у лівій смузі руху вулиці Степової, по якій одночасно рухався в попутному напрямку водій ОСОБА_1 , але в правій смузі руху, та виїжджаючи на перехрестя, не здійснював випередження, обгін автомобіля, який рухався в тому ж напрямку, але по іншій смузі руху, однак, вимушений був змінити напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу руху, у зв`язку з перестроюванням потерпілого та здійснення ним повороту ліворуч без зайняття крайнього положення для здійснення цього маневру.

Інша версія події, яка викладена у змісті протоколу про адміністративне правопорушення, особами, які уповноважені на його складання, не доведена за допомогою належних та допустимих доказів перед судом поза будь-яким розумним сумнівом.

Цим обставинам судом першої інстанції надана невірна оцінка, що призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_2 та безпідставного закриття провадження за закінченням строків накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Тому прийняте суддею суду першої інстанції рішення підлягає скасуванню, про що просить апелянт, із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 лютого 2021 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито, в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, - скасувати та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О.О. Ямкова