Справа № 305/1242/21
Номер провадження 3/305/504/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021. Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Марусяк М.О., з участю адвоката Мігалі І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління Держпраці у Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку, с. Майське, Поліського району, Калінінградської області, Російської Федерації, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з вищою освітою, одружену, фізичну особу підприємця,-

за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення № ЗК 254/285/АВ/П/ПТ від 25.06.2021 вбачається, що в ході інспекційного відвідування суб?єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2 , головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Юртином Віталієм Федоровичем встановлено, що ОСОБА_1 уклала з громадянкою ОСОБА_2 , цивільно-правовий договір без номера з 01.02.2021 по 31.12.2021. Такий же договір було укладено з ОСОБА_2 і у 2020 році. Відповідно до умов цивільно-правового договору замовник у особі ФОП ОСОБА_1 доручає, а виконавець у особі ОСОБА_2 взяла на себе зобов?язання виконувати роботу по землеустрою. Згідно п.2.1 договору замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 1000,00 грн. за домовленістю в місяць. Тобто, винагорода у розмірі 1000,00 грн. в місяць є фіксованою і сплачується особі ОСОБА_2 не залежно від об?єму виконаної нею роботи. Таким чином ФОП ОСОБА_1 підмінила трудовий договір цивільно-правовим договором від 01.02.2021 і свідчить про те, що ОСОБА_2 була допущена до роботи у вищевказаного суб?єкта підприємницької діяльності без оформлення письмово трудового договору.

Відповідно до ч.4 та п.п. 3 ч.7 ст. 24 Кодексу Законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладеня трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомленя центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ, чим порушено ч.4 ст. 24 Кодексу Законів про працю України, постанову Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинила порушення трудового законодавства, що має тривалий характер відповідальність за що передбачена ч.3 ст. 41 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що вона здійснює підприємницьку діяльність в приміщенні за адресою в АДРЕСА_2 . У своїй діяльності залучає працівника ОСОБА_2 на умовах цивільно-правової угоди, згідно якої вона сплачує ОСОБА_2 винагороду у розмірі 1000,00 грн. за домовленістю в місяць, а також всі необхідні податки. При цьому ОСОБА_1 в суді пояснила, що та виконує лише технічну роботу, оскільки у неї відсутній сертифікат та ліцензія на здійснення діяльності пов?язаної з виготовленням технічної документації землевпорядних робіт. Окрім того, основне місце роботи ОСОБА_2 у ТзОВ "САУЛЯК". Вважає, що в її діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, тому просила із вказаних підстав провадження по справі закрити.

Свідок ОСОБА_2 , в суді зазначила, що з 2011 року, вона працює у ТзОВ "САУЛЯК" на посаді інженера-землевпорядника, на постійному місці роботи, на повному окладі, її робочий час з 08 години по 17 годину, п?ятиденняий робочий тиждень, на підтвердження чого у матеріалах справи міститься наказ № 58/к від 01.12.2011 про прийняття на роботу, а з ФОП ОСОБА_1 вони уклали цивільно-правову угоду, на підставі якої вона виконує лише технічну роботу.

Адвокат Мігалі Іляна Василівна у судовому засіданні провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення просила закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 , адвоката Мігалі Іляни Василівни, дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол, та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 41 КУпАП, особа підлягає відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно доположень ст.21 КЗпП Українитрудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи положення вказаних норм КЗпП України та ЦК України основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором метою є отримання певного матеріального результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу.

З метою проведення робіт по землеустрою, 01 лютого 2021 року, між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (замовником) та ОСОБА_2 (виконавцем) було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг, згідно акту наданих послуг №1 виконавець зобов`язується проводити сканування документації із землеустрою, підготовку документів для передачі в архів, набір за дорученням тексту та ведення журналу з клієнтами, повідомлення телефоном замовників (клієнтів) про стан розроблених справ, яким обумовлювалися обсяг роботи та вартість послуг виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Таким чином, предметом вказаних договорів про надання послуг є виконання працівниками певного визначеного обсягу роботи, за наслідками виконання якої замовник зобов`язувався оплатити виконавцям виконану ними роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цього договору є отримання певного матеріального результату. За цими договорами працівники не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, вони самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик.

Будучи допитана в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що добровільно та без будь-якого примусу підписала цивільно-правовий договір, усвідомлюючи його правову природу та те, що після підписання такого договору не вступає з ФОП ОСОБА_1 у трудові відносини, а фактично, зобов`язується виконати певну роботу, за виконання якої замовник перераховує щомісячно виконавцю у вигляді оплати 1000,00 грн. Таким чином, у ФОП ОСОБА_1 не виникало обов`язку щодо оформлення з ОСОБА_2 трудового договору, а тому, висновки посадової особи упраління Держпраці у Закарпатській області про порушення вимогст. 24 КЗпП України є передчасними.

Таким чином, наявні у справі докази, не підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

При цьому в матеріалах справи відсутній наказ, відповідно до якого інспектору Держпраці у Закарпатській області Юртиш В.Ф. доручено здійснити позапланову перевірку (інспекційне відвідування) ФОП ОСОБА_1 , а також відсутні неупереджені докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, а саме фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, зокрема 25 червня 2021 року в 13 год. 50 хв, наприклад, пояснення свідків, показання засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що могли б довести вину ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом».

В порушення вимог статті 256 КУпАП інспектором праці, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення не вказано до якої саме роботи ФОП ОСОБА_1 , було допущено гр. ОСОБА_2 та/чи за якою посадою та яку трудову функцію остання виконувала.

Враховуючи практику ЄСПЛ, яка висловлена у рішеннях «Надточій проти України», «Остюрн проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією, щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно-кримінально правовим та національним правом: колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто гарантії передбачені ст. 4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється Державою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.88 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.98 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. (Правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

Оскільки взаємовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають цивільно-правовий характер, а відповідно до чинного законодавства виконання робіт, надання послуг громадянином може здійснюватися, як на підставі трудового договору, так і на інших юридичних підставах, зокрема, на підставі цивільно-правового договору, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Адміністративні матеріали не містить доказів про наявність між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трудових відносин із підпорядкуванням останньою внутрішньому трудовому розпорядку роботодавця.

З огляду на вказане, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися цивільно-правові відносини, які за своєю правовою природою виключають можливість існування трудових, а відтак порушення, яке полягало у допущенні останньої до виконання обов`язків без оформлення трудових відносин не знайшло свого підтвердження.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає обов`язковому закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується в разі накладення на особу адміністративного стягнення. Оскільки, на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не накладено, підстави для стягнення судового збору відсутні. З урахуванням наведеного судовий збір віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 247, 251, 256, 283-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір в сумі 454 гривні віднести за рахунок держави.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом 10 діб з дня винесення постанови.

Суддя Рахівського районного суду: М.О. Марусяк