Справа № 418/879/21
Провадження № 33/810/150/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Сєвєродонецьк 23 липня 2021 року

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Міловського районного суду Луганської області від 21 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що 01 квітня 2021 року о 15 год. 02 хв. ОСОБА_1 намагалась перетнути державний кордон України через КПВВ «Мілове» до Російської Федерації з мобільним додатком «Дій вдома», чим порушила пункт 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року.

В апеляційній скарзі, яка подана 29 червня 2021 року, ОСОБА_1 просить, скасувати постанову судді, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження послалась на те, що не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, тому не приймала участі у судовому засіданні. Про існування оскаржуваної постанови дізналася лише 25 червня 2021 року.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на розбіжності щодо встановлених обставин адміністративного правопорушення, оскільки суд встановив, що воно вчинено о 15 год. 02 хв., в протоколі зовсім інший час 13 година 40 хв., в протоколі зазначено додаток «Вдома», а в постанові суду - «Дій вдома». Зазначає, що судом при розгляді адміністративної справи суттєво допущені порушення вимог КУпАП. Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові судді не зазначено в чому саме вбачається правопорушення з її боку. При цьому суд розглянув справу без її участі, чим позбавив права на захист. Вона не була повідомлена належним чином про час та розгляд справи. Стверджує, що докази на які посилається суд неналежні і недопустимі. Зазначає, що суть правопорушення викладається у відповідності до диспозиції тієї частини статті або статті, за якою складається протокол. Диспозиція ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення віл інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Отже, вказана норма права є бланкетною, оскільки в ній закріплено лише загальні ознаки правил поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, норма права відсилає до норм іншого нормативного акта іншої галузі права. При цьому, вказана норма права повинна бути зазначена при викладені суті правопорушення. Проте уповноваженою посадовою особою Міловського ВП ГУНП в Луганській області при складанні протоколу та викладені суті правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, зазначено, що нею порушено ПКМУ №1236 п. 14. У зв`язку з чим, переконана, що при складанні протоколу не було дотримано вимог щодо його змісту, зокрема зазначення суті правопорушення, у відповідності до диспозиції ст. 44-3 КУпАП. Окрім того приводить обставини перетині нею кордону та проходження експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-Cov-2 безпосередньо в пункті тестування на КПВВ.

Апеляційна скарга на постанову судді першої інстанції подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Проте клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції.

Заслухавши пояснення захисника Заїки В.К., який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на її доводи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 43-3 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

У відповідності до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Стаття 43-3 КУпАП є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.

У відповідності до протоколу про адміністративне правопорушення Серія ВАБ 174378 ОСОБА_1 ставиться в провину, те що вона намагалась перетнути кордон до РФ через КПВВ «Мілове» з додатком «Вдома», чим порушила пункт 14 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року.

Водночас суддя при накладенні відповідного адміністративного стягнення встановив, що ОСОБА_1 намагалась перетнути державний кордон України через КПВВ «Мілове» до Російської Федерації з мобільним додатком «Дій вдома», чим порушила пункт 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року.

Суд першої інстанції в оскаржуваній постанові також привів зміст п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова) та п.п. 3 п. 7 цієї Постанови, який не відповідає чинній редакції на час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді.

Апеляційний суд виходить з того, що у протоколі про адміністративне правопорушення вказувалось про порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених п. 14 Постанови, який визначає, що особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими разом проживають.

Утім суть адміністративного правопорушення, що зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення: намагання перетнути кордон до РФ через КПВВ «Мілове» з додатком «Вдома», не збігається зі змістом п. 14 Постанови, яка ставилась у провину ОСОБА_1 .

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає приписам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому зазначена суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який не передбачає відповідальності за дане правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційний виходить з того, що постанова судді не відповідає ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), котра декларує, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом.

При цьому відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, з урахуванням встановлення апеляційним судом невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому зазначений нормативний акт, який не передбачає відповідальність за правопорушення, суть якого вказана у протоколі про адміністративне правопорушення, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Міловського районного суду Луганської області від 21 квітня 2021року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Міловського районного суду Луганської області від 21 квітня 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністратвине стягнення за ст. 44-3 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає чинності негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук