Справа № 348/2328/20
Провадження № 33/4808/156/21
Категорія ч.1ст.173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Романко В.М.,

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Романко В.М. на постанову судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2021 року, якою провадження по справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , громадянки України,

про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 було висунуто обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, яке полягало в тому, що 28.06.2020 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 застосувала психологічне насильство, що не завдало фізичного болю та не спричинило тілесних ушкоджень відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме ображала її нецензурними словами, чим вчинила домашнє насильство.

На постанову суду ОСОБА_2 та її захисник адвокат Романко В.М. подали апеляційну скаргу, в якій вважають, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою через неповноту встановлення обставин, невірну оцінку наданих доказів та порушення норм процесуального та матеріального права з наступних підстав.

Вважають, що судом не враховані обставини по справі, а саме те, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , якій апелянт подарувала половину житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Вказують на те, що через деякий час ОСОБА_1 стала виганяти ОСОБА_2 з житлового будинку, періодично приїжджає та забирає її речі з будинку, ображає її нецензурними словами, застосовує силу та спричиняє їй тілесні ушкодження, незважаючи на те, що вона є її матір`ю, похилого віку та інвалід 3 групи.

Звертають увагу на те, що иакі факти були неодноразовими, по яких відкриті кримінальні провадження і здійснюється досудове розслідування.

Просить врахувати, що на даний час в провадженні цього ж суду розглядається кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст.310 КК України і рішення по справі не прийнято.

Апелянти вказують на те, що суд в постанові від 10.02.2021 року безпідставно посилається на суперечності в датах вчинення правопорушення Вважають, що такі, суперечності створені штучно, так як їх взято з письмових пояснень свідків по кримінальному провадженню, які безпосередньо записували та складали працівники поліції і які могли помилитись, що судом не було перевірено шляхом допиту потерпілої ОСОБА_2 та свідків у справі.

Апелянти вказують на те, що суд жодного разу не повідомляв ОСОБА_2 про розгляд справи та не викликав в судове засідання, що свідчить про односторонність та упередженість розгляду справи.

Вважають, що точна дата та час скоєння правопорушення міститься в постанові дізнавача Надвірнянського ВП від 21.09.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000087 від 03.08.2020 року, в якій зазначену конкретну дату 28.07.2020 року та точний час - близько 20 год. скоєння правопорушення.

Апелянти звертають увагу на те, що у відповідності до висновку судового експерта від 26.08.2020 року та наданої амбулаторної медичної картки в ОСОБА_2 містились забій м`яких тканин голови, грудної клітки та пошкодження апоневрозу 2 пальця правої кисті, які свідчать про фізичне насильство щодо потерпілої зі сторони дочки, яке підтверджується показами свідка ОСОБА_3 , яка була очевидцем події, та інших свідків.

Апелянти зазначають, що судом не взято до уваги, що фізичне насильство супроводжувалось образами, залякуванням, погрозами зі сторони дочки та приниженням перед людьми та є проявом психічного насильства.

Вказують на те, що судом не дано належно оцінки показанням свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та не взято до уваги, при цьому зазначено, що показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є ідентичними та суперечливими.

Так, апелянти звертають увагу на те, що ОСОБА_1 вдруге притягається до адміністративної відповідальності а ч.1 ст.173-2 КУпАП, в той час протокол повинен був бути складений за ч.2 ст.173-2 КУпАП, так як в діях дочки є повторність.

Вважають, що суд першої інстанції повинен був повернути протокол про адміністративне правопорушення для належного доопрацювання згідно ст. 278, 256 КУпАП.

Вказують на те, що судом було порушено право ОСОБА_2 на участь в розгляді справи, дачі особистих показів, клопотань, додаткових доказів, права на захист та участі адвоката в розгляді справи.

Просять постанову суду скасувати для проведення додаткової перевірки та належного дооформлення матеріалів справи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважала, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і просила залишити постанову суду без змін, потерпіла ОСОБА_2 та її захисник адвокат Романко В.М., просили постанову суду скасувати та повернути протокол про адміністративне правопорушення для належного оформлення, оскільки дії ОСОБА_1 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду необхідно залишити без змін.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення було складено на підставі відповідної постанови про закриття кримінального провадження інспектора сектору дізнання Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в якій зазначалось про наявність ознак адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Так, відповідно до постанови про закриття провадження від 21.09.2020 року (а.с.3-4) було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000087 від 03.08.2020 року у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України. Суть обвинувачення полягала в тому, що ОСОБА_1 звинувачувалась в тому, що 28.07.2020 року близько 20 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 у ході конфлікту спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_2 . Відповідно до висновку експерта №165 від 26.08.2020 року у ОСОБА_2 будь яких тілесних ушкоджень не було встановлено. У зв`язку із відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України в діях ОСОБА_1 , інспектор сектору дізнання Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області прийшов до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення.

В подальшому, на підставі вищевказаного рішення про закриття кримінального провадження, 23.10.2020 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №042458 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП за обвинуваченням у застосуванні психологічного насильства стосовно своєї матері ОСОБА_2 , що не завдало фізичного болю та не спричинило тілесних ушкоджень, яке полягало в тому, що вона ображала потерпілу нецензурними словами, чим вчинила домашнє насильство. Зі змісту вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що правопорушення було вчинено 28.06.2020р.

В матеріалах справи наявний витяг з ЄРДР від 03.08.2020 року (а.с.5), відповідно до якого 03.08.2020 року до Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява ОСОБА_2 про те, що 08.07.2020 року о 20 год. ОСОБА_5 перебуваючи за адресою с. Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області у ході конфлікту спричинила заявниці тілесні ушкодження.

Також в матеріалах справи наявний протокол допиту ОСОБА_2 від 10.08.2020 року (а.с.7-8), відповідно до якого остання зазначила, що за адресою свого проживання з нею проживають її два сини, які більшість часу проводять в зоні антитерористичної операції на сході країни. Її дочка ОСОБА_1 проживає в м. Надвірна, але час від часу приїжджає до неї, з якою у неї склались неприязні стосунки, у зв`язку із чим остання довгий час періодично наносить їй тілесні ушкодження та погрожує фізичною розправою.

У вказаному протоколі допиту, потерпіла ОСОБА_2 стверджувала, що 28.06.2020 року близько о 09 год. 40 хв. її дочка ввійшла на територію її проживання разом з її чоловіком ОСОБА_6 . Вона зразу зателефонувала сусідці ОСОБА_4 щоб та змогла її захистити від дочки. В ході розмови дочка нанесла їй декілька ударів кулаками в область грудної клітки, зловивши її за пальці, які намагалась вивернути. Сусідка ОСОБА_4 була очевидцем зазначених обставин події. Дочка ОСОБА_1 сокирою нанесла удари по вхідних дверях будинку. ОСОБА_6 намагався забрати сокиру у дружини, внаслідок чого сокира впала на землю, яку ОСОБА_2 схопила і викинула через паркан на територію господарства сусідів, після чого зразу ж покинула подвір`я будинку. Повернувшись до будинку о 20 год. вона побачила, що вікно будинку зняте і лежить на землі. Замки дверей також були зламані. Після чого вона викликала працівників поліції і повідомила обставини події.

Апеляційний суд звертає увагу на те, показання ОСОБА_2 надані нею інспектору дізнання містять дані про те, що ОСОБА_1 нанесла за місцем її проживання 28.06.2020 року тілесні ушкодження і не містять даних про образу потерпілої нецензурними словами.

Матеріали, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення не містять жодних даних про те, що ОСОБА_1 вчинила відносно неї насильство в сім`ї у виді образ потерпілої нецензурними словами.

Зокрема, показання ОСОБА_2 містять дані тільки про те, що ОСОБА_1 застосувала до неї насильство внаслідок чого заподіяла тілесні ушкодження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме ці доводи потерпілої ОСОБА_2 перевірялись органом дізнання, внаслідок чого було прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При цьому, в постанові про закриття провадження від 21.09.2020 року не міститься даних того, що ОСОБА_1 вчинила стосовно матері ОСОБА_2 психологичне насильство у виді образ нецензурними словами.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було складено безпідставно, оскільки матеріали справи не містили даних про те, що вона застосувала психологічне насильство у виді образ нецензурними словами.

Разом з тим, в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвоката Романко В.М. вказують на те, що ОСОБА_1 застосувала фізичне насильство внаслідок якого заподіяла потерпілій забій м`яких тканин голови, фундної клітки та пошкодження апоневрозу 2 пальця правої кисті.

Однак, таке звинувачення явно виходить за межі обвинувачення , яке висунуто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, апелянти звертають увагу на те, що у відповідності до висновку судового експерта від 26.08.2020 року та наданої амбулаторної медичної картки в ОСОБА_2 містились забій м`яких тканин голови, фундної клітки та пошкодження апоневрозу 2 пальця правої кисті, які свідчать про фізичне насильство щодо потерпілої зі сторони дочки, яке підтверджується показами свідка ОСОБА_3 , яка була очевидцем події, та інших свідків, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Однак, у відповідності до висновку експерта № 165 від 0308.2020 року (а.с.16) на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_2 , медичної карти амбулаторно хворої, при цьому назву медичного закладу не вказано, листа за №7771/108/50/02 від 26.08.2020 року було зроблено висновки, що у ОСОБА_2 будь яких тілесних ушкоджень не встановлено, а виставлений в медичні карті амбулаторного хворого діагноз: «забій м`яких тканин голови, забій грудної клітки, закрите пошкодження апоневрозу ІІ пальця правої кисті» не підтверджені об`єктивними даними, а тому не могли бути враховані в підсумках висновку.

Крім того, зі змісту постанови про закриття провадження від 21.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 звинувачувалась в тому,що спричинила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_2 28.07.2020 року, в той час як в протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності вказано, що правопорушення відбулось 28.06.2020 року.

Разом з тим, враховуючи наявність тривалих істотних конфліктних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , апеляційний суд позбавлений можливості прийти до висновку, що в даному випадку дата вчинення правопорушення є опискою та зазначена внаслідок технічної помилки.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що потерпіла ОСОБА_2 та її представник адвоката Романко В.М. звертають увагу суду на те, що ОСОБА_1 вдруге притягається до адміністративної відповідальності і тому протокол про притягнення до адміністративної відповідальності повинен був бути складений за ч.2 ст.173-2 КУпАП, так як в діях останньої вбачається кваліфікаційна ознака повторність.

Вважають, що суд першої інстанції повинен був повернути протокол про адміністративне правопорушення для належного доопрацювання згідно ст. 278, 256 КУпАП.

Апеляційний суд дійсно може направити справу на дооформлення у тому випадку, якщо протокол про адміністративне правопорушення містить недоліки, які унеможливлюють розгляд справи в суді та можуть бути усунуті особою, яка складала протокол протягом строку, який встановлений законом щодо можливості накладення стягнення на правопорушника.

Апеляційний суд не вправі перебирати на себе обов`язки сторони обвинувачення та позбавлений можливості повертати протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку із необхідністю перекваліфікації дій правопорушника на інше більш тяжке правопорушення.

Рішення суду першої інстанції було ухвалено в межах висунутого звинувачення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №042458 від 23.10.2020 року та на підставі аналізу матеріалів справи, суд прийшов до висновку , що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП не знайшла свого підтвердження належними та достатніми доказами, тому вважав за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а провадження по справі закрив.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно диспозиції ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративні правопорушення серія ВАБ №042458 від 23.10.2020 року ОСОБА_1 28.06.2020 в АДРЕСА_3 застосувала психологічне насильство, що не завдало фізичного болю та не спричинило тілесних ушкоджень відносно своєї матері ОСОБА_2 , ображала її нецензурними словами, чим вчинила домашнє насильство.

ОСОБА_1 відмовилась від підпису в протоколі про ознайомлення її з правами, не надала пояснення по суті обставин правопорушення.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні потерпілій ОСОБА_2 що є обов`язковою складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які наслідки настали чи могли настати для потерпілої ОСОБА_2 у виді моральної шкоди, шкоди її фізичному чи психічному здоров`ю внаслідок будь-яких умисних дій фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування психологічного насильства з боку ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак домашнього насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосувала до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство у виді образи нецензурними словами, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Висновок суду першої інстанції є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, що є у справі, та не спростовується доводами апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 надала пояснення у яких вказувала на те, що свою вину у вчиненому правопорушенні не визнає, суду пояснила, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2010 та договору дарування від 26.01.2011 року їй належить на праві власності домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , в якому на даний час проживають її мама ОСОБА_2 , та два брати ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Між нею та її матір`ю ОСОБА_2 склались особисті неприязні відносини, так як остання часто не впускає її до свого домоволодіння, що в АДРЕСА_3 , через що вона неодноразово викликала поліцію.

28.07.2020 близько 09.30 год. вона спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_6 приїхали до її домоволодіння в АДРЕСА_3 , щоб забрати деякі речі. Ввійшовши на територію господарства вона побачила свою маму ОСОБА_2 , яка, побачивши їх, відразу побігла та позакривала всі двері, які ведуть до вхідних дверей будинку. Вона викликала працівників поліції, оскільки її матір не відвиняла двері домоволодіння. Після приїзду поліцейських ОСОБА_2 в їхній присутності відмовилася відчинити двері до її будинку, сказавши при цьому декілька образливих фраз, та відразу втекла з території її господарства в невідомому напрямку. Вона здійснила спробу зателефонувати матері, однак остання не брала слухавку. Тоді вона розповіла присутнім працівникам поліції про всі обставини того що сталося, після чого написала відповідну заяву. На законних підставах вона, не дочекавшись матері, спільно з чоловіком вирішили зняти ліве вікно ззаду будинку, для того щоб пробратися всередину та забрати речі. Близько 11.00 год., перебуваючи на подвір`ї, побачили як на територію господарства знов ввійшли працівники поліції, які підійшли до них і повідомили, що шукають ОСОБА_2 , так як остання повідомила на лінію 102 про спричинення їй тілесних ушкоджень. Вони повідомили працівникам поліції, що ОСОБА_2 з моменту попереднього виклику вдома ще не з`являлася, після чого працівники поліції покинули територію господарства. ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_6 також вийшли на вулицю та повернулися до м. Надвірна.

Висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів для висновку про те, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї матері ОСОБА_2 , є обґрунтованим та правильним.

Зі змісту показань ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 є її матір`ю, між ними тривалий час існують неприязні стосунки, які стали причиною того, що вона змушена була переїхати з домоволодіння в АДРЕСА_1 , половина якого їй належить на праві власності на підставі договору дарування її батька. Зазначила, що матір часто не впускає її до свого дому, що в АДРЕСА_3 , через що вона неодноразово викликала працівників поліції.

28.07.2020 близько 09.30 год. вона спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_6 приїхали до її домоволодіння, що в АДРЕСА_3 , щоб забрати деякі свої речі. Ввійшовши на територію господарства, вона побачила свою маму ОСОБА_2 , яка позакривала всі двері. На її прохання відкрити двері, остання відмовила, при цьому висловила в її адресу нецензурні слова та втекла з подвір`я будинку. Вона намагалась зателефонувати матері, але вона не брала трубку і тоді вона зателефонувала в поліцію. По приїзді працівників поліції вона розповіла про всі обставини того що сталося, після чого написала відповідну заяву. Тоді вона попросила працівників поліції бути присутніми при вході в будинок, так як планувала ввійти в середину по свої речі, показавши при цьому відповідні документи на право власності, на що останні відповіли, що вона як власник має повноцінне право ввійти всередину, після чого останні покинули територію господарства. Не дочекавшись матері, вона спільно з чоловіком вирішили зняти ліве вікно ззаді будинку, для того щоб пробратися всередину та забрати речі. Близько 11.00 год., перебуваючи на подвір`ї, побачили як на територію господарства знов ввійшли працівники поліції, які підійшли до них і повідомили, що шукають ОСОБА_2 , так як остання повідомила на лінію 102 про спричинення їй тілесних ушкоджень. Вони повідомили працівникам поліції, що ОСОБА_2 з моменту попереднього виклику вдома ще не з`являлася, після чого працівники поліції покинули територію господарства. Вони з чоловіком ОСОБА_6 також вийшли на вулицю та повернулися до м. Надвірна.

Доводи апелянтів про те, що при розгляді даної справи слід врахувати, що на даний час в провадженні Надвірнянського районного суду розглядається кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст.310 КК України є безпідставними, оскільки вони не вказують,яким чином обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення підтверджує винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Розгляд справи відбувається тільки в межах обвинувачення, яке висунуто особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, та перевіряється апеляційним судом з мотивів наведених в апеляційній скарзі та на підставі доказів, наданих в матеріалах справи, а розгляд вищезазначеної справи стосовно ОСОБА_1 за ст. 310 КК України немає значення та не впливає при дослідженні обставин при прийнятті рішення у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_2 , то у даному випадку вони не свідчать про наявність істотного порушення та не можуть бути правовою підставою для скасування судового рішення, оскільки потерпілій було відомо про те, що в провадженні суду тривалий час перебуває на розгляді справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення і вона мала реальну можливість прийняти участь у розгляді справи.

Разом з тим, зі змісту пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду та письмових пояснень, що знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що між нею та її дочкою ОСОБА_9 склалися стійкі конфліктні відносини. З нею проживають її два сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які більшість часу проводять в зоні антитерористичної операції на сході України. Дочка ОСОБА_9 проживає в м. Надвірна і періодично приїжджає до неї. У 2011 році на ім`я дочки було оформлено договір дарування будинку і з того часу почали відбуватися в її сторону погрози та побиття. ОСОБА_9 забирала в неї продукти харчування, ламала побутову техніку і залишала її без засобів на проживання.

28.06.2020 року близько о 9 год. 40 хв. до неї приїхала дочка ОСОБА_1 із своїм чоловіком. Побачивши їх, ОСОБА_2 зателефонувала до сусідки ОСОБА_4 і попросила захистити її від нападів дочки. ОСОБА_1 спитала чому я не відкриваю перед нею двері будинку, на що вона змовчала, після чого дочка нанесла їй удари кулаками в область грудної клітки, зловивши при цьому її за пальці, які намагалась вивернути в іншу сторону. При цьому, сусідка ОСОБА_4 бачила протиправні дії дочки. ОСОБА_1 пішла до майстерні, взяла сокиру і почала наносити удари по вхідних дверях її будинку. Тоді чоловік дочки намагався забрати у ОСОБА_1 сокиру, в наслідок чого сокира впала на землю і тоді вона підняла сокиру і викинула через паркан на територію господарства сусідів. Після цього вона покинула подвір`я будинку і побігла на дорогу, де її наздогнала сусідка і забрала до себе додому. в цей час дочка із чоловіком залишились на подвірї її господарства. Близько 20 год. вона повернулась додому і побачила зняте вікно в будинку. Нею було виявлено, що замки дверей були зламані, після чого вона викликала працівників поліції, яким вона повідомила всі обставини події.

Проаналізувавши сукупність досліджених доказів, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 28.06.2020р. застосовувала до потерпілої ОСОБА_2 домашнє насильство у виді образ нецензурними словами, оскільки характер відносин між ними свідчить про наявність конфлікту, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що під час подій 28.06.2020 року відбувалась конфліктна ситуація стосовно неможливості потрапляння ОСОБА_1 до будинку за місцем проживання ОСОБА_2 та належного на праві власності ОСОБА_1 по причині закриття вхідних дверей будинку ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП був складений за результатами письмового звернення ОСОБА_2 .. Причиною звернення ОСОБА_2 став конфлікт, який виник між нею та її дочкою ОСОБА_1 в результаті суперечки по відношенню до потерпілої ОСОБА_1 нанесла останній тілесні ушкодження, внаслідок чого було відкрито досудове розслідування щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України.

При проведенні якого було встановлено відсутність у діянні ОСОБА_1 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КУпАП. На підставі висновку експерта №165 від 26.08.2020 року (а.с.16) у ОСОБА_2 будь яких тілесних ушкоджень не встановлено.

Копію постанови про закриття кримінального провадження було направлено начальнику Надвірнянського ВП ГУНП для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності, на підставі чого було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 та її представника адвокат Романко В.М. вказують на те, що судом не дано належно оцінки показанням свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та не взято до уваги, при цьому зазначено, що покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є ідентичними та суперечливими.

Крім того, на електронну адресу апеляційного суду ОСОБА_1 надіслала клопотання про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Апеляційний суд вважає, що у відповідності до вимог ст.294 КупАП відсутні правові підстави для допиту вищевказаних свідків в суді апеляційної інстанції, оскільки зі змісту письмових пояснень вищевказаних свідків вбачається, що вони не підтверджують факт застосуванні домашнього насильства у виді образ нецензурними словами і вказують на наявність конфліктних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами.

Апеляційний суд, оцінюючи вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено, що під час конфлікту ОСОБА_1 застосувала психологічне насильство стосовно ОСОБА_2 у виді образ нецензурними словами, які могли завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілій.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення тлумачяться на її користь.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_2 та її представника адвоката Романко В.М. про скасування постанови суду, направлення матеріалів справи на доопрацювання та винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що постанова судді законна та обґрунтована, а підстав для її скасування чи зміни за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 та її представника адвоката Романко В.М., залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв