ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/206/21 Головуючий в 1-й інст. Юрлагіна Т.В.
Єдиний унікальний № 937/9206/20 Доповідач в 2-й інст. Рассуждай В.Я.
Категорія - ч.1 ст.44-3 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Юрова В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП « ОСОБА_2 », який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 , будучи директором ФОП « ОСОБА_2 » 21 листопада 2020 року о 11 годині 00 хвилин, знаходячись в приміщенні Будинку Культури «Жовтень», який розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. М. Грушевського, 20/1 допустив роботу ярмарки та здійснював продаж непродовольчих товарів, чим порушив п.п. 4.1 п.15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що як в протоколі про адміністративне правопорушення так і в оскаржуваній постанові суду встановлено факт продажу непродовольчих товарів, однак жодних фактичних підтверджень цьому не наведено. В матеріалах справи відсутні будь-які докази реалізації товару, а також жодні покази свідків, що в свою чергу ставить під сумнів дані обставини. Зазначене підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого не вбачається факту продажу непродовольчих товарів, і сам запис не може бути доказом скоєння ним адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до Інструкції не вказано чим саме проводилася відео зйомка, не зазначено на ній дату та час зйомки.

Вказує, що свідки, які зазначені в протоколі, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були присутніми в приміщенні магазину та є вигаданими особами, які нібито підтвердили факт його відмови від підписання протоколу. На підтвердження вказаного факту ним буде заявлено клопотання про їх виклик. Складений відносно нього протокол він не підписував, навіть ніхто не пропонував йому підписати протокол.

Також зазначає, що 21 листопада 2020 року магазин не працював, а тільки в той день викладався товар. На підтвердження вказаних обставин свідчить довідка ПП «ТРТ-ВАРТО», відповідно до якої на радіо «Мелодія» транслювалася об`ява, що у зв`язку з запровадженим Кабінетом міністрів України карантинних заходів 21 листопада 2020 року торгівельний ярмарок в будинку культури «Жовтень» не працює.

Крім того звертає увагу суду, що відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 Пункти 10, 15, 17-46-4 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СoV-2», втратили чинність. При цьому, закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисника -адвоката Юрова В.П., які підтримали апеляційну скаргу та просили постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутись до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Відповідно до вимог ч. 1-2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що суд допустив неповноту та однобічність розгляду справи, оскільки вказаних вимог закону не дотримався, так як обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував, та не перевірив правильність складання матеріалів адміністративної справи, в тому числі, і протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

Виходячи з фактичних обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №283076 від 21 листопада 2020 року (а.с.1) зазначено, що 21 листопада 2020 року гр. ОСОБА_1 , будучи директором ФОП « ОСОБА_2 » о 11 годинні 00 хвилин, знаходячись в торгівельній ярмарці БК «Жовтень» у м. Мелітополі, вул. Грушевського, 20/1, допустив роботу ярмарки та здійснював продаж непродовольчих товарів, чим порушив вимоги п.п. 4.1, п. 15 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року.

Ці обставини визнані судом першої інстанції доведеними і покладені в основу оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, суддя як на докази вини останнього послався на відеоматеріали, які були надані працівниками поліції (а.с.14), фотосвітлинами (а. с.4), а також письмовими поясненнями (а.с.3).

Між тим, з такими висновками суду неможливо погодитися виходячи з наступного.

Судом першої інстанції не враховано ряд обставин, які мали значення для правильного вирішення справи.

Нормами ст. 278 КУпАП на орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, покладений обов`язок на стадії підготовки справи для розгляду перевірити питання, перелічені у цьому законі. Одне з таких питань - це питання правильності складання протоколу та інших матеріалів справи. Ці норми закону судом першої інстанції дотримані не були.

Так, суд першої інстанції не врахував, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 21 листопада 2020 року та в матеріалах справи відсутні докази факту продажу непродовольчих товарів, а також покази свідків, в даному випадку покупців.

Крім того, відеозапис нібито вчинення ОСОБА_1 порушень правил щодо карантину людей, суд апеляційної інстанції не може вважати допустимим доказом, оскільки останній був зроблений на невідомий носій та без конкретизації дати і часу зйомки, що є істотним порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженого наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції вважає, що в матеріалах справи відсутні докази, які поза розумним сумнівом підтверджуються факт реалізації ОСОБА_1 непродовольчих товарів в певних період під час карантину.

Апеляційний суд також вважає, що доводи апелянта про те, що він не підписував протокол про адміністративне правопорушення та його працівники поліції не склали за його участі, є слушними і такими, які заслуговують на увагу, адже матеріалами справи відсутні докази, які спростовують вказані доводи апелянта.

Окрім того, апеляційний суд наголошує, що вказана норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, є здійснення винною особою діянь, які прямо заборонені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та деталізовані у Постановах КМУ, рішеннях органів місцевого самоврядування.

Так, досліджуючи в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення від 21 листопада 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 інкримінувалось порушення вимог п.п. 4.1, п. 15 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Однак, під час перегляду справи встановлено, що відповідно до постанови КМУ від 9 грудня 2020 року №1236, пункти 10, 15, 17-46-4 постанови КМУ від 22 липня 2020 року №641 втратили свою чинність.

Згідно ст. 94 Конституції України Закони стають обов`язковими та набувають законної сили негайно після офіційного прийняття й опублікування тексту закону, якщо інше не передбачено самим законом. При цьому, набуття законом чинності означає, що із цього моменту ним повинні керуватися, виконувати його й дотримуватися всі юридичні та фізичні особи. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Тому, втрата законом чинності означає, що із цього моменту він не може застосовуватися.

Закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (ст.15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.7). Таким чином до юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, що пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно із ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, яке мало місце, та що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки доказів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням вказаного, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції.

Указані порушення закону - є безумовною підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Встановлені апеляційним судом порушення при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, ставлять під сумнів достовірність даних, зазначених в протоколі та долучених до нього матеріалів, апеляційної інстанції доходить до висновку, що постанову суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому її слід скасувати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження в справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 лютого 2021 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду Рассуждай В.Я.

Дата документу Справа № 937/9206/20