ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: 33/819/99/21 Доповідач: Кутурланова О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м.Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кутурланової О.В.,

за участю секретаря Плохотніченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 20 вересня 2020 року о 20 год. 05 хв. в м. Херсоні, по вул. Теплоенергетиків, 45 керував автомобілем Mercedes Benz ML500, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху» (далі Правила) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, як пропущеного з поважних причин, оскільки про наявність адміністративного провадження дізнався від співробітників виконавчої служби, після чого 27.01.2021 року звернувся до Херсонського міського суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя та реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, вищевказані вимоги закону судом першої інстанції у повній мірі дотримані не були і висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України за обставин, наведених у постанові, не підтвердився в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п.п. а) пункту 2.9 Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно до п. 2.5 Правил водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

З матеріалів провадження вбачається, що приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 , суддя, дослідивши матеріали справи, як на докази винуватості ОСОБА_1 в постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеофайли з нагрудного відеореєстратора поліцейського, а також направлення на огляд водія транспортного засобу.

При цьому, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що дане адміністративне правопорушення не вчиняв, так як з 2017 року мешкає в м.Києві та 20 вересня 2020 року, в день складання адміністративного протоколу, перебував за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , про наявність адміністративного провадження дізнався випадково, коли були заблоковані його рахунки, після чого звернувся в банк, а в подальшому до державного виконавця.

Після ознайомлення з матеріалами справи, а саме з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, долученого до матеріалів адміністративної справи, з`ясувалось, що брат, який керував автомобілем Mercedes Benz ML500 в ході розмови з працівниками поліції, скориставшись зовнішньою схожістю, назвав останнім його анкетні дані, при цьому жодних документів працівникам поліції не надавав, адміністративний протокол складено зі слів правопорушника з використанням додатку «Дія».

27.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області з заявою про те, що його анкетні дані було незаконно використано іншою особою, внаслідок чого працівниками патрульної поліції на нього був складений адміністративний протокол, а вина особа уникла відповідальності.

З метою усунення неповноти розгляду справи та поновлення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційним судом були виконані вимоги статей 279, 280 та 293 КУпАП та дослідженні як матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , так і додаткові докази, на які посилався ОСОБА_1 та його адвокат Граділь А.О.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 звинувачується у тому, що 20 вересня 2020 року о 20 год. 05 хв. в м. Херсоні по вул. Теплоенергетиків, 45 керував автомобілем Mercedes Benz ML500, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

При перегляді відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського встановлено, що особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу хоча і має зовнішню схожість з особою, яку притягнено до адміністративної відповідальності, однак за статурою та рисами обличчя є відмінною від присутнього у судовому засіданні ОСОБА_1 , особа якого перевірена у передбаченому законом порядку, що дає підстави для висновку, що за кермом зупиненого транспортного засобу перебувала не особа, яку фактично притягнено до адміністративної відповідальності. Суд також звертає увагу на ту обставину, що пред`явлення водійського посвідчення не зафіксовано в момент відеозапису.

З відомостей наданих Головним Управлінням Національної поліції в Херсонській області Херсонського районного Управління поліції відділу поліції №1 від 05.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до них із заявою за фактом незаконних дій із використанням його анкетних даних при вчиненні адміністративного правопорушення.

При вирішенні справ про адміністративні правопорушення судам слід неухильно дотримуватися Конституції, вимог КпАП України та керуватися роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», із змінами, внесеними згідно з постановою ВС від 19.12.2008 року.

Так, у п. 24 постанови йдеться про те, що слід звернути увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в Українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Отже, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду справи суттєві обставини, які повністю підтвердили пояснення ОСОБА_1 щодо його непричетності до скоєного адміністративного правопорушення, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить до висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі ч.1 п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2020 року , якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік- скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду О.В.Кутурланова