Номер провадження: 33/813/1014/21
Головуючий у першій інстанції Циб І.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Журавльова О.Г., за участі секретаря судового засідання Стоянової Л.І., представника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Врони А.В., розглянувши клопотання представника Врони А.В. про поновлення ОСОБА_1 строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2021 про накладення стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 170 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції, 15.10.2020 року о 19 години 30 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив по відношенню до своєї дружини психологічне насильство домашнього характеру.

Згідно протоколу дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи, тощо), внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, представник ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку 07.07.2021 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду від 13.01.2021 як постановлену з порушенням норм матеріального права, що потягло за собою безпідставне притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та просив скасувати оскаржувану постанову суду і винести нову, якою справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просив поновити ОСОБА_1 пропущений строк, посилаючись на те, що постанову суду першої інстанції від 13.01.2021 він не отримував та про рішення суду дізнався лише з Єдиного державного реєстру судових рішень у липні 2021 року, тому вважає, що строк пропущений з поважних причин і просив його поновити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 наполягав на вимогах клопотання та просив поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду від 13.01.2021 як такої, що постановлена з порушенням вимог законодавства про адміністративні правопорушення.

Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, вважаю, що воно не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім у судовому засіданні суду першої інстанції про що зазначено у постанові місцевого суду від 13.01.2021, а також зазначено, що він свою провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав, вказав, що не вчиняв психологічне насильство домашнього характеру.

Окрім того, в постанові місцевого суду від 13.01.2021 зазначено, що в попередні судові засідання з`являвся захисник ОСОБА_1 - адвокат Врона А.В., на думку якого, у діях його підзахисного відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки дані відносини носять цивільно-правовий характер та пов`язані з сімейними, тому просив закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Тобто, сама особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності була присутня в день постановлення рішення та знала, яке прийнято по суті, а також представник Врона А.В. приймав неодноразово участь у судових засіданнях та був освідомлений про наявність провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 .

З огляду на що, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , приймаючи особисту участь у судових засіданнях, в тому числі в день постановлення рішення по суті, знав про наслідки розгляду справи відносно нього, однак будь-яких дій, спрямованих на захист своїх прав не вчинив. Що в свою чергу не вчинив і його представник, який також знав про перебування справи на розгляді в суді першої інстанції, однак не вчинив дій щодо зацікавленості в результатах розгляду справи свого підзахисного.

Суд звертає увагу, що під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

Водночас, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 не містить жодного мотивування поважності причин пропуску строку на оскарження судового рішення, окрім посилання на неотримання копії судового рішення, при тому що сам ОСОБА_1 був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в день постановлення рішення по суті. Інших підстав поважності пропуску строку клопотання про поновлення строку не містить.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд також застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10.2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин апеляційний суд не встановив у клопотанні представника ОСОБА_2 об`єктивних обставин, які могли вплинути на неможливість своєчасного подання апеляційної скарги на постанову місцевого суду від 13.01.2021 відносно ОСОБА_1 , яка подана ним була після спливу майже 6 місяців з дня постановлення рішення та вважає, що підстав для поновлення строку на подачу апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

В задоволенні клопотання представника особи, на яку накладено адміністративне стягнення ОСОБА_1 адвоката Врони А.В. про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відмовити.

Апеляційну скаргу з додатками повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов