КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/8219/21
Апеляційне провадження №33/824/3159/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк в один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі чотириста п`ятдесят чотири гривні.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

30.04.2021 року о 03 годині 50 хвилин на просп. С. Бандери, 34 у м. Києві, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло.

Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», результат огляду позитивний, про що в матеріалах справи міститься відповідний висновок №002314.

ОСОБА_1 порушив п. 2.9 А Правил дорожнього руху.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, від його захисника поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд не вбачає за доцільне відкладати її розгляд, та вважає за можливе проводити її розгляд за відсутності ОСОБА_1 , оскільки його вина у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: змістом протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, а також висновком КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» №002314 з позитивним результатом огляду, а саме про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння (кокаїн).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 доказана, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортними засобами у стані наркотичного сп`яніння.

З огляду на зазначене, суд на підставі ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні покарання враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу правопорушника, відношення до скоєного і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід накласти, у вигляді штрафу та позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу і, окрім іншого, просить поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення та скасувати постанову і закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається, зокрема, на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 2 Закону України «»Про судоустрій і статус суддів» ст.ст. 1, 7, 130, 245, 247, 251, 268, 277-2, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану не в автоматичному режимі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - Большакової А.К., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін з огляду на наступне.

Як правильно встановив місцевий суд, 30.04.2021 року о 03 годині 50 хвилин на пр. С. Бандери, 34 у м. Києві, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI», державний номер. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, чим порушив п. 2.9 А Правил дорожнього руху.

Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», результат огляду позитивний, про що в матеріалах справи міститься відповідний висновок №002314.

Зазначені обставини підтверджується даними протоколу серії ААБ №145791 ( а.с. 1 ), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ( а.с. 2 ), відеоматеріалом ( а.с. 3 ).

Відтак, дані протоколу про адміністративне правопорушення, які підтверджуються іншими по справі доказами, з достатньою повнотою досліджені судом на виконання вимог ст. 280 КУпАП, а тому висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним, в т.ч. п. 2.9А Правил дорожнього руху, є правомірним, відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам.

Враховуючи викладене, місцевий суд, з точки зору суду апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про дотримання, при затриманні правопорушника, вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану не в автоматичному режимі, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами).

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевим судом дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 положень п. 2.9А Правил дорожнього руху є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, будь-яких доказів на спростування наркотичного сп`яніння правопорушника учасники процесу, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надали.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 2 Закону України «»Про судоустрій і статус суддів» ст.ст. 1, 7, 245, 247, 251, 268, 277-2, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану не в автоматичному режимі, на переконання суду другої інстанції, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" (п.43) та "Авшар проти Туреччини" (п. 282), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАПдоводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення правопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази його винності одержані законним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

При цьому, посилання апелянта на розгляд справи місцевим судом у його відсутність, з точки зору суду другої інстанції, не є правовою підставою для скасування судового рішення, оскільки він свої права, передбачені ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у повній мірі реалізував у суді другої інстанції.

Окрім цього, відповідно до постанови місцевого суду ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявку суд не повідомив, а згідно положень ч. 2 зазначеної норми його участь у розгляді справи не є обов`язковою.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати і на те, що згідно висновків ЄСПЛ у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі", зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд, окрім іншого, вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року з огляду на поважність причин його пропуску та з метою дотримання положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк