Справа №461/4523/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника особи відносно якої складено протокол адвоката Піки М.Є., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ч.1 ст.175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

згідно протоколу 20 травня 2021 року о 10 годині 10 хвилин за адресою: м. Львів, вул.Карпінського, 3, ОСОБА_1 курив тютюнові вироби «SOBRANIE», чим порушив ч. 2 п. 12 ст. 13 Закону України «Про заходи щодо здоров`я населення», яким куріння заборонено.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (скеруванням рекомендованої кореспонденції, а також телефонограмою). Про причини неявки суд не повідомив.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокат Піка М. Є. подав до суду письмові пояснення, які підтримав в ході судового розгляду, у яких просить закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 ст.175-1 КУпАП передбачена відповідальність за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради. Норма даної статті є бланкетною, тобто є нормою права яка не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Статтею 245 цього ж Кодексу передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення адвоката Піки М.Є. вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад вказаного вище адміністративного правопорушення, виходячи з нижченаведеного.

Згідно ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Інспектором поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 105005 було зазначено, що ОСОБА_1 порушено ч. 2 п. 12 ст. 13 Закону України «Про заходи щодо здоров`я населення», яким куріння заборонено. Водночас, згаданий закон в актуальній нормативній базі чинного національного законодавства відсутній, на що зокрема посилається адвокат у своїх письмових поясненнях. За наведених обставин протокол про вчинення адміністративного правопорушення громадянином ОСОБА_1 є недопустимим доказом у справі, оскільки не містить належних даних про суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Оскільки інші докази зібрані на підставі протоколу, який визнаний судом недопустимим доказом, такі також не можуть бути визнані допустимими по даній справі.

Так, на підтвердження факту вчинення правопорушення, до протоколу долучений рапорт представника поліції.

Водночас, згідно правового висновку Касаційного адміністративного суду у справі №752/15787/16-а (постанова від 20.05.2020 року), сам по собі рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При оцінці доказів суд керується принципом "поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В постанові Верховного Суду по справі №813/2451/17 від 27.02.2018 р. зазначено, що сам факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено лише допустимими доказами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини, який вказав, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведене вище свідчить про те, що факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.

Враховуючи положення ст. 251 КУпАП та беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст. 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оцінивши наявні у даній адміністративній справі докази в їх сукупності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 175-1, 247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст.175-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький