КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 761/7079/21 Апеляційне провадження №33/824/2596/2021Головуючий у суді першої інстанції - Фролова І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року суддя Київського апеляційного суду М.І.Оніщук, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Гуленком Юрієм Миколайовичем, що діє на підставі договору, на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , який займає посаду заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, місце знаходження - місто Київ, вулиця Січових Стрільців, буд. 17, до адміністративної відповідальності передбаченої частиною 5 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДН № 0056 від 16.02.2021, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб () 16 січня 2021 року, знаходячись за адресою: м. Київ, вулиця Січових Стрільців, 17 в приміщенні адміністративної будівлі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в порушення вимог п.1 ч.1 ст. 20 та ч.2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» листом від 16.01.2021 за № 60-682/21 неповно надав інформацію у відповідь на адвокатський запит адвоката Осики Сергія Валентиновича від 15.12.2020 за вих. № 6220, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст. 212-3 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2021 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП, та закрито провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неповно з`ясував всі обставини справи, надав неправильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема вказує, що інформація про банківські рахунки клієнтів банку, рух коштів по ним та платіжні доручення є інформацією, яка становить банківську таємницю. Розкриття банківської таємниці можливе лише на письмовий запит та/або дозвіл клієнта. Оскільки, до адвокатського запиту адвокатом Осикою С.В. не надано зазначеного дозволу, Фонд гарантування вкладів не мав права надати запитувані адвокатом копії/витяги документів та/або інформацію, яка стосується клієнта. Окрім того зазначає, що у вказаному протоколі відсутні конкретизація та зазначення в чому полягає порушене право запитувача інформації, а тому, вважає, що протокол серії ДН №0056 від 16.02.2021 взагалі не мав бути складений з підстав, визначених в п.3 розділу III Порядку №328. Крім того, звертає увагу, що протокол не відповідає вимогам КУпАП так як складений неналежною особою - Уповноваженою особою Ради адвокатів Донецької області, при цьому робоча адреса адвоката Осики С.В. знаходиться в Київській області, а тому вважає, що провадження мала здійснювати уповноважена особа Ради адвокатів міста Києва або Київської області. Також, вважає, що протоколи складено з порушенням строків визначених законодавством.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 -адвоката Гуленка Ю.М., який підтримав апеляційну скаргу та адвоката Осики С.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 212-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Такий висновок, як вбачається з постанови суду першої інстанції підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДН №0056 від 16.02.2021 та копіями документів, долученими до матеріалів справи, в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», держава створює належні умови для діяльності адвокатури та забезпечує дотримання гарантій адвокатської діяльності.

За приписами ст. 24 цього Закону адвокат може звернутися з запитом про надання інформації.

Частиною 2 ст.24 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що установа, до якої надійшов адвокатський запит, зобов`язана не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію.

Одним із механізмів забезпечення адвокатської діяльності є передбачена ч. 5 ст. 213-3 КУпАП відповідальність за неправомірну відмову в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності на адвокатський запит.

Отже, із зазначеного вбачається, що у випадку надходження до відповідної установи адвокатського запиту, у разі, якщо ця установа є розпорядником запитуваної інформації та документів, покладений обов`язок надати таку інформацію ініціатору запиту.

Як вбачається з матеріалів провадження, адвокат Осика С.В. діючи в інтересах ОСОБА_2 , з метою захисту її прав та інтересів звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із запитом №6220 від 15.12.2020, у якому просив надати наступну інформацію та документи:

1. Витяг чи інший документ з переліку рахунків, вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду, який було складено відповідною Уповноваженою особою, відповідно до ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено про включення ОСОБА_2 до такого переліку;

2. Якщо ОСОБА_2 до такого переліку не включена та/або такий перелік не було складено, повідомити письмово та вказати конкретні підстави з яких ці дії не були вчинені;

3. Повідомити коли, на який конкретно банківський рахунок, якої установи (Банку) із зазначенням посадової особи за вказівкою якої були перераховані кошти ОСОБА_2 , які знаходилися на зазначених вище рахунках в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»;

4. Надати копію банківського платіжного доручення, що свідчить про перерахування коштів з арештованих судом рахунків на інший банківський рахунок.

Наведені адвокатом Осикою С.В. у його запиті питання сформовані у зв`язку з наявністю наступних обставин.

ОСОБА_2 04.09.2014 уклала з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» договір про банківський строковий вклад, до якого 12.11.2014 укладена додаткова угода про зміну суми вкладу на 150 000 доларів США з відсотковою ставкою 1% річних.

Разом з тим, у зв'язку з тим, що у лютому 2015 року вказаний банк припинив сплачувати відсотки за вказаним депозитним вкладом, у березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про дострокове розірвання депозитного договору та стягнення суми вкладу.

З метою забезпечення зазначеного позову, ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на депозитному вкладі, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.07.2015 (справа №210/1340/15) задоволена.

Однак, у зв`язку з тим, що рішенням Національного банку України від 17.09.2015 №612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та у останньому запроваджено тимчасову адміністрацію рішення суду від 17.09.2015 року не виконане.

Так, у силу ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Згідно ст. 27 Закону уповноважена фондом особа Фонду протягом п`ятнадцяти днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Відповідно до ч.9 ст. 150 ЦПК України, грошові клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Таким чином, з вище зазначеного вбачається, що розпорядником запитуваної інформації адвокатом Осикою С.В. інформації є саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки його уповноважена особа під час процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку складає перелік вкладників неплатоспроможного банку, на рахунки яких за рішенням суду накладений арешт, та передає з письмовими повідомленням особи, в інтересах якого накладено обтяження, тобто ОСОБА_2 на розпорядження, перехідному/приймаючому банку.

Так, у відповіді на запит 16.01.2021 листом за вих. №60-682/21 за підписом заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 адвокату Осиці С.В. було надано відповідь на адвокатський запит від 15.12.2020 №6220. Аналіз змісту указаного листа дає підстави стверджувати те, що зазначена у запиті інформація адвокату Осиці С.В. надана не була. Зміст відповіді, яка була направлена адвокату Осиці С.В. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за підписом заступника директора-розпорядника ОСОБА_1 звівся до повідомлення про процедуру ліквідації банку, роз`яснення порядку розкриття банківської таємниці та необхідність звернення до уповноваженої особи фонду.

Так, суд погоджується із обґрунтуванням заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 у відповіді на адвокатський запит від 15.12.2020 №6220 в частині. що стосується відмови у наданні інформації, яка містить банківську таємницю, оскільки діючим законодавством передбачений інший порядок розкриття такої інформації.

Водночас, у іншій частині відповідь заступника директора - розпорядника Фонду ОСОБА_1 на адвокатський запит адвоката Осики С.В. від 15.12.2020 №6220, за своїм змістом не містить інформації на сформовані адвокатом запитання, яка необхідна останньому для надання правової допомоги ОСОБА_2 .

Адвокатський запит адвоката Осики С.В. від 15.12.2020 №6220 за змістом, формою та долученими до нього документами відповідає вимогам ч. 1 ст. 24 Закону України "Про адвокату та адвокатську діяльність", а запитувана у них інформація необхідна адвокату для надання правової допомоги клієнту ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 не мав законних підстав для відмови у наданні відповіді на зазначений адвокатський запит, окрім інформації в частині, яка містить банківську таємницю, про що зазначено вище.

Із висновком суду першої інстанції щодо наявності вини у діях ОСОБА_1 в повній мірі погоджується і суд апеляційної інстанції, з наведених вище підстав.

Щодо невідповідності протоколу про адміністративне правопорушення, а саме порушення територіального принципу, то вказані доводи є безпідставними, так як відповідно до п. 3 Розділу ІІ Порядку провадження за заявою про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 212-3 КУпАП (порушення права на інформацію), у частині порушення права на інформацію, порушується за заявами адвоката, кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена, на території юрисдикції відповідної ради адвокатів регіону, за адресою робочого місця адвоката, кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати, або за місцем знаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, що допустили адміністративне правопорушення.

Адреса основного робочого місця адвоката вказано адресу Донецької області, а як додаткову адресу зазначено абонентську скриньку для листування, яка знаходиться у Київській області. Таким чином, зазначення додаткової адреси не суперечить нормам вказаного закону.

Доводи апелянта щодо відсутності конкретизації та зазначення в чому полягає порушене право запитувача інформації у протоколі, суд вважає необґрунтованим, оскільки протокол відповідає вимогам встановленим законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують факту наявності складу адміністративного правопорушення, і не можуть бути визнанні достатніми підставами для висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Разом з тим, вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

За загальним правилом строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями, днями. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Останній день строку триває 24 години.

Отже, з огляду на те, що відповідь на запит було надано 16.01.2021 року, то останнім днем строку накладення адміністративного стягнення є 16.04.2021, тобто день винесення судом оскаржуваної постанови.

Таким чином, станом на 16.04.2021 року у суду першої інстанції були відсутні належні підстави для висновку про сплив строку накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2021 в частині не застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та судового збору на користь держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Гуленком Юрієм Миколайовичем - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , який займає посаду заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, місце знаходження - місто Київ, вулиця Січових Стрільців, буд. 17, до адміністративної відповідальності передбаченої частиною 5 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який займає посаду заступника директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Оніщук