КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/7666/21

Суддя в суді першої інстанції: Горбатовська С.А.

Провадження № 33/824/3430/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року накладено на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (170 грн.) та стягнуто судовий збір в сумі 454 грн. на користь держави (а.с. 25-27).

Не погодившись з вказаною постановою, 02 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не з`ясовано усіх обставин справи. Зазначав, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 протягом 21 року, проте, з весни цього року у них почалися сварки у зв`язку з нестачею коштів та різним баченням сімейних відносин. Крім того, його дружина ОСОБА_2 вирішила подати позови про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та його окремого проживання. Вважає, що ОСОБА_2 створює на нього тиск, щоб виселити з квартири, шляхом необґрунтованих звернень до поліції та обвинувачення його у вчиненні протиправних дій. Звертав увагу на те, що на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за завідомо неправдиве повідомлення про її побиття, на підтвердження чого надав витяг з ЄРДР, протокол та копію його заяви про завідомо неправдиве повідомлення. Їхні спільні діти знаходяться під впливом матері та матеріально залежні від неї, тому до їхніх показань слід ставитися критично. Також його старший син ОСОБА_3 , який є свідком, наніс йому тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с. 29-30).

В апеляційному суді потерпіла ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги та просила залишити її без задоволення.

ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його захисника - адвоката Ляшенко І.І. 12 липня 2019 року, тобто завчасно і не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання, телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази, до суду не прибув і причини неявки до суду не повідомив. Представник ОСОБА_1 - адвокат Ляшенко І.І. подав письмову заяву про відкладення розгляду справи, проте доказів наявності поважних причин неявки до суду не надав (а.с. 39-44).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ст. 294 КУпАП апеляційний суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Суд першої інстанції при винесенні постанови посилався на протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 386004 від 27 березня 2021 року об 11 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно дружини, а саме нецензурно виражався та чіплявся до останньої, чим зміг завдати психологічних травм та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився у присутності двох понятих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 1).

До протоколу долучено пояснення ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 (а.с. 3, 5).

Так, потерпіла ОСОБА_2 зазначила, що її чоловік ОСОБА_1 27 березня 2021 року прийшов додому в нетверезому стані, почав чіплятися до неї та старшого сина ОСОБА_3 . Нецензурними словами ображав її та сина, а на прохання вийти та залишити їх у спокої ще більше обурився. ОСОБА_1 погрожував її засадити, позбавити прав на дітей. Пояснювала, що протягом останніх місяців її чоловік постійно вживає алкогольні напої та провокує сварки в сім`ї, безпричинно чіпляється як до неї та дітей, ображає словесно. Це може продовжуватися і до 24 години або 1 години ночі, що впливає на психіку дітей, які постійно чують лайки, образливі слова (а.с. 5).

ОСОБА_1 зазначив, що докази надасть до суду (а.с. 3).

У суді першої інстанції старша донька ОСОБА_6 та син ОСОБА_3 дали пояснення, в яких зазначали, що батько зловживає алкогольними напоями та постійно чинить психологічний і фізичний тиск як на дітей, так і на дружину (мати) ОСОБА_2 , свариться з нею, нецензурно виражається та ображає її.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (у редакції, чинній станом на день складення протоколу) вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Отже, обов?язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення вказані умисні дії ОСОБА_1 , які полягають у тому, що він 27 березня 2021 року нецензурно висловлювався та чіплявся до потерпілої, чим завдав їй психологічної травми.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, суд першої інстанції об`єктивно та повно дослідивши обставини справи, прийшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Твердження апелянта про неврахування судом доказів, які вказують на відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме посилання на те, що син ОСОБА_3 завдав йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а на дружину ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за завідомо неправдиве повідомлення про побиття, суд апеляційної інстанції відхилив з огляду на те, що вирішення цього питання не може бути предметом даного апеляційного розгляду, оскільки дані про такі порушення в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , в межах якого і проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення, відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення за завідомо неправдиве повідомлення було складено на ОСОБА_2 у лютому 2021 року (а.с. 31), а тілесних ушкоджень ОСОБА_1 зазнав у травні 2021 року (а.с. 24), тобто не у день складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 386004 від 27 березня 2021 року на ОСОБА_1 про вчинення домашнього насилля психологічного характеру.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції справу розглянуто повно, об`єктивно та всебічно, а висновки суду щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на зібраних по справі доказах.

Отже, відсутні підстави для скасування постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець