Справа № 504/2326/21
Номер провадження 3/504/1168/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Якимів А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДПС в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працює директором ТОВ «ЮП 2000», проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2021 року на розгляд Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли вказані матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи за допомогою телефонограми.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 122 від 23.06.2021 року, що складений головним державним ревізор-інспектором Байрак Н.В., директор ТОВ «ЮП2000» ОСОБА_1 вчинила правопорушення, що передбачено п. 44.1, п.44.2, ст.44, п.п.134.1, п.134.1, ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, що призвело до зниження податку на прибуток, відповідальність за, що передбачена ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. До протоколу про адміністративне правопорушення додано копію акту документальної перевірки від 09.06.2021 року №11087/15-32-07-01-17/42939822 ТОВ «Южна Пальміра 2000», копію паспорта ОСОБА_1 та її РНОКПП, наказ № 1 про прийняття на роботу від 02.05.2019 року, довідку по заробітній платі.

Інших документів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП головним управлінням ДПС в Одеській області не додано.

Частиною першою статті 163-1 КУпАП передбачена відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Всупереч цим вимогам Закону, у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, у чому полягає суть адміністративного порушення, яке вчинила ОСОБА_1 (чи це відсутність податкового обліку, порушення порядку його ведення чи не своєчасне подання аудиторських висновків). Суть адміністративного правопорушення особою, що складено протокол про адміністративне правопорушення зводиться виключно до покликання на норми Податкового кодексу України, зокрема п.п. 44.1, п.44.2, ст.44, п.п.134.1, п.134.1, ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, що є неприпустимим, оскільки таке звинувачення є неконкретним, у його змісті відсутні будь-які дані з приводу події адміністративного правопорушення дати, місця, способу вчинення, тощо.

Положеннями п. 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. В п.п. 134.1 ПК України визначено, яким чином здійснюється визначення прибутку із джерелом походження з України та за її межами. Разом з тим, саме собою, посилання особи на наявність вищевказаних норм матеріального права не розкриває суті конкретного порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , чим порушується право останньої на захист. З наявних матеріалів справи не вбачається, які ж саме дії /бездіяльність вчинені, у чому полягає вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. Особа, що складала протокол, обмежилась лише посилання на норми закону, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають).

Слід зазначити, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 122 від 23.06.2021 року, в такому наявні посилання на акт документальної перевірки від 09.06.2021 року №11087/15-32-07-01-17/42939822 ТОВ «Южна Пальміра 2000», який доданий до справи, як копія, яка містить 1,2 та 18 сторінку, з якого так само не можливо встановити суть порушення, що допущене ОСОБА_1 , а розділ ІV акту перевірки, так само лише цитує порушення п.п. 44.1, п.44.2, ст.44, п.п.134.1, п.134.1, ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, проте не визначає в чому полягають указані порушення.

З огляду на встановлені вище обставини протокол про адміністративне правопорушення не містить викладення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 163-1 КУпАП з викладом фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність чи відсутність у діях особи конкретного адміністративного правопорушення, її винуватість у вчиненні інкримінованого останньому правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (час, місце, спосіб, місце вчинення). Дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Суддя не вправі у своїй постанові за підсумками розгляду справи вказувати на ті ознаки правопорушення, в скоєнні яких особа не обвинувачується в протоколі, тобто які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на акт перевірки від 09.06.2021 року №№11087/15-32-07-01-17/42939822 про результати документальної перевірки з 09.04.2019 року по 31.12.2020 року Будь-які інші докази порушення, окрім неповного акту перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення не додані.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08 вересня 2020 року по справі N П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, суд не має можливості перевірити правильність результатів, які зафіксовано у вищевказаному Акті перевірки, оскільки вони не мотивовані належним чином та зроблені без посилання на відповідні первинні документи, які дозволяють встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи.

Крім того, відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до положень ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Положеннями п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

В матеріалах адміністративного провадження відсутні будь-які дані з приводу того, що за наслідками проведеної перевірки контролюючий орган прийняв відповідне податкове-повідомлення рішення, чи інший вид рішення контролюючого органу, зобов`язання за яким набуло статусу узгодженого, тобто обов`язкового до сплати платником податків, а тому, за відсутності доказів зворотного, ОСОБА_1 не може вважатися особою, винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати і інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що сам факт визнання вини у вчиненні порушення за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення (правова позиція ВС/КАС у справі № 177/525/17 від 08.07.2020 року; ВС/КАС у справі № 537/2088/17 від 15.05.2019 року).

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що контролюючий зазначаючи час вчинення правопорушення з 09.04.2019 року по 31.12.2020 року, надіслав до суду протокол про адміністративне правопорушення від 23.06.2021 року, що міг стати підставою накладення адміністративного стягнення поза межами строків, що встановлені у ст. 38 КУпАП. Протокол надійшов до суду 16.07.2021 року, а строк накладення адміністративного осягнення за порушення ч. 1 ст. 163-1 становить 3 місяці з моменту вчинення порушення.

Таким чином, за відсутності у протоколі відомостей щодо конкретних дій чи бездіяльності ОСОБА_1 у відповідності їх з діяннями, які викладені у диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, з огляду на долучений до протоколу неповний акт перевірки як доказ, неможливо встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення та наявність у діях останньої складу, а саме об`єктивної сторони інкримінованого їй правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення. Тобто судом встановлені обставини, що виключають провадження по справі. На підставі викладеного, провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.245, 280, 256, 247 п.1, 284 КпАП України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працює директором ТОВ «ЮП 2000», та проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.163-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Суддя А. В. Якимів