Справа № 583/1903/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2021 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Сидоренко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Сумській обл. про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 від 03.02.2009 року, РНОКПП НОМЕР_2 , що не працює, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , -

за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення -

встановив:

ОСОБА_1 будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України за постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 02.10.2020 року, та за ч. 2 ст. 130 КпАП України за постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 04.01.2021 року, втретє протягом року 23.04.2021 року о 12.06 годині перебуваючи в с. Климентове, Охтирського р-ну, Сумської обл., по вул. Дачній, 2, керував автомобілем ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звуження зіниць, що не реагують на світло, почервоніння обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КпАП України.

ОСОБА_1 направлено судову повістку про виклик до суду на 02.06.2021 о 8:00 год. У зв`язку з неявкою останнього та відсутністю відомостей про його належне повідомлення розгляд справи було відкладено на 22.06.2021 р. о 8:30 год. Однак і на вказану дату ОСОБА_1 до суду не з`явився хоча завчасно 15.06.2021 р. отримав повістку про виклик до суду про що свідчить його особистий підпис у рекомендованому повідомленні про її вручення. Розгляд матеріалу був відкладений на вказану дату оскільки станом на 22.06.2021 вказане рекомендоване повідомлення ще не повернулось до суду. Отже ОСОБА_1 є обізнаний про наявність провадження відносно нього в суді та ухилився від явки до суду. Повістку про виклик до суду на 19.07.2021 він не отримав взагалі.

Суд вжив усіх необхідних заходів щодо повідомлення особи про час і місце судового розгляду, однак він не з`явився та доказів про поважність причин своєї неявки до суду не надав. Відповідно до положень ст. 268 КпАП України визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП України до таких не відноситься, тому вважаю можливим проводити розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .. Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи повідомленим про розгляд справи він не з`явився, тобто уникає судового розгляду, цим самим має на меті уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення шляхом зволікання з розглядом справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд розцінює як спосіб уникнути відповідальності. Тому суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність правопорушника, який не повідомив про причину неявки та не подав будь яких заяв.

Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КпАП України, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права. Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КпАП України), а завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КпАП України).

Факт скоєння правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 133979 від 23.04.2021 року, а також іншими матеріалами справи, а саме письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3, 4), якими підтверджується, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився прослідувати до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Постановою Тростянецького районного суду від 02.10.2020 року відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КпАП України (а.с. 8-10).

Постановою Охтирського міськрайонного суду від 04.01.2021 року відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 2 КпАП України (а.с. 12-15).

До протоколу додано оптичний диск з відеозаписом, який ретельно перевірено та досліджено судом, з якого вбачається, що 23.04.2021 року о 12 годині 06 хвилин інспектором поліції зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що він в присутності двох свідків відмовився (а.с. 18).

Будь-яких сумнівів щодо достовірності доказів, доданих до протоколу, у суду не виникає, суд вказані докази приймає до уваги як належні та допустимі.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КпАП України відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КпАП України щодо змісту, оскільки в протоколі зазначено дату його складання, дані про службову особу, яка його склала та особу правопорушника, свідків, місце, час вчинення та суть правопорушення.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, зазначені письмові докази, досліджені судом, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у скоєному.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.

Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 в скоєному доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом, так як наведені вище докази є в їх сукупності вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Згідно довідки інспектора відділу АП УПП в Сумській області ДПП від 28.04.2021 року відповідно до облікових даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України посвідчення водія у ОСОБА_1 відсутнє. Транспортний засіб ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_3 відповідно до інформаційно-пошукових систем МВС України належить ОСОБА_4 (а.с. 6).

При призначенні стягнення враховую характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, зокрема те, що водій скоїв грубе порушення правил дорожнього руху, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України, не є водієм, не має посвідчення водія, тому вважає за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту в межах санкції статті за вказане правопорушення без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки за матеріалами справи не встановлено належність ОСОБА_1 транспортного засобу ВАЗ 2109 державний номерний знак НОМЕР_3 , яким він керував, так як саме такий вид стягнення буде достатнім для виправлення порушника, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком у 15 (п`ятнадцять) діб, без позбавленням права керування всіма видами транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні в прибуток держави, що підлягає сплаті на рахунок: стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувач Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу судовий збір пункт 5.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти діб з дня її винесення до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайсуд шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко