Справа №574/3/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т. Р.
Номер провадження 33/816/207/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Могилинець А. М., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 574/3/21 за апеляційною скаргою захисника КУЗЬМІНА Є. О. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 12 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_2 адвокат КУЗЬМІН Є. О. просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити, оскільки працівники поліції вважали, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, однак відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначає і про відсутність в статті посилання на негайність проходження огляду на стан сп`яніння та просить врахувати результати висновку від 06 січня 2021 року щодо не перебування ОСОБА_3 у стані сп`яніння. Вказує і про підписання протоколу про адміністративне правопорушення свідками і потерпілими, за наявності останніх, однак підпис свідка ОСОБА_4 візуально не схожий на справжній підпис свідка, а підпис іншого свідка ОСОБА_5 у протоколі взагалі відсутній. Також, зазначає і про не доведеність наявності у ОСОБА_3 ознак наркотичного сп`яніння.

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 12 березня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 05 січня 2021 року о 18.50 год. в м. Буринь по вул. Незалежності керував автомобілем УАЗ 3151201 н. з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координація рухів, зіниці очей не реагують на світло) був зупинений працівниками поліції та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Кузьміна Є .О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ст. 1, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 049652 від 05 січня 2021 року, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

ОСОБА_3 , будучи допитаний як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив та пояснив, що в межах 2 годинного проміжку часу, з моменту зупинки працівниками поліції 05 січня 2021 року о 18 год. 50 хв., він самостійно прибув до закладу охорони здоров`я 05 січня 2021 року о 19 год. 50 хв., де чергова медсестра викликала працівників поліції і у їх присутності здійснила забір біосередовища. При цьому пояснив суду, що на виклик медичної сестри прибули саме ті поліцейські, які його зупинили.

Суддя суду першої інстанції не погодився з вказаними вище показаннями ОСОБА_3 і з правовою позицією його захисту та в обґрунтування висновків свого рішення поклав такі докази винуватості останнього, як: протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 049652 від 05 січня 2021 року; письмові поясненнями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції про винність ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, вказаних у постанові, не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі, а доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення, навпаки, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за відмову особи, яка керує т/з засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тобто, для притягнення особи до відповідальності за вчинення вказаних дій, обов`язковою та необхідною умовою є встановлення факту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння на законну (обґрунтовану) вимогу працівника поліції з дотриманням встановленого законом та відповідними нормативно-правовими актами порядку, а також забезпеченням прав і законних інтересів особи, яка підлягає такому огляду.

Диспозиція норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується в даному конкретному випадку з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Установленим порядком проходження медичного огляду, про який йдеться мова у п. 2.5 ПДР, є визначена у ст. 266 КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, зареєстрована в МЮ України за № 1408/27853 від 10 листопада 2015 року), п. 6 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України від 09 листопада 2015 року, зареєстрована в МЮ України за № 1413/27858 від 11 листопада 2015 року) і п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, з послідуючими змінами), процедура направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду.

Згідно встановленої вказаним законодавством України процедури огляд водія на стан сп`яніння проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

ОСОБА_3 05 січня 2021 року о 18.50 год. в м. Буринь по вул. Незалежності, керуючи автомобілем УАЗ 3151201 н. з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції, з якими у нього виникла певна суперечка з приводу їхніх дій. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_3 дійсно у присутності двох свідків спочатку відмовився та повідомив, що пройде такий огляд самостійно, у зв`язку з чим працівник поліції почав заповнювати протокол про адміністративне правопорушення.

Однак, ОСОБА_3 поїхав до приймального відділення Буринської ЦРЛ, де чергувала ОСОБА_6 , яка після прибуття ОСОБА_3 зателефонувала лікарю, який у свою чергу наказав їй повідомити про даний факт працівників поліції. Медична сестра відразу після цього викликала працівників поліції, які прибули і саме у їх присутності вона здійснила відбір біосередовища у ОСОБА_3 . Після цього працівники поліції поїхали. Після прийзду лікаря огляд ОСОБА_3 був завершений.

Відбір біосередовища відбувався до приходу лікаря і у присутності поліцейських. Сам медичний висновок заповнював лікар, а оскільки він прибув через деякий час після дзвінка і вже по від`їзду поліції, тому часу у висновку було зазначено фактичний, а не первинний час звернення ОСОБА_3 .

Вказані пояснення медичної сестри, допитаної судом повністю узгоджуються із поясненнями лікаря ОСОБА_7 також допитаного в судовому засіданні.

Таким чином, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Буринської ЦРЛ майже відразу після його зупинки працівниками поліції і складання протоколу про адміністративне правопорушення, відбір за запечатування біосередовища у ОСОБА_3 відбувався за вказівкою лікаря і у присутності поліцейських (які вже зупиняли ОСОБА_3 ), працівники поліції поїхали до прибуття лікаря, лікар провів огляд пізніше ніж мало місце звернення ОСОБА_3 , час у висновку був зазначений фактичний, а не на момент звернення до ЦРЛ.

Оскільки при заборі біосередовища у ОСОБА_3 були присутні працівники поліції (які після цього хоч і поїхали), лікар провів огляд у день звернення хоч і не відразу після звернення та вже після від`їзду поліції, тому не можна вважати, що ОСОБА_3 було порушено вимоги ч. 4 ст. 266 КУпАП, оскільки після його звернення до медичного закладу у період до 2 годин після події, він вчинив всі дії, які необхідно було вчинити для проходження огляду на стан сп`яніння, а вже наступний перебіг подій залежав від інших учасників на дії (бездіяльність) яких ОСОБА_3 жодним чином вплинути не міг.

Процедурі огляду на стан сп`яніння у медичному закладі має передувати не лише належна поведінка особи, що звернулася, а й поведінка інших учасників (поліцейських, лікарі), які мають вчиняти свої дії своєчасно.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для не врахування результатів медичного висновку судом послугував час (період часу, що минув з моменту події і до моменту заповнення бланку висновку).

На користь правової позиції захисту свідчить отриманий ОСОБА_3 висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 3 від 05 січня 2021 року, згідно якого він не перебував у стані сп`яніння.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, а згідно ч. 2 цієї норми Закону обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зокрема, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

При цьому, у справі про адміністративне правопорушення протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (п. 2.5 ПДР, ч. 1 ст. 130 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 049652 від 05 січня 2021 року був складений без дотримання вимог закону, оскільки працівники поліції склали цей документ без наявності на те правової підстави, а саме водій пройшов огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я і у менш ніж 2 годинний проміжок часу, що минув з моменту його зупинки працівниками поліції.

Решту зібраних доказів, зокрема письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає недостатніми доказами, оскільки вони лише підтверджують певний початковий факт відмови водія пройти огляд на місці зупинки, однак вони жодним чином не доводять і не спростовують обставини пройденого ОСОБА_3 медичного огляду в Буринській ЦРЛ відразу після зупинки т/з.

У передбачений процесуальними нормами спосіб до апеляційного суду викликалися і працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення, відбирали письмові пояснення у вказаних вище свідків, але останні проігнорували виклики в судове засідання і не з`явилися до суду апеляційної інстанції для надання пояснень з приводу фактичних обставин справи та усунення протиріч.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 умисних дій, направлених на порушення п. 2.5 ПДР.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п.43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, а провадження у справі закриттю (п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП).

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника КУЗЬМІНА Є. О. задовольнити.

Постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 12 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов