Апеляційне провадження № 33/824/3229/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Журба С.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року, прийняту відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №192209, 02 квітня 2021 року об 11год. 50 хв. в м. Києві по Вознесенському узвозі, 28 водій ОСОБА_2 ,, керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , перед поворотом ліворуч не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за порушення вимог п.10.4 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР), за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 (інший учасник ДТП) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що зафіксоване на схемі місця ДТП розташування автомобілів після зіткнення, характер та локалізація пошкоджень на автомобілях, отриманих внаслідок ДТП, свідчать про те, що водій автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався ПДР, оскільки рухаючись по вул. Вознесенський узвіз та повертаючи ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Апелянт вважає, що в даній ситуації існує причинно-наслідковий зв`язок між цим порушенням та виникненням ДТП, а також вважає, що в даній ДТП винний саме водій «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , оскільки останнім було порушено п.п. 10.1, 10.3, 10.4 ПДР України.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду. Враховуючи наведене, суд, розглядаючи справи на засадах безсторонності та неупередженості, приходить до висновку щодо відсутності повноважень витребовування додаткових доказів за власною ініціативою. Зважаючи на викладене, розгляд справи має бути здійснений лише за тими матеріалами, які містяться у справі.

Відповідно до п. 10.4 Правил дорожнього руху України перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Пунктом 10.6 Правил дорожнього руху України передбачено, що якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Суд першої інстанції, закриваючи проводження у даній справі, зазначив, що габарити автомобіля «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 не дозволили останньому здійснити поворот з відповідного крайнього положення, а тому останній скористався п. 10.6 ПДР., відтак він діяв у відповідності до вимог ПДР.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 11.1 ПДР України кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками , а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Встановивши, що в місці ДТП ширина дороги становить 7,2 м., та з урахуванням визначеної правилами ширини смуги, яка має бути щонайменше 2,75 м., апеляційний суд вважає, що ділянка, на якій сталася ДТП, має дві смуги руху в попутному напрямку.

З долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 здійснював поворот з крайньої правої смуги в лівий поворот та не надав перевагу автомобілю марки «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку у тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись. Також, апеляційним судом встановлено, що з долученого до матеріалів справи відеозапису не вбачається неможливість автомобіля марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснити поворот ліворуч з крайньої лівої смуги. А тому, з огляду на вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, про помилковість та необґрунтованість посилання суду першої інстанції на п. 10.6 ПРД України, оскільки в даному випадку ОСОБА_2 мав скористатися п. 10.4 ПДР України.

З вказаних у матеріалах справи обставин ДТП вбачається, що водій автомобіля марки «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , також вчинив маневр безпосередньо перед зіткненням, зокрема змінив смугу руху, не звернувши увагу на те, що автомобіль, який рухався перед ним, на час початку здійснення такого маневру ввімкнув лівий показник повороту. В той же час предметом розгляду даної справи є вирішення питання наявності складу адміністративного правопорушення саме у діях ОСОБА_2 , відтак, суд позбавлений можливості здійснити висновок щодо законності чи незаконності дій ОСОБА_1 .

Незважаючи на те, що суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, відповідно до ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення становить три місяці, відносно ОСОБА_2 він закінчився, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 11 червня 2021 року скасувати.

Визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адмінстартивного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрити у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Журба