ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/5500/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши матеріали, які надійшли з Управлінням патрульної поліції у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №123168 від 21.04.2021 р., ОСОБА_1 будучи водієм маршрутного таксі №152, транспортний засіб «Ataman» д/н НОМЕР_1 21.04.2021 року о 08 год. 30 хв. в м. Києві по вул. Харківське Шосе, 168 перевозив пасажирів, 26 осіб, з яких 9 осіб не мали спеціальної перепустки, чим порушив п.п. 2.2 п.2 протоколу №29 від 01.04.2020 р. Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), тобто вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, в яких зазначив, що свою вину у вчиненні правопорушення не визнає. Вказав, що перевозив пасажирів, у яких були спеціальної перепустки, просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Постановою Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 329 від 07.04.2021 р.) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» .

Відповідно п.п. 2.2 п.2 протоколу №29 від 01.04.2020 р. Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вирішено Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), комунальному підприємству «Київський метрополітен», комунальному підприємству «Київпастранс», комунальному підприємству «Комунальна служба перевезень», керівникам приватних компаній, які обслуговують міські маршрути, з 00 год. 00 хв. 05.04.2021 р. по 16.04.2021 р. забезпечити перевезення осiб, якi мають відповідні спеціальні перепустки, посвідчення особи та засоби індивідуального захисту.

Вбачається, що пунктом 2.2 протоколу №29 від 01.04.2020 р. Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій обов`язок із забезпечення перевезення осіб, які мають відповідні спеціальні перепустки, посвідчення особи та засоби індивідуального захисту покладено на керівників приватних компаній, які обслуговують міські маршрути з 00 год. 00 хв. 05.04.2021 р. по 16.04.2021 р.

Діяння, які інкримінуютьсяОСОБА_1 сталися 21.04.2021 р., тобто після закінчення строку дії обов`язку покладеного пунктом 2.2 протоколу №29 Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 01.04.2020 р.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 є керівником такої приватної компанії та особою, на яку покладено відповідні обов`язки щодо дотримання і контролю за карантином людей.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно є суб`єктом господарювання та несе адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, порушення яких йому інкримінують.

Відповідно до ст. 251 КУпАПо бов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснював наведену в протоколі діяльність як суб`єкт господарювання, виходячи з положень протоколу №29 від 01.04.2020 р. Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу КМР (КМДА), положень постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 р. та Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 в розумінні ст.44-3 КУпАП, не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Крім того, при вивчені та дослідженні доказів у справі, судом встановлено, що адміністративні матеріали не містять належних доказів вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" (рішення від 06.12.1998) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

В матеріалах справи відсутні докази, на основі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні.

Таким чином, суд не погоджується з викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення твердженнями, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та були спростовані в ході судового розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, аналізуючи та оцінюючи обставини і докази по справі в їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

За таких обставин, провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 44-3, 245, 247, 283-285 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.44-3 - закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА