Справа № 359/4979/21
Провадження № 3/359/2343/2021
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 1 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Донецької області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 , -

в с т а н о в и в :

05.06.2021 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 , знаходячись у приміщенні ДП МА "Бориспіль", розташованого за адресою: Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, на вимогу працівника поліції припинити здійснювати адміністративне правопорушення, а саме: надягнути захисну маску чи респіратор, в тому числі виготовлених самостійно, категорично відмовилась, також відмовився надати працівнику поліції документи, що посвідчують її особу, в зв`язку із чим працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що її буде тимчасово затримано та доставлено до відділення поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області для встановлення особи, чим вчинила злісну непокору законній вимозі працівника поліції. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідальність ст. 185 КУпАП.

У судові засідання, призначені на 09:30 год. 22.06.2021 року та на 10:30 год. 13.07.2021 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток про виклик за адресою місця проживання, вказаної у протоколі про адміністративне правопорушення, з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про, що свідчать матеріали справи. Крім того, інформація щодо дати, часу та місця розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Бориспільського міськрайонного суду Київської області, із якою мала можливість ознайомитись ОСОБА_1 .

Разом з тим, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 направила на адресу суду клопотання, яке було зареєстровано у встановленому законом порядку у канцелярії суду, в якому просить проводити розгляд даної справи про адміністративне правопорушення за її відсутності, у зв`язку з неможливістю бути присутньою на розгляді справи, через встановленні, всупереч вимогам Конституції України та міжнародного законодавства, карантинні обмеженні, а саме: заборона знаходитись без вдягнутої захисної (медичної) маски в залі судових засідань.

Також особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 направила на адресу суду свої письмові пояснення, в яких зазначила, що вину в інкримінованому їй правопорушенні вона не визнає, оскільки будь-яких протиправних дій вона не вчиняла. ОСОБА_1 зазначила, що дійсно 05.06.2021 року вона перебувала у приміщенні ДП МА "Бориспіль", розташованого за адресою: Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, куди прибула із Туреччини на повітряному судні авіакомпанії "Азур Ейр Україна", рейсом сполученням "Анталія-Київ", UTN 4610, о 10:30 год. Підставою виклику правоохоронних органів стала її законна відмова виконати, незаконну і не підкріплену жодним юридичним фактом, вимогу екіпажу надягнути на своє обличчя, начеб то захисну маску, і бути в ній, з повним закриттям дихальних шляхів, протягом всього польоту, наражаючи своє життя і здоров`я на небезпеку, спричиняючи собі фізичні та моральні страждання в умовах об`єктивної нехватки кисню в літаку. За викликом екіпажу повітряного судна, після приземлення, їх зустрів наряд поліції. Як згодом з`ясувалося, від імені правоохоронного органу, з нею спілкувалися дві особи, які на її вимогу замість службового посвідчення поліцейського, як це закріплено в ЗУ "Про Національну поліцію", пред`явили супровідні документи до своїх спеціальних жетонів на ім`я сержанта поліції ОСОБА_2 та сержанта поліції ОСОБА_3 , які на її думку, не дають їм повноважень представляти інтереси НП України, бо не містять назви, що це є службове посвідчення поліцейського. Надавати працівникам поліції будь-які документи відмовилася, оскільки начеб то працівники поліції, вимагали від неї людини, без підстав, та не маючи на те відповідних повноважень, пред`явити документи, що посвідчують її особу, якою вона не є, приєднуючи її до нижчої юрисдикції. Підтвердила, що вона була без вдягнутої захисної маски, оскільки вважає постанову Кабінету Міністрів України про встановлення карантинних обмежень незаконною та такою, яка порушує її конституційні права та свободи, а тому не вважає за потрібне виконувати вимоги даної постанови. Так, вимога носіння захисної маски, в таких умовах як вона запроваджена КМУ, є скоріше шкідливою та небезпечною, ніж корисною і належною. Враховуючи, що постановами КМУ, якими введені карантинні обмеження, обмежено конституційні права і свободи громадянина, що суперечить як Конституції України, так і міжнародно-правовим актам, тому такий нормативно-правовий акт, у частині відповідних обмежень, не підлягає виконанню. Крім того, Рішенням №10-Р/2020 від 28.08.2020 року КСУ визнав протиправною Постанову КМУ № 392. Тому вона не порушувала жодних правил, оскільки правила карантину встановлені не у конституційний спосіб. В подальшому її незаконно, із застосуванням фізичної сили, надягнувши на неї кайданки, затримали та доставили до відділення поліції, та в такий спосіб працівники поліції нанесли їй тілесні ушкодження. Такими діями працівники поліції порушили її право на свободу та особисту недоторканість. Про ці протиправні дії вона негайно повідомила по номеру 102 і викликала СОГ для прийняття заяви про злочин. В подальшому відносно неї було складено адміністративні матеріали. Вказаний протокол про адміністративне правопорушення, складений з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки жодних законних вимог від працівників поліції в її адресу не озвучувалося, а тому в її діях відсутня злісна непокора. Також зазначила, що у зв`язку із такими незаконним та протиправними діями працівників поліції по відношенню до неї, оскільки їх агресивна поведінка завдала шкоди її здоров`ю, порушували її права та свободи, нею була подана до ОСОБА_4 заява про вчинення злочину. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просила суд закрити дану справу, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Так, у ч. 1 ст. 268 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому ч. 2 даної статті передбачено обов`язкову присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Суд враховує, що одним із завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне вирішення справи з дотриманням вимог закону.

Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. "Якименко проти України"; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. "Мороз та інші проти України" та інші).

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв "розумності строку" є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Пономарьов проти України").

Приймаючи до уваги те, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , забезпечено їй можливість реалізувати свої процесуальні права при розгляді справи, остання належним чином повідомлялася про місце, дату та час кожного судового засідання, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також її письмові пояснення з привожу складеного відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також з огляду на скорочені строки розгляду справ зазначеної категорії, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, та враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя проводить розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Суддя, встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, вивчивши в судовому засіданні письмові пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріалами справи про адміністративне правопорушення, прийшов до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП передбачено, зокрема, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Так, незважаючи на не визнання своєї вини особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , її вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, письмовими доказами: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 206093 від 05.06.2021 р., який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з яким ОСОБА_1 ознайомлена, від підпису якого вона відмовилася, що підтверджується даними відеозапису, та який підписаний особою, яка його склала та двома понятими (3); даними рапорту поліцейського СРПП відділення поліції № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_3 від 05.06.2021 року, з якого вбачається, що 05.06.2021 року, під час несення служби, його спільно із сержантом поліції ОСОБА_5 , близько 10:45 год., за вказівкою старшого інспектора чергового ОСОБА_6 , було направлено до виходу терміналу "D" зал "Приліт", де здійснив посадку літак рейс № 4610 сполученням "Анталія-Київ", екіпаж якого викликав поліцію. Прибувши на місце події було встановлено, що громадянка України ОСОБА_1 під час польоту категорично відмовилась користуватися захисною маскою чи респіратором, про що був складений акт правопорушення на борту повітряного судна. ОСОБА_1 було роз`яснено положення ст. 44-3 КУпАП, однак остання категорично відмовилася надівати засоби індивідуального захисту. Після проходження паспортного контролю, на підставі ст. 32 ЗУ "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 було, в черговий раз, оголошено прохання надати документи для винесення адміністративних матеріалів, та вимога одягнути захисну маску, тим самим припинивши вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. На що вона знову категорично відмовилася. Для встановлення особи, припинення правопорушення, розгляду справи, складання адміністративних матеріалів ОСОБА_1 було запрошено до службового автомобіля для доставлення до відділення поліції, на що вона відмовилася. В подальшому, ОСОБА_1 було роз`яснено положення ст. 45 ЗУ "Про Національну поліцію", однак остання почала чинити опір, тому в порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства, її було затримано та доставлено до відділення поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області (а.с.1-2); копією протоколу АА № 109472 про адміністративне затримання від 05.06.2021 року, з якого вбачається, що об 11:48 год. 05.06.2021 року ОСОБА_1 була затримана та доставлена до відділення поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, для припинення адміністративного правопорушення, розгляду справи, складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення особи (а.с.4); даними, що містяться в акті правопорушення, складеного на борту повітряного судна від 05.06.2021 року, яким зафіксовано факт перебування ОСОБА_1 без засобів індивідуального захисту, захисної маски або респіратора, які закривають рот та ніс, під час польоту, складеного в присутності трьох свідків (а.с.5-6); письмовими поясненням ОСОБА_7 члена екіпажу від 05.06.2021 року, якими підтверджується факт відмови ОСОБА_1 надягати захисну маску під час перельоту (а.с.7); копією протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 509428 від 05.06.2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (а.с.8); копією постанови ГАВ № 067943 по справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (а.с.9); даними, роздрукованих фотографій, на яких зафіксовано, що ОСОБА_1 виходить із борту літака без засобів індивідуального захисту, захисної маски або респіратора, які закривають рот та ніс (а.с.11-13); відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, яка сталася 05.06.2021 року у приміщенні ДП МА "Бориспіль", розташованого за адресою: Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, з яких встановлено, що ОСОБА_1 у громадському місці перебувала без засобів індивідуального захисту, а саме: медичної маски чи респіратора, в тому числі виготовлених самостійно. Поліцейський неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогою пред`явити документ, що посвідчує її особу на що вона надавала посвідчення журналіста, інші документи, зокрема свідоцтва, а паспорт пред`явити неодноразово відмовлялася. Поліцейським було роз`яснено, що перебування у громадському місці без захисної маски є порушенням постанови Кабінету Міністрів України щодо карантинних заходів. Після неодноразового попередження та невиконання ОСОБА_1 законних вимог та розпоряджень працівника поліції її було затримано та застосовано при цьому спеціальні засоби - кайданки. Після чого для встановлення особи та складання відповідних протоколів ОСОБА_1 було доставлено до відділення поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області (а.с.14). Дані, що містяться у зазначених джерелах доказів, повністю відповідають фактичним обставинам справи та вказують на вину ОСОБА_1 у вчиненні, інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Склад правопорушення є формальним, тобто воно вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам визначених у диспозиції статті осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктом правопорушення може бути особа, яка досягла 16 років.

Таким чином, беручи до уваги диспозицію ст. 185 КУпАП, судом відзначається, що адміністративна відповідальність може настати, зокрема, за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.92 "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів" вказано, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок" (п.7). Саме це тлумачення є визнаним і сьогодні, на нього посилається Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2011 № 10-рп/2011.

Уповноваженою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані, як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, що виразилося у злісній непокорі законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року (зі змінами станом на 02 червня 2021 року), установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211"Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Відповідно до п. 2 Постанови КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 року (зі змінами станом на 02 червня 2021 року), на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, серед іншого, забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується ОСОБА_1 , вона перебувала в громадському місці, а саме: в приміщенні ДП МА "Бориспіль", без засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Щодо письмових пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , суддя вважає за необхідне наголосити на наступному.

Суд не може взяти до уваги позицію особи, що притягається до адміністративної відповідальності, щодо того, що рішенням Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28.08.2020 дії Кабінету Міністрів України щодо обмеження прав і свобод громадян, було визнано неконституційним.

Так, відповідно до даного рішення №10-р/2020 від 28.08.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", положень частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", КСУ вирішено закрити конституційне провадження у справі щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) положень підпунктів 5, 6, 7, 14 пункту 3, абзацу шостого пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20 травня 2020 року № 392, пунктів 10, 17 Порядку здійснення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією, затвердженого цією постановою, на підставі пункту 5 статті 62 Закону України "Про Конституційний Суд України" - втрата чинності актом (його окремими положеннями), щодо якого порушено питання відповідності Конституції України.

Також ті положення постанови, про неконституційність яких вирішувалось питання Судом, жодним чином не стосувалися порядку використання засобів індивідуального захисту в громадських місцях.

При цьому, на момент перебування ОСОБА_1 5 червня 2021 року в громадському місці - у приміщенні ДП МА "Бориспіль", розташованого за адресою: Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, діяли вимоги постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року (зі змінами станом на 02 червня 2021 року), які не були визнані неконституційними. Саме на положення вказаної постанови посилались працівники поліції, висловлюючи ОСОБА_1 вимогу вдягнути засоби індивідуального захисту під час перебування в громадському місці.

Крім того, з приводу доводів особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 щодо неконституційності постанови КМУ № 392, у зв`язку з недопустимістю обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина в такий спосіб, то слід звернути увагу, що відповідальність за порушення правил карантину людей та санітарно-протиепідемічних норм передбачена законом України про адміністративну відповідальність, який кожен повинен неухильно дотримуватись на підставі ст. 68 Конституції України.

При цьому, із ухвали ВАСУ від 30.10.2013 у справі № 2а-1670/4665/12 слідує, що Суд в цій справі відмічає, що питання законності установлення карантину не піддає оцінці, бо це не є компетенцією загального суду при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Також, слід зазначити, що Президент України має право зупинити дію актів Кабінету Міністрів України з мотивів невідповідності Конституції з одночасним зверненням до Конституційного Суду України щодо їх конституційності (п. 15 ч. 1 статті 106 Конституції України). Конституційний Суд також наділений повноваженням перевіряти конституційність актів КМУ на підставі подання Президента України, народних депутатів, Верховного Суду України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Однак, така компетенція відсутня у місцевого суду першої інстанції при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, враховуючи положення постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року та ЗУ "Про захист населення від інфекційних хвороб", на період карантину заборонено перебування в громадських місцях, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

З огляду на вищевикладене, суддя приходить до висновку, що у ОСОБА_1 не було законних підстав не виконувати вимоги поліцейського щодо одягнення засобів індивідуального захисту.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги поліцейського, які не виконала ОСОБА_1 були законними.

Також згідно з положеннями ст. 32 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у співробітників поліції були законні підстави вимагати від ОСОБА_1 надання документів, які посвідчують її особу, у зв`язку із причетністю її до адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Згідно положень ст. 45 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейський може застосовувати спеціальні засоби, визначені цим Законом, для забезпечення публічної безпеки і порядку. Так, кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються, серед іншого до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; під час затримання особи; під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого.

Посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейські незаконно застосували до неї спеціальні засоби, надягнувши на неї кайданки, є неспроможними, оскільки з оглянутого відеозапису та матеріалів справи вбачається, що остання дійсно проігнорував законні вимоги працівника поліції щодо припинення вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а саме: одягнути засоби індивідуального захисту: респіратор або захисну маску, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, а також пред`явлення документів, які посвідчують її особу, в результаті чого до неї відповідно до ст. 45 ЗУ "Про національну поліцію" були засновані спеціальні засоби, затримано та доставлено до відділення поліції № 1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області.

З огляду на вищевикладене, в ході судового розгляду не встановлено даних щодо незаконного затримання ОСОБА_1 працівниками поліції

Інші доводи зазначені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в її письмових поясненнях, мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останньої у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, матеріалами справи не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вищевикладене, аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, доведена повністю.

Своїми діями, які виразилися в злісній непокорі законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, ознаки якого передбачені ст. 185 КУпАП.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суддя враховує наступне.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які обтяжують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 35 КУпАП, судом не встановлено.

У статті 22 КУпАП закріплено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа) уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, у Кодексі України про адміністративні правопорушення не закріплено визначення малозначного правопорушення та немає вказівок на його ознаки, однак у кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визначення діяння малозначним керуючись тим, що категорія (поняття) малозначність означає, що вчинене правопорушення не становить великої суспільної шкідливості й не завдало значних збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам.

Як було встановлено судом, при вчиненні ОСОБА_1 вказаного правопорушення, не було завдано значних збитків державним та суспільним інтересам, а також безпосередньо громадянам, що свідчить про фактичну відсутність суспільної небезпеки в її діянні.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, обставини та характер вчиненого правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, його наслідки, поведінку під час та після вчинення протиправних дій, життєві обставини, які спонукали порушнику до вчинення цього адміністративного правопорушення, висловлену нею позицію з приводу, встановлених карантинних обмежень, дані про особу правопорушниці, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, а також те, що шкода суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам заподіяна не була та жодних тяжких наслідків від вчиненого не настало, що в сукупності на переконання суду, свідчить про малозначність вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, тому суддя дійшов висновку, що можливо, відповідно до ст. 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 185 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження.

Саме усне зауваження суддя вважає достатнім для виправлення та належної поведінки ОСОБА_1 в подальшому, а також співмірним скоєному нею правопорушенню.

З урахуванням викладеного провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 7, 9, 22, 23, 33, 185, 245, 251, 268, 280 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності, оголосивши усне зауваження.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по притягненню останньої до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________

Суддя : С.М. Вознюк