Справа № 201/682/21
Провадження № 3/201/1170/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Гончаренко В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП НП України, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_2 », який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнутого за ст. 124 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Інспектором патрульної поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , відповідно до якого останній 14 грудня 2020 року о 16 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом «DAF», д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel», д/н НОМЕР_2 , під час виїзду заднім ходом з прилеглої території на проїзну частину в районі електроопори № 28 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним та не надав переваги у русі, внаслідок чого з напівпричепом «Kogel», д/н НОМЕР_2 відбулось зіткнення автомобіля «КIA», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по проїзній частині вул. Набережна Перемоги зі сторони вул. Селянського узвозу в напрямку вул. 6-ї Стрілецької Дивізії. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 10.2, 10.9 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнав водій ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 під час розгляду справи свою вину у вчиненні зазначеного правопорушення не визнав та пояснив, що в час та місці зазначені в протоколі, керуючи транспортним засобом «DAF», д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом «Kogel», д/н НОМЕР_2 , він здійснював рух заднім ходом, попередньо звернувшись за допомогою до ОСОБА_4 , який перекрив рух по проїзній частині попутного напрямку на вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі, куди він виїжджав з прилеглої території будівельного майданчику, при цьому увімкнувши аварійну світлову сигналізацію та рухаючись на невеликій швидкості. Виїхавши та перекривши дві смуги попутного напрямку руху на проїзній частині, він зупинився, оскільки йому потрібно було продовжити рух далі та виїхати на зустрічну частину дороги, однак на ній утворився затор, а тому він став чекати і десь через декілька хвилин несподівано відчув удар від зіткнення, а коли вийшов на дорогу, то побачив автомобіль «КІА», який зіткнувся з його напівпричепом, заїхавши під нього. Також він може додати, що ОСОБА_4 , надаючи йому допомогу при виїзді заднім ходом, знаходився на проїзній частині у світлоповертальному жилеті, де перекривав дорожній рух за допомогою жестів руками.

Водій ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що в час зазначений в протоколі, він, керуючи автомобілем «КIA», д/н НОМЕР_3 , рухався по вул. Набережна Перемоги зі сторони ж/м Перемога в напрямку центра міста Дніпро, де він зупинився на регульованому пішохідному переході при сигналі світлофора, що забороняв рух. Після цього, розпочавши рух на дозволений сигнал світлофора, він став слідувати прямо по лівій крайній смузі зі швидкістю приблизно 60-70 км/год, однак несподівано, десь метрів за двадцять від себе, побачив трьохколісну пару напівпричепа, на якій не було бокових габаритів та світловідбивних пристроїв, при цьому оглядовість була обмежена, у зв`язку із мрячкою та мокрими дорожніми умовами, а тому він став вивертати в іншу від удару сторону, вправо, однак напівпричіп продовжив рух, внаслідок чого відбулось зіткнення та він заїхав під середину причепу. Також він хоче додати, що напівпричіп при наближенні до нього не було видно, оскільки останній зливався з асфальтовим покриттям дороги. При цьому поряд з ним також рухались інші учасники дорожнього руху, в тому числі водій-очевидець пригоди - ОСОБА_5 , який витягнув його з автомобіля після зіткнення.

Допитаний під час судового розгляду зі сторони водія ОСОБА_3 свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він, 14 грудня 2020 року приблизно о 16-17 годині, йшов пішки по вул. Набережна Перемоги зі сторони ж/м Перемога в напрямку центра міста Дніпро та приблизно в районі будівельного майданчику побачив, як в попутному напрямку із-за його спини по крайній лівій смузі виїжджає автомобіль «КІА» червоного кольору, швидкість якого, на його думку, була більшою аніж 60 км/год, після чого він звернув увагу на пішохода попереду, який переходив дорогу, будучи одягнутим у спеціальний робочий одяг, на кшталт жилетки, при цьому, паралельно з вказаним пішоходом, виїжджав з будівельного майданчику транспортний засіб з причепом, однак автомобіль «КІА» запізно став гальмувати та заїхав під причеп. Означений великогабаритний автомобіль він відразу не помітив, оскільки його увагу він привернув лише в момент самого ДТП. Після пригоди він залишив свій номер телефону та пішов далі.

Допитаний під час судового розгляду зі сторони водія ОСОБА_3 свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він, керуючи автомобілем «Фіат Добло» сірого кольору, (зазначає частину номерного знаку: «НОМЕР_4»), 14 грудня 2020 року приблизно о 16 годині 14 хвилин, відповідно до фотографії зробленої ним на власний мобільний телефон після настання пригоди, рухався в м. Дніпрі по вул. Набережній Перемоги зі сторони інституту фізкультури в напрямку центра міста по третій з правого боку смузі, тобто зліва від нього була ще одна смуга, однак потім дорога звузилась та він в потоці руху зупинився на червоний сигнал світлофора. Відновивши рух, він став слідувати прямо десь зі швидкістю 40 км/год, при цьому попереду нього, по тій же самій смузі, рухався автомобіль червоного кольору, перед яким він побачив колеса причепу, що виїжджав на дорогу паралельно з пішоходом у зеленій куртці, на якій він не бачив світловідбивних елементів. В той момент він почув звук гальм від вищевказаного переднього автомобіля, який затим залетів під причеп транспортного засобу. Колеса вказаного причепу він побачив в самий останній момент, тоді коли вийшов на дорогу пішохід, при цьому колеса було погано видно в сутінках, а сам причеп не мав попереджувальних знаків. Відстань на які він побачив причіп зі свого місця керування дорівнювала десь 200 метрів, однак з точністю про це він не може стверджувати, він лише впевнений в тому, що побачив останній після того як автомобіль червоного кольору прийняв вправо, а причіп виїхав паралельно з пішоходом на крайню ліву смугу попутного напрямку. Після зіткнення він зупинився та надав допомогу потерпілому, якому надав свій номер мобільного телефону та після цього залишив місце пригоди.

Допитаний під час судового розгляду зі сторони водія ОСОБА_1 свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працює крановщиком на будівництві, куди приїжджає водій ОСОБА_1 для розгрузки керованого останнім великогабаритного транспортного засобу з причепом. В день пригоди, точну дату він не пам`ятає, однак десь у грудні 2020 року близько 16 години, він став свідком ДТП за наступних обставин. Зокрема, в той момент він знаходився на робочому місці, на крані, десь на висоті 55 метрів, та побачив як після розгрузки водій ОСОБА_1 , попередньо ввімкнувши аварійну сигналізацію, по команді та за допомогою охоронця на будівельному майданчику - ОСОБА_4 , розпочав маневр виїзду заднім ходом на невеликій швидкості на дорогу. Під час регулювання дорожнього руху за допомогою жестів рук ОСОБА_4 був одягнутий у помаранчевий жилет зі світлоповертальними елементами, при цьому останній спочатку перекрив транспортний потік зі сторони ж/м Перемога у напрямку центра міста Дніпро, а коли задня частина причепу доїхала до розділювальної смуги, то транспортний засіб зупинився і водій останнього став чекати секунд 20-30 для того щоб регулювальник допоміг перекрити також зустрічну смугу руху, при цьому рух зі сторони ж/м Перемога зупинився, однак один з автомобілів у тому напрямку, зокрема, червоного кольору, продовжив рухатись не знижуючи швидкістю по крайній правій смузі, після чого відбулось зіткнення і вказаний автомобіль заїхав під напівпричеп десь по його центру, між трьохколісною віссю та ведучими колесами. Він не бачив гальмівного шляху від автомобіля червоного кольору, останній рухався не знижуючи швидкість та не змінюючи напрямок руху. Всю цю дорожню ситуацію він спостерігав спочатку руху автомобіля зі світлофора на регульованому пішохідному переході, тобто метрів за 200 до місця зіткнення. Він з точністю може сказати, що транспортний засіб з напівпричепом стояв в момент зіткнення, а регулювальник в той момент намагався зупинити рух зі сторони центру, знаходячись приблизно в районі задньої частини причепу. На його думку, напівпричеп повинно було бути видно добре, оскільки на останньому горіла аварійна сигналізація та уздовж нього були розміщені світлоповертальні елементи (катафоти), які відбивають світ при русі на нього прямо. На момент пригоди погода була похмура з невеликою мрячкою, хоча і працювало міське електроосвітлення, а дорога в тому місці була пряма, тобто без заокруглень, що не обмежувало, на його думку, оглядовість за напрямком руху водія ОСОБА_3 .

Дослідивши безпосередньо у судовому засіданні показання учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення, а також надані останніми докази, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку, що дана адміністративна справа підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки доказів зібраних в дану справу не достатньо для того щоб зробити однозначний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, в якому обвинувачується останній.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому обов`язок щодо збирання таких доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З метою збирання доказів на співробітників поліції покладається обов`язок, відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, долучати до протоколу про адміністративне правопорушення: схему місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; пояснення учасників пригоди та свідків; показання технічних приладів; показання засобів фото- та/або відеоспостереження; інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 010966 від 11 січня 2021 року дорожньо-транспортна пригода між вищевказаними учасниками дорожнього руху відбулась в результаті порушення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, п.п. 10.2, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Однак, при дослідженні матеріалів даної справи судом не було встановлено належних та допустимих доказів на підставі яких, поза розумним сумнівом, що є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною, може бути зроблений висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, що ставиться йому у вину складеним відносно нього протоколом, зокрема будь-яких доказів, які безпосередньо вказують на обставини, що підлягають доказування у даній справі та у своїй сукупності вказують на причинно-наслідковий зв`язок дій ОСОБА_1 з наслідками, що настали, немає. Зокрема зібраними доказами у цій справі не спростовується позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якої інший водій ОСОБА_3 , рухаючись на означеній ділянці дороги, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля або безпечного об`їзду перешкоди, продовжив свій рух та здійснив наїзд на зупинившийся попереду напівпричеп в з`єднанні з транспортним засобом, що виїжджав заднім ходом на проїзну частину, перетнувши попутний напрямок руху у зв`язку з його великою довжиною та габаритами, які не дозволяли водію ОСОБА_1 іншим чином здійснити маневрування, під час якого йому допомагав ОСОБА_4 , тобто на думку сторони захисту, саме водій ОСОБА_3 наразив на небезпеку інших учасників дорожнього руху, у якій від дій ОСОБА_1 нічого не залежало, оскільки останній зупинився та чекав на звільнення зустрічної частини дороги.

Про достовірність вказаних доводів сторони захисту свідчать покази свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що став очевидцем дорожньо-транспортної пригоди під час виконання ним роботи на крані, що розташований на будівельному майданчику, з території якого виїжджав заднім ходом водій ОСОБА_1 на проїзну частину, по якій зі сторони ж/м Перемога в м. Дніпрі наближався водій автомобіля «КІА», котрий дійсно не вжив заходів для запобігання дорожньо-транспортній пригоді та не зменшив швидкість свого руху аж до повної зупинки перед перешкодою у вигляді нерухомого напівпричепа, що призвело до наслідків, які настали. Дані поясненням свідка повністю зіставляється та взаємоузгоджуються з показаннями водія ОСОБА_1 , який вважав себе невинуватим, оскільки він для забезпечення безпеки руху під час виїзду заднім ходом звернувся за допомогою до сторонньої особи, яка допомагала здійснити маневрування та безпечно виїхати на проїзну частину, де останнім було перекрито рух за напрямком руху водія ОСОБА_3 .

При цьому покази водія-учасника ДТП ОСОБА_8 щодо обмеженої оглядовості з урахування періоду доби у сутінках та внаслідок геометричних параметрів дороги, яка, на його думку, має невелике заокруглення в тому місці, що унеможливлювало встановлення ним перешкоди у вигляді напівпричепа, який виїжджав заднім ходом з прилеглої території на дорогу, зливаючись з асфальтовим покриттям дороги, слід вважати недостовірними, оскільки це прямо суперечить відомостям, закріпленим у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фотографіями до нього, при оцінці яких встановлено, що в означеному місці проїзна частина має горизонтальну пряму дорогу, яка освітлювалась на момент пригоди міським електроосвітленням, що доводить той факт, що в тому місці видимість дороги та її оглядовість була необмеженою з робочого місця вказаного водія у напрямку його руху, а отже останній мав об`єктивну можливість бачити дорожню обстановку, навіть у сутінках.

Таким чином можна обґрунтовано припустити, що в даній дорожній ситуації від дій водій ОСОБА_1 та від обраних ним прийомів керування вже нічого не залежало, оскільки останній не міг впливати на подальший розвиток події, при цьому цей водій мав правомірні підстави вважати, що здійснює маневрування в безпечний спосіб, не створюючи цим будь-яких перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розраховуючи, що відповідно до вимог п. 1.4 Правил дорожнього руху України, інші учасники дорожнього руху, в тому числі водій ОСОБА_3 , також виконають ці Правила.

За таких обставин з упевненістю неможливо стверджувати, що водій ОСОБА_1 здійснюючи рух заднім ходом з прилеглої території на проїзну частину за допомогою ОСОБА_4 не переконався, що це буде безпечним та не надав переваги у русі, а тому наявність сумніву про цей факт повинно трактуватись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як протилежного не доведено матеріалами, зібраними патрульними поліції.

В той же час показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які були допитані за клопотанням зі сторони ОСОБА_3 , суд не може покласти в основу прийнятого рішення, оскільки в поясненнях останніх переважно викладена лише їх власна думка щодо причин цього ДТП, разом з цим свідками не було конкретизовано механізм цієї пригоди, а лише загально описано її наслідки, а тому такі показання є оціночними судженнями, а не фактами, які на відміну від попередніх можливо довести або перевірити. Суд доходить до вказаних висновків також з огляду на те, що свідок ОСОБА_6 на уточнюючі питання суду не міг надати чіткі та послідовні відповіді щодо місця, де сталась ця подія, лише загально описуючи обставини, яким він став очевидцем, зокрема повідомивши, що із-за його спини виїхав автомобіль «КІА», який не знизив швидкість, після чого відбувся наїзд на напівпричеп, який йому було погано видно з пішохідної зони, при цьому на нього він звернув увагу лише в останній момент, коли відбулось зіткнення, а тому повідомлені ним у судовому засіданні обставини не можуть вважатися такими, на підставі яких можливо встановити наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для провадження в справі про адміністративне правопорушення та підлягають доказуванню, що відповідно свідчить про їх неналежність у цій справі. У достовірності показів іншого свідка ОСОБА_5 виникають сумніви, оскільки останній не послідовно надав свої пояснення щодо моменту виявлення ним за його напрямком руху перешкоди у вигляді напівпричепу, що виїжджав на проїзну частину, а саме, спочатку свідок пояснив, що попереду автомобіля «КІА» він побачив трьохколісну вісь причепу та пішохода, який вийшов на дорогу, але потім, на уточнюючі питання сторони процесу за клопотанням якої він був допитаний, останній повідомив, що побачив вищевказані об`єкти на проїзній частині лише після того як автомобіль «КІА» попереду вивернув вправо, а отже вищевказані позиції свідка не співпадають між собою, взаємовиключаючи одна одну в разі допущення однієї або іншої як достовірної, що робить його пояснення не послідовними, виключаючи можливість об`єктивної перевірки його показів на правдивість. Отже слід вважати пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що лише спрямовані на підтвердження позиції сторони процесу, за клопотанням якої вони були допитані, а не такими, що спрямовані на встановлення істини по справі.

Разом з тим письмові покази свідка ОСОБА_4 , що були відібрані патрульними поліції під час оформлення матеріалів даної справи, суд не може покласти в основу прийнятого рішення, оскільки повідомлені ними обставини не можуть бути перевірені на достовірність безпосередньо під час судового розгляду. Вказаний свідок на неодноразові виклики до суду не з`являвся, а також не повідомляв про причини своєї неявки, що в умовах необхідності дотримання судом принципу безпосередності дослідження доказів виключає можливість їх оцінки, а тому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, не приводить такі показання.

З точки зору критерія відповідності доведеності вини особи поза розумним сумнівом, суд вважає, що сукупність зібраних в матеріали даної справи про адміністративне правопорушення доказів є недостатньою та не взаємопов`язаною між собою для того щоб прийти до однозначного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення відносно останнього.

При цьому клопотання зі сторони водія ОСОБА_3 про дослідження даної події зіткнення експертним шляхом суд вважає недоцільними і таким, що лише безпідставно затягне розумні строки розгляду цієї справи в разі його задоволення. Разом з тим, слід звернути увагу учасників провадження, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, встановлення наявності вказаних у клопотанні обставин підлягає з`ясуванню саме при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідним органом (посадовою особою), в даному випадку судом.

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється посадовою особою в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у відповідному протоколі, а також виходячи з матеріалів наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, суд позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, що виникли у зв`язку з відсутністю відповідних матеріалів адміністративної справи, оскільки до повноважень суду не входить збирання доказів, їх вилучення або долучення іншим чином з інших матеріалів справ про адміністративні правопорушення, при цьому перекладання на себе повноважень посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в противному випадку, призведе до порушення судом принципу рівності сторін процесу.

В світлі даної ситуації, слід вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину патрульною поліцією в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідальність за яке встановлюється за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , притягнутого за ст. 124 КУпАП - закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набрала чинності:

Суддя: В.М. Гончаренко