ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1477/21 Головуючий в 1 інст. Богомолова Л.В.
Провадження № 33/807/446/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення захисника ОСОБА_1 адвоката Хіжнякова І.В., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Хіжнякова Ігоря Володимировича на постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 15 лютого 2021 року о 23 годині 59 хвилин інспекторами поліції було виявлено, що ОСОБА_1 по вул. Консульська, біля будинку 63/4, в м. Бердянськ, Запорізької області, керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, млява мова, поведінка, яка не відповідає обстановці), від огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6810» на місці зупинки транспортного засобу та огляду у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суддя районного суду не розглядав справу, оскільки такий розгляд був проведений лише формально.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував письмові клопотання ОСОБА_1 , що свідчить про обрання судом обвинувального ухилу в справі.

Зазначає, що суд не врахував того, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу в силу вимог п.1.10 ПДР України. Вказане також підтверджується постановами Бердянського міськрайонного суду Запорізької області про закриття, відносно ОСОБА_1 справ за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП від 14 травня 2021 року.

Суддя районного суду в супереч своїм постановам 14 травня 2021 року, зазначила в постанові за справою по ст. 130 КУпАП те, що ОСОБА_1 керував автомобілем.

Апелянт наголошує, що від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі не відмовлявся, не потрапив до вказаного закладу через те, що працівники поліції протиправно почали склади відносно апелянта протоколи за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.

Крім того, суддя суду першої інстанції грубо порушила право ОСОБА_1 на захист через не допуск його і захисника до розгляду справи, оскільки судом першої інстанції навмисно було зірвано судове засідання в режимі відеоконференції.

Просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції від 14 травня 2021 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник адвокат Хіжнякова І.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що постанова ухвалена судом на підставі однобічної оцінки доказів, без їх безпосереднього дослідження в залі судових засідань.

Дії суду були спрямовані на досягненні мети ухвалення незаконного судового рішення, бо на переконання суду ОСОБА_1 в 2007 році скоїв ДТП, справу про яке розглядав інший суддя, та на думку судді недостатньо суворо покарав ОСОБА_1 .

Фабула в протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає дійсним обставинам справи, які мали місце в дійсності.

Оскільки, суперечливим виглядає твердження працівників поліції, що ОСОБА_1 в 23 годині 59 хвилин керував транспортним засобом, оскільки відповідно до постанови про закриття справи за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 рух автомобіля завершив о 23 годині 50 хвилин.

Таким чином, захисник вважає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки під час події не був водієм в силу п.1.10 ПДР України.

З пояснень свідків слідує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці з причин того, що не був водієм, тим не менш забажав пройти огляд в медичній установі.

Вказаними діями, ОСОБА_1 реалізував своє право, яке йому надано відповідно до вимог ст. 266 КУпАП.

На думку адвоката є суперечливими дописки, які маються в поясненнях, як свідка ОСОБА_2 , так і свідка ОСОБА_3 про відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі.

Крім того, в матеріалах справи є суперечності, які унеможливлюють визнання вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки протоколи за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП не могли бути складені раніше, ніж було виявлений сам автомобіль і вірогідний правопорушник.

Захисник зауважує, що невідомо з якої причини в водія ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія, відповідно до вимог ст. 265-1 КУпАП.

Також зауважує, що суддя суду першої інстанції порушила право на захист ОСОБА_1 , оскільки штучно зірвала судове засідання в режимі відеоконференції і таким чином, не допустила ОСОБА_1 та його захисника до участі в розгляді справи.

Просить суд апеляційної інстанції постанову судді районного суду від 14 травня 2021 року скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши в судовому засідання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Хіжнякова І.В., перевіривши матеріали справи та аргументи скарг, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 251 КУпАП закріплено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державною в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою винуватість.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 8 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував, та не перевірив правильність складання матеріалів адміністративної справи, в тому числі, і протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого ОСОБА_1 був помилково визнаний винним і притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення порушень п.2.5 ПДР України.

В постанові судді місцевого суду зазначено, що факт вчинення порушення за п.2.5 ПДР України та інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративного правопорушення серії ОБ №104035 (а.с.1), актом огляду водія (а.с.4), направлення водія на огляд (а.с.5), письмовими поясненнями свідків події (а.с.6-7), відеозаписом правопорушення (а.с.11).

Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення п.2.5 ПДР України та інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як передбачено п.2.5 Правил дорожнього руху України(далі ПДР),водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння,впливу наркотичних або токсичних речовин.

Ознаками об`єктивної сторони адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103 визначено, що особи, які керують транспортними засобами, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають огляду на стан сп`яніння, який проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення такого огляду, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Враховуючи вказане та матеріали справи, апеляційний суд встановив, що працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення, складений за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в присутності двох свідків.

Суд критично відноситься до письмових пояснень свідків події, адже вони є суперечливими і такими, що не узгоджуються з обставинами події.

Так, свідок ОСОБА_2 зазначив про те, що 16.02.2021 року, його зупинили співробітники поліції о 00:25 годин, після чого він почув відмову ОСОБА_1 проходити медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу і його правомірну вимогу про проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, а потім через 20 хвилин про відмову від медичного огляду в закладі охорони здоров`я.

Свідок ОСОБА_3 вказав, що 16.02.2021 року його зупинили співробітники поліції о 00:10 годин, після чого він почув, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і його правомірну вимогу про проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, а потім нібито після спливу 20 хвилин почув, що ОСОБА_1 вже відмовляється їхати в медичний заклад.

Тобто, покази свідків є різними за часовим проміжком фіксування інкримінованого правопорушення та маються сумніви, що ОСОБА_1 через 20 хвилин відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено працівником поліції 00:55 годин.

Разом з тим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП (а.с.9), який складено о 00:30 годин вказано, що ОСОБА_1 21.02.2021 року о 00:45 годин кудись подівся з місця складання протоколу, «пішов у невідомому напрямку», як зазначено в рапорті працівника поліції.

Відповідно до відомостей в ЄО (а.с.37), зазначено, що 01.11 годині 16 лютого 2021 року було виявлено автомобіль д.н. НОМЕР_2 , яким нібито керував ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи викладене вбачається, що матеріли про адміністративне правопорушення містять суперечності, які дають обґрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.2.5 ПДР України, оскільки суд вважає неможливо спочатку скласти протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутності ОСОБА_1 , а вже потім встановити транспортний засіб, який причетний до інкримінованих правопорушень.

Відеозаписом правопорушення, який міститься на оптичному носії інформації у вигляді ДВД- диску, судом апеляційної інстанції встановлено, що на відеозаписі відсутній звук. З останнього, вбачається лише зупинений транспортний засіб д.н. НОМЕР_2 , поруч з яким знаходиться працівник поліції, інші невстановлені особи.

Будь-якої інформації про проведення огляду водія ОСОБА_1 в установленому законом порядку, відмови ОСОБА_1 пройти огляд на місці або в закладі охорони здоров`я, факт керування транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 , вказаний відеозапис не несе, а тому не може бути визнаний беззаперечним доказом, що ОСОБА_1 вчинив порушення п.2.5 ПДР України, тобто відсутні докази об`єктивної сторони ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, суд бере до уваги постанови районного суду у справах №310/1480/21 та №310/1479/21, якими суд вказав, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 керував 16 лютого 2021 року транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 та скоїв правопорушення за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Враховуючи вказане та матеріали провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції встановив, що відсутні докази керування транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 громадянином ОСОБА_1 , а тому не може вважатися суб`єктом правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про виконання поліцейськими вимог ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КУпАП, «Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках» протокол про адміністративне правопорушення не містять даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортного засобу.

Апеляційний суд зазначає, що вимоги КУпАП та Інструкцій, які розроблені профільним міністерством, поліцейським не виконано, в той час як законодавець покладає обов`язок щодо збирання доказів на посадових осіб органів внутрішніх справ (Національної поліції) (ч. 2 ст. 251, п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП).

Наведені вище обставини мають суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки неправильне та неточне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення унеможливлює визнання судом належними та допустимими здобутих по справі доказів в розумінні вимог ст. 251 КУпАП.

Вищевказані порушення, суд першої інстанції залишив поза увагою, чим не виконав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП за змістом яких орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення окрім іншого, повинен вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, передчасно постановив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши наявність в матеріалах справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що суддею суду першої інстанції під час розгляду справи були порушені вимоги процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому вважає за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову у справі, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Хіжнякова Ігоря Володимировича, задовольнити.

Постанову судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 310/1477/21