ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2043/21Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І.
Провадження № 33/817/119/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. , розглянувши 12 березня 2021 р. в м. Тернополі за участю представника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - Вербіцької М. В. та апелянта ОСОБА_1 адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі особа, притягнута до адмінвідповідальності, ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність зупинки належного йому транспортного засобу.

Зазначає, що під час зупинки автомобіля працівниками поліції останні не проінформували його про конкретну причину такої зупинки та не надали докази на підтвердження законності вказаних дій.

Вказує, що працівники поліції не вказали ознак алкогольного сп`яніння, згідно яких мали намір проводити огляд на визначення такого стану.

Звертає увагу на те, що із відеозапису вбачається, що він чітко і адекватно відповідав на всі запитання працівників поліції, його поведінка повністю відповідала обстановці, за якої відбувалось спілкування, координація рухів не була порушена.

Зазначає, що відеозапис із відеореєстратора службового автомобіля не є достовірним, допустимим та належним доказом, оскільки він датується 00 год. 03 хв. 01.01.2016. При цьому посилається на те, що жодних номерів, які би ідентифікували транспортні засоби на відеозапису, не видно.

Наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 31 ЗУ Про Національну поліцію України під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. Однак в порушення даних вимог він не повідомовлявся про те, що здійснюється відеозйомка боді-камерами поліцейських, як цього вимагає законодавство. При цьому посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 липня 2019 року у справі №524/832/17, адміністративне провадження №К/9901/23762/18, відповідно до якого однією із підстав (у сукупності) для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності може бути неповідомлення про проведення зйомки на боді-камеру.

Звертає увагу на те, що у п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступу до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. №100, визначено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Вказує, що відеозйомка, яка не фіксує процедуру оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення від початку до кінця, не є належним та допустимими доказом. Крім цього, наводить правову позицію Верховного Суду від 8 липня 2019 року у справі №216/5226/16-а (провадження №2-а/216/33/17), у якій зазначено, що відеозапис не береться до уваги, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. А тому надані відеозаписи не є належними доказами, оскільки вони не містять відомостей про вчинене правопорушення, а лише містять уривки процесуальної послідовності винесення оскаржуваної постанови та оформлення матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення.

Наголошує на тому, що поліцейські в протоколі про адміністративне правопорушення вказали недостовірні відомості щодо громадянства, зазначивши що він є громадянином України, хоча ним було надано документи, які підтверджують громадянство Молдови.

Також зазначає, що місцевий суд безпідставно як на доказ його вини послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не допитавши їх при цьому безпосередньо в судовому засіданні, у звязку з чим вважає, що їхні письмові пояснення не можуть бути беззаперечним доказом. Крім цього, судом першої інстанції проігноровано клопотання сторони захисту про виклик і допит даних свідків.

Вказує, що працівники поліції не ознайомили його з процедурою огляду на стан алкогольного сп`яніння, з наслідками відмови від проходження такого огляду, не пояснили, як саме необхідно продувати в газоаналізатор, не показали свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Звертає увагу на те, що саме протиправні дії працівників поліції, їхнє упереджене ставлення, тотальне порушення процедури призвели до того, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , а також представника особи, яка притягується до адмінвідповідальності, ОСОБА_4 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови, 31 січня 2021 року о 21 год. 58 хв. в м. Тернополі по вул. 15 Квітня, 1Г водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 6810 ARBL-0894 (повірка дійсна до 15.10.2021 року) та огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР водій категорично відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2021 року капралом поліції батальйону №4 УПП у Тернопільській області Бойко К. В. щодо ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №3734803, згідно якої 31 січня 2021 року о 21 год. 58 хв. у м. Тернополі по вул. 15 Квітня, 1Г ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби з вимкнутими фарами ближнього світла, чим порушив п. 19.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Та обставина, що ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan X-Trail, д.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби з вимкнутими фарами ближнього світла, підтверджується відеозаписом із відеореєстратора службового автомобіля поліцейських.

Таким чином вважаю, що транспортний засіб ОСОБА_1 працівниками поліції був зупинений законно, а тому твердження правопорушника в апеляційній скарзі про те, що працівники поліції діяли без достатніх на то підстав, є необґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції не проінформували його про конкретну причину зупинки транспортного засобу, спростовуються відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що поліцейські під час розмови ОСОБА_1 вказали, що останній здійснював рух автомобілем без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038577 від 31 січня 2021 року.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції не вказали ознак алкогольного сп`яніння, згідно яких мали намір проводити огляд на визначення такого стану, спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038577 від 31 січня 2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що 31 січня 2021 року о 22 год. 10 хв. вищезазначені особи були запрошені в якості свідків по вул. 15 ОСОБА_5 , коли ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер. Також працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати у медичний заклад для проходження тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, як і для проходження аналогічного тесту на місці зупинки транспортного засобу.

Вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.

Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення, а також пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою технічного приладу Alcotest Drager 6810 №ARBL-0894 (повірка дійсна до 15 жовтня 2021 року), так і в медичному закладі.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно від зупинки транспортного засобу до закінчення складення працівниками поліції протоколу, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на одному із відеозаписів безперервно та чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки та в медичному закладі в присутності свідків і підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Відповідно до ст. 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України, а тому твердження апелянта про те, що поліцейські в протоколі про адміністративне правопорушення вказали недостовірні відомості щодо громадянства, зазначивши що він є громадянином України, хоча ним було надано документи, які підтверджують громадянство Молдови, не приймаються до уваги.

Доводи в скарзі про порушення суддею місцевого суду порядку розгляду справи, оскільки останній залишив поза увагою клопотання сторони захисту про виклик свідків, не розглянувши його, - не є істотним і таким, що може бути підставою для скасування рішення.

Аналогічно суддя апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання про виклик вищезазначених свідків, оскільки необхідність перевірки правдивості письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні не викликано необхідністю.

Дані особи не є свідками вчинення адміністративного правопорушення. Вони лише засвідчили момент огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта про те, що працівники поліції не ознайомили його з процедурою огляду на стан алкогольного сп`яніння та не пояснили, як саме необхідно продувати газоаналізатор, є необґрунтованими, оскільки, як вже було сказано, ОСОБА_1 відмовився від проходження даного огляду за допомогою спеціального технічного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 з наслідками відмови від проходження такого огляду, спростовуються відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, з яких вбачається, що працівники поліції роз`яснили порушнику, що у разі відмови щодо нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, є необґрунтованими твердження апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не надано ОСОБА_1 свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 Розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 0911.2015р., перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних на підтвердження вимоги ОСОБА_1 надати свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, працівники поліції не зобов`язані надавати таке свідоцтво для ознайомлення без вимоги особи, яка підлягає огляду.

Твердження апелянта, що саме протиправні дії працівників поліції, їхнє упереджене ставлення, тотальне порушення процедури призвели до того, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, - будь-якими конкретними фактами не доведені, а тому є такими, що не відповідають дійсності та направлені на уникнення від адміністративної відповідальності.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба