Справа № 495/2784/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року м. Білгород- Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В., при секретарі Бучка В.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області матеріали, які надійшли від Білгород-Дністровського прикордонного загону про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, тимчасово не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов протокол серії ПдРУ №029488 від 18.04.2021 року відносно ОСОБА_1 , згідно якого 18.04.2020 року о 22:00 годині на відстані 20 м від лінії державного кордону в районі пограничного знаку №0619, н/п «ПС» було затримано транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску. Своїми діями громадянин порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» №1777-ХІІ від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання адвокат Васильченко Наталя Григорівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 не з`явилась, проте надала на адресу суду клопотання про відкладання розгляду справи через зайнятість в іншому судовому засіданні в м. Кривий Ріг та згідно раніше наданих нею пояснень просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення через відсутність в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому складу адміністративного правопорушення, оскільки належних та допустимих доказів щодо вчинення ним адміністративного правопорушення до суду не надано, наміру перетинати державний кордон у нього не було, він заблукав та самостійно звернувся до прикордонників для отримання інформації про виїзд з прикордонної зони, натомість його затримали, видаючи його наміри як такі, що були направлені на перетин кордону та було складено відповідний протокол, який і розглядається судом.

В передніх судових засіданнях ОСОБА_1 підтримав думку свого адвоката, зазначив, що не мав наміру перетинати державний кордон України.

В судовому засіданні начальник відділу прикордонної служби «Старокозаче» Петро Сокорчук просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки матеріалами справи та адміністративним протоколом серії ПдРУ №029488 від 18.04.2021 року підтверджується вчинення ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, окрім того, під час складання зазначеного вище адміністративного протоколу ОСОБА_1 були надані пояснення, які містяться в матеріалах справи, відповідно до яких він визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, претензій до прикордонників не має.

Враховуючи, що подальше відкладення даної справи призведе до порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, та зважаючи на неодноразові клопотання адвоката Васильченко Н.Г. про відкладення справи, які були задоволені судом, заслухавши думку представника відділу прикордонної служби «Старокозаче», який також вважав, що подальше відкладення розгляду справи призведе до порушення строків розгляду справи, суд прийшов до висновку, про необхідність відмови у задоволенні клопотання адвоката Васильченко Н.Г. про відкладення справи та доцільність та необхідність розгляду справи за наявними матеріалами з урахуванням пояснень сторони захисту ОСОБА_1 , наданих в попередніх судових засіданнях.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, надавши оцінку матеріалам справи та витребуваним доказам, приходить до наступних висновків.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до статей 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява №29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява №12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява №11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

З адміністративного протоколу серії ПдРУ №029488 від 18.04.2021 року, складеного відносно ОСОБА_1 , вбачається, що 18.04.2020 року о 22:00 годині на відстані 20 м від лінії державного кордону в районі пограничного знаку №0619, н/п «ПС» було затримано транспортний засіб марки «Mersedes-Benz», модель «Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України в Республіку Молдова поза встановленим пунктом пропуску. Своїми діями громадянин порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України» №1777-ХІІ від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Згідно наданих ОСОБА_1 пояснень, які були надані ним під час складання адміністративного протоколу серії ПдРУ №029488 від 18.04.2021 року, він 18.04.2021 року близько 22:00 годин хотів потрапити до Республіки Молдова, щоб відвідати сина, проте відповідних документів з собою не мав, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає, претензій до прикордонників немає.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 27.07.2018 року, винесеної державним виконавчем Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лукаш Анною Олександрівною, ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у повному обсязі згідно виконавчого листа №2/215/836/17, виданого 06.04.2017 року.

Матеріалами справи підтверджуться,що ОСОБА_1 має неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05.04.2011 року Тернівським відділом державної рестрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №263 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 08.06.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському районі та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис№124.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи №10399 від 20.11.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитані у якості свідків у судовому засіданні працівники Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 пояснили, що 18.04.2021 року ОСОБА_1 під`їхав до пункту пропуску «Старокозаче» та запитав, як потрапити до Республіки Молдова, однак дізнався, що відносно нього встановлено обмеження у праві виїзду за межі України, далі транспортний засіб під його керуванням направився в сторону м.Білгород-Дністровського, однак потім повернув в строну державного кордону з Республікою Молдова, поза межами пункту пропуску, на оброблене поле, де був зупинений працівниками прикордонної служби. Під час затримання транспортного засобу «Mersedes-Benz», модель «Vito 109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , останній пояснив, що посварився зі своєю співмешканкою, з якою проживає в м. Кривий Ріг та хоче потрапити до свого сина, який мешкає в Республіці Молдова та якого не бачив з народження.

В матеріалах справи також міститься відео з камер спостереження ППр «Старокозаче», на якому зафіксовано, як автомобіль, марку якого не можливо ідентифікувати через погану якість відеозапису, наближається до державного кордону України, схема автомобільних доріг в межах державного кордону України та пояснення працівників Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які підтверджують вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а також посадова інструкція інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби «Старокозаче» І категорії (тип Б) старшого прапорщика ОСОБА_8 , викопіювання з планово-картографічних матеріалів Старокозацької сільської ради земельної ділянки Державного кордону між Республікою Молдова та Республікою Україна, витяг з Наказу МВС України від 02.03.2019 року №156 «Про затвердження Інструкції з організації інженерного забезпечення охорони державного кордону України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16 травня 2019 року за №510/33481, витяг з книги прокордонної служби розділ 3г Результати виконання плану охорони державного кордону/здійснення прикордонного контролю за добу з 20:00 18.04.2021 року по 08:00 19.04.2021 року впс «Старокозаче» І категорії (тип Б), Витяг з книги прикордонної служби розділ впс «Старокозаче» І категорії (тип Б) 1 список особового складу.

Згідно ч. 1ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 248 КпАП України, визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом іорганом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Диспозицією ст.204-1 КпАП України передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Зокрема, відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Частинами 2 та 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль», який визначає умови перетинання державного кордону України, передбачено, що початком здійснення прикордонного контролю, зокрема, особи, є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Крім того, за п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прикордонний контроль», перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, а також дослідження за результатами оцінки ризиків документів, що стосуються транспортних засобів, вантажів.

Відтак, кожна особа при проходженні паспортного контролю самостійно надає органам Державної прикордонної служби України документ, який надає їй право на перетин державного кордону України. У зв`язку з чим саме цей документ і підлягає перевірці працівниками прикордонної служби з метою встановлення його дійсності та приналежності відповідній особі.

Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України», перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

З аналізу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, слідує, що відповідальність за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП настає при перетинанні або спробі перетинання кордону будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Суд, відповідно до приписів ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Доводи сторони захисту ОСОБА_1 про те, що він не мав наміру перетинати державний кордон України та заблукав не заслуговують на уваги з огляду на таке.

Спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, як це визначено ч.1 ст.204-1КУпАП, незалежно від ознак суб`єктивної сторони є адміністративним правопорушенням з формальним складом, при цьому, обов`язковою складовою складу даного правопорушення є існування об`єктивної сторони, тобто протиправного діяння.

Крім того, згідно наданих ОСОБА_1 пояснень під час складання адміністративного протоколу серії ПдРУ №029488 від 18.04.2021 року, він 18.04.2021 року близько 22:00 годин хотів потрапити до Республіки Молдова, щоб відвідати сина, проте відповідних документів з собою не мав, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає, претензій до прикордонників немає. Окрім того, з наданих пояснень вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі своїми правами, передбаченими ч.1 ст.63 Конституції України та ч.1 ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписами.

Стороною захисту ОСОБА_1 не наведені підстави, які б спростовували вищевикладені обставини, і не надані відповідні докази.

Посилання адвоката Васильченко Наталії Григорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , що останній не має ніякого сина, який би проживав в Республіці Молдова

не мають правового значення для вирішення питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до обгрунитованого висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 204-1 ч. 1 КУпАП спроба незаконного перетинання державного кордону України поза пункту пропуску через державний кордон України.

При визначенні виду та міри адміністративного стягнення особі яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує характер вчиненого останнім правопорушення, особу яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують її відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачається, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Враховуючи обставини справи про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що справедливим, розумним та співрозмірним стягненням для ОСОБА_1 буде стягнення у вигляді накладення штрафу.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним і достатнім стягненням для ОСОБА_1 призначити штраф в межах санкції ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо законності, справедливості, доцільності та пропорційності застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 18.04.2021 року, складеного в с. Старокозаче, першим заступником начальника відділу прикордонної служби «Старкозаче» Муравйовим Максимом Ігоровичем, 18.04.2021 року під час огляду у ОСОБА_1 виявлено та вилучено для тимчасового зберігання: автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» модель «Vito-109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 2005 року випуску; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 - 1 шт., - ключі від замка запалювання транспортного засобу.

Відповідно до матеріалів справи, вилучені речі, а саме: транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» модель «Vito-109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 2005 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 ; - свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.10.2019 року,- ключі від замка запалювання вказаного автомобіля, належать не ОСОБА_1 , а ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_4 від 24.10.2019 року про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_1 2005 року випуску.

Згідно ч.1 ст. 29 КУпАП конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, полягає в примусовій безоплатній передачі цього предмета у власність держави за рішенням суду. Конфісковано може бути лише предмет, який є у приватній власності порушника, якщо інше не передбачено законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.

Враховуючи, що транспортний засіб, на якому було вчинено адміністративне правопорушення ОСОБА_1 належить іншій особі, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, конфіскація автомобілю марки «MERSEDES-BENZ» модель «Vito-109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 2005 року випуску, є необґрунтованою, оскільки таке стягнення, на думку суду, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним, оскільки його застосування не відповідає принципу розумності, та не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи власника майна, окрім того, зазначене майно не належить правопорушнику та конфіскація даного транспортного засобу не узгоджується з вимогами ст.29 КУпАП та ст. 6 «Про право на справедливий суд» Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (1950 року), ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Одночасно, відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП України з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 454,00 грн., оскільки судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Одночасно суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ч. 1 ст. 204-1, ст.ст. 283, 284 КУпАП, Законом України «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100,00 (п`ять тисяч сто) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Повернути вилучені згідно Протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 18.04.2021 року, складеного в с. Старокозаче, першим заступником начальника відділу прикордонної служби «Старкозаче» Муравйовим Максимом Ігоровичем: транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» модель «Vito-109 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 2005 року випуску, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_10 ; - свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу НОМЕР_4 від 24.10.2019 року,- ключі від замка запалювання вказаного автомобіля - законному власнику ОСОБА_10 .

Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня винесення постанови, а в разі оскарження або опротестування такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або протесту без задоволення.

Згідно ст. 308 КУпАП - у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення

адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до виконання на протязі трьох місяців з дня її винесення.

Суддя: