П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Відділу поліцейської діяльності № 1 (м. Черкаси) Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , безробітного, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 248381 від 15 лютого 2021 року гр. ОСОБА_1 «15 лютого 2021 року об 11 год. 10 хв. в с. Леськи, вул. Пушкіна, керував автомобілем «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України».

Перед початком судового розгляду справи гр. ОСОБА_1 було роз`яснено права відповідно до вимог статті 268 КУпАП, а також положення статті 63 Конституції України.

У судовому засіданні гр. ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, щиро каявся та пояснив, що станом на 15 лютого 2021 року проживав разом з бабусею та дідусем по АДРЕСА_2 . Ввечері 14 лютого 2021 року вживав спиртні напої, а вранці 15 лютого 2021 року був змушений діяти у стані крайньої необхідності та вести свого дідуся ОСОБА_2 до лікарні, так як у останнього стався серцевий напад і він потребував невідкладної медичної допомоги. За кілька годин, у лікарні, ОСОБА_2 помер. Причиною його смерті була ішемічна хвороба серця. На підтвердження своїх слів надав відповідні документи.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з вимогами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеною у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 (адміністративне провадження № К/9901/15521/18).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Таким чином, суду необхідно встановити, чи були вчинені гр. ОСОБА_1 дії, які кваліфіковано працівником поліції як адміністративне правопорушення, у стані крайньої необхідності.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 19 лютого 2021 року, виданого Виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а також довідки про причину смерті № 8 від 15 лютого 2021 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Леськи Черкаського району Черкаської області у віці 90 років від ішемічної хвороби серця.

Заслухавши пояснення гр. ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, доходжу висновку, що гр. ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності з метою не допустити негативних наслідків для життя і здоров`я близької людини свого дідуся ОСОБА_2 , якого він доставляв до лікарні для надання останньому невідкладної кваліфікованої медичної допомоги.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я гр. ОСОБА_2 у зв`язку із серцевим нападом, була дійсною та реальною. Через відсутність у сім`ї інших осіб, які могли б управляти транспортним засобом, а також через те, що відлік часу ішов на хвилини, вона не могла бути усунута іншими засобами. При цьому, суд констатує, що заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернута шкода.

Відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Відтак, оскільки гр. ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, яка являється обставиною, що виключає провадження по справі про адміністративне правопорушення, прихожу до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі положень п. 4 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - закрити у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана до судової палати у кримінальних справах Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Т. А. Миколаєнко