ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/415/21 Справа № 202/668/21 Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.01.2021 року о 14 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 в ході сварки з колишньою дружиною ОСОБА_2 ,, вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: виражався в її бік нецензурними словами та відштовхнув від себе, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про його своєчасне сповіщення про дату та час розгляду справи, чим порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Посилається на те, що матеріали справи не містять фактичних даних, які б підтверджували сам факт психологічного насильства, окрім заяви потерпілої, а протокол про адміністративне правопорушення лише кореспондує її заяву.

Вказує на порушення його права на захист.

В суді апеляційної інстанції, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Меюс Я.С. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник потерпілої адвокат Боровик Л.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Суд вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах поданої апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдано шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні цього правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №112641 від 28.01.2021 року; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_2 від 28.01.2021 року; письмовими поясненнями ОСОБА_2 ; та письмовими поясненнями самого правопорушника, в яких останній підтвердив факт конфлікту з ОСОБА_2 .

В сукупності ці докази підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, що тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Сумніви щодо достовірності зазначених доказів у суду відсутні.

При цьому слід зазначити, що апелянт під час розгляду справи місцевим судом та апеляційним судом вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не визнав, але не заперечував, що 26.01.2021 року дійсно між ним та ОСОБА_2 виник конфлікт.

Вказані обставини також підтвердила потерпіла ОСОБА_2 при надані пояснень у судових засіданнях.

Отже, апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним доказам та обставинам, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності, оскільки вина ОСОБА_1 підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, а будь яких доказів щодо відсутності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на думку апеляційного суду є безпідставними. При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з урахуванням особи ОСОБА_1 та інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко