Справа № 308/4469/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
18.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Глушко Ю. М. в інтересах ОСОБА_1 ,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , гр. України, директор ПП "К. С. К.-1» м. Київ,
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 64 734,04 (шістдесят чотири тисячі сімсот тридцять чотири грн. чотири коп.) грн., з конфіскацією товару, а саме: «заготовка для піддонів з вільхи» у кількості (об`ємі) 20,929 м. куб..
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн. у дохід держави.
В апеляційній скарзі адвокат Глушко Ю. М. вказує на те, що постанова є незаконною, що розгляд справи здійснений судом першої інстанції поверхово та однобічно, а вина ОСОБА_1 не є доведеною. Посилається на те, що експертний висновок (звіт про оцінку) № 94-04-320 від 08.04.2020, який слугував підставою для складення щодо ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил, не міг братися судом до уваги як доказ при вирішенні цієї справи, оскільки є недопустимим доказом, так як у даному випадку митним органом порушені вимоги ст. ст. 502, 515-517 МК України та положення Розділу ІІ Порядку № 1058 в частині послідовності та порядку залучення експерта під час провадження у справі про порушення митних правил, із метою отримання можливості подальшого використання висновку експерта як належного та допустимого доказу в справі про порушення митних правил. При цьому, стверджує, що ФОП ОСОБА_3 , не будучи судовим експертом у розумінні ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» та не являючись працівником СЛЕД ДФС, фактично провів не тільки оцінку вартості товару, що переміщувався через митний кордон України, а й по суті вдався до проведення дослідження на предмет визначення належності товару (виду деревини), що в розумінні ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» взагалі не є предметом оціночної діяльності, і при цьому, як зазначив ФОП ОСОБА_3 у п. 5 свого Висновку, зроблені припущення та висновки були отримані з використанням професійних знань та досвіду експерта, однак результати, отримані при визначенні кількості в розрізі порід не є остаточними й можуть бути та повинні бути відкориговані в результаті повного вивантаження товару. Разом із тим, зазначає, що суд першої інстанції на надав належної оцінки поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, обмежившись лише формальним спростуванням доводів ОСОБА_1 , а саме, зазначивши про необґрунтованість клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, не навів належних мотивів свого висновку. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності представника митного органу та сторони захисту, неявка яких, із огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: сторони в справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін до апеляційного суду від них не надходило; апеляційний розгляд справи вже відкладався; від сторони захисту надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі.
Статтею 458 МК України порушення митних правил визначається, як адміністративне правопорушення, котре являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій із товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до положень ст. 486 МК України, завданнями провадження в справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з точним дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За змістом ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 483 МК України адміністративна відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Апеляційний суд вважає, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 483 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про порушення ОСОБА_1 митних правил.
Зазначені в протоколі про порушення митних правил відомості підтверджуються і електронною копією ВМД (а. с. 15-16), CMR № 031200 (а. с. 17-24), рахунком № 63/87 від 16.03.2020 (а. с. 25-27), специфікацією № 87 від 16.03.2020 (а. с. 28), копією сертифікату про походження лісоматеріалів та виготовлених із них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій (а. с. 29), актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (а. с. 31), фотоматеріалами (а. с. 32), експертним висновком № 94-04-320 від 08.04.2020 (а. с. 33-45); описом предметів від 08.04.2020 (а. с. 48); доповідною запискою інспектора Рябоконя В. (а. с. 49-50); довідкою про витрати митниці ДФС (а. с. 51).
Вищенаведені докази в їх сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання митному органу, як підставу для переміщення товару «заготовка для піддонів береза та вільха» товаросупровідних документів, що містять неправдиві відомості щодо кількості (об`єму) та вартості товару.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_5 , який склав протокол про порушення митних правил, був упереджений при проведенні перевірки та складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , що в нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи на такі дані не вказується і в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, розгляд справи здійснений судом першої інстанції поверхово та однобічно, а вина ОСОБА_1 не є доведеною, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи та спростовуються наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги про те, що експертний висновок (звіт про оцінку) № 94-04-320 від 08.04.2020, який слугував підставою для складення щодо ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил, не міг братися судом до уваги як доказ при вирішенні цієї справи, оскільки є недопустимим доказом, так як у даному випадку митним органом порушені вимоги ст. ст. 502, 515-517 МК України та положення Розділу ІІ Порядку № 1058 в частині послідовності та порядку залучення експерта під час провадження у справі про порушення митних правил, із метою отримання можливості подальшого використання висновку експерта як належного та допустимого доказу в справі про порушення митних правил, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не свідчать про недопустимість експертного висновку № 94-04-320 від 08.04.2020 як доказу в справі щодо ОСОБА_1 та про порушення митним органом вимог ст. ст. 502, 515-517 МК України, положень Розділу ІІ Порядку № 1058. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до положень ст. 327 МК України, у разі потреби, для участі у здійсненні митного контрою, керівником органу доходів і зборів можуть залучатися спеціалісти та експерти. При цьому, будь-яких порушень з боку митного органу при залученні експерта ОСОБА_3 для проведення експертизи, а відтак і фактів, які б свідчили про недопустимість висновку експерта, апеляційним судом не встановлено.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги та відхиляє як безпідставні й доводи апеляційної скарги про те, що ФОП ОСОБА_3 , не будучи судовим експертом у розумінні ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» та не являючись працівником СЛЕД ДФС, фактично провів не тільки оцінку вартості товару, що переміщувався через митний кордон України, а й по суті вдався до проведення дослідження на предмет визначення належності товару (виду деревини), що в розумінні ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» взагалі не є предметом оціночної діяльності, і при цьому, як зазначив ФОП ОСОБА_3 у п. 5 свого Висновку, зроблені припущення та висновки були отримані з використанням професійних знань та досвіду експерта, однак результати, отримані при визначенні кількості в розрізі порід не є остаточними й можуть бути та повинні бути відкориговані в результаті повного вивантаження товару. При оцінці цих доводів та прийнятті судового рішення апеляційний суд також зазначає, що сторона захисту маючи можливість провести експертні дослідження з товаром, який переміщувався через митний кордон України, для підтвердження викладених в апеляційній сказі доводів не скористалась цим правом.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції на надав належної оцінки поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, обмежившись лише формальним спростуванням доводів ОСОБА_1 , а саме, зазначивши про необґрунтованість клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, не навів належних мотивів свого висновку, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються змістом оскаржуваної постанови, в якій у достатній мірі наведені мотиви, з яких суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України правопорушення та відхилив доводи сторони захисту про закриття провадження у справі.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя місцевого суду врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника й застосував щодо ОСОБА_1 вид та розмір стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 483 МК України, врахувавши належні докази про вартість товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, належним чином умотивувавши судове рішення, а тому накладене на ОСОБА_1 стягнення є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, - справедливим і таким, що відповідає передбаченій ст. 23 МК України меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції при накладенні на ОСОБА_1 стягнення належним чином обґрунтованими та вмотивованими, а стягнення необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових проступків, справедливим.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ним митних правил буде сприяти досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
При цьому, апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для зміни чи скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, і на такі стороною захисту в апеляційній скарзі не вказується.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції, як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, призначати експертизи, тощо; те, що з метою підтвердження зазначених у апеляційній скарзі доводів стороною захисту не заявлялось клопотань про приєднання або витребування доказів по справі, про призначення експертизи, тощо, і до апеляційної скарги не додано доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Глушко Ю. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя І. В. Стан