ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1942/21Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І.
Провадження № 33/817/125/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. з участю апелянта ОСОБА_1 , розглянувши в м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту на строк (чотири) доби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову місцевого суду скасувати, провадження у адміністративній справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу правопорушення.

Зазначає, що у протоколі серії ВАБ №061362 від 05.01.2020 інспектором поліції невірно зазначений час подій, а саме 05.01.2021 о 15:39 год., оскільки виклик поліції відбувся 05.01.2020 між 20:00-21:00 год.

У апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що а ні інспектором поліції, а ні місцевим судом не допитано як свідків подій, так і самого апелянта.

Одним із доводів апелянта щодо незаконності прийнятого рішення є також те, що працівники поліції не надали йому копії процесуального документу, що, на думку апелянта, є прямим порушенням його прав.

Зазначає, що при винесені постанови від 03.02.2021 місцевий суд як на доказ його вини послався на письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , однак 05.01.2021 ОСОБА_2 не був присутній у квартирі АДРЕСА_2 , тому свідком подій не являється.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу і скасувати рішення місцевого суду із закриттям провадження у справі, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Так, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП - суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає, зокрема, за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №061362 від 05.01.2021, 05 січня 2021 року о 15.39 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив відносно свої матері ОСОБА_3 насильство в сім`ї, тобто умисні дії фізичного й психологічного характеру, а саме: штовхав її та ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути спричинена шкода її фізичному та психологічному здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the United Kingdom ), п.161, Series A заява № 25).

З матеріалів справи вбачається, що до суду був скерований протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №061362 від 05.01.2021 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

До цього протоколу додано пояснення потерпілої ОСОБА_3 про те, що 05.01.2021 за місцем проживання по АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_1 , який на протязі тривалого часу вчиняє до неї насильство психологічного та фізичного характеру, останній ображав її нецензурною лайкою, штовхав, хапав за волосся, кинув на підлогу і користався тим, що вона не в змозі повноцінно пересуватись у силу її віку.

Крім цього, в матеріалах справи міститься заява потерпілої ОСОБА_3 від 05.01.2021, в якій вона просить притягнути її сина, ОСОБА_1 , до відповідальності, оскільки останній вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Також до протоколу долучено пояснення свідка ОСОБА_2 , згідно якого 05.01.2021 було чути крики від сусідів зверху, де проживає мати та син ОСОБА_4 . Після того, як мати ОСОБА_1 вибігла на коридор з плачем, син ОСОБА_2 викликав поліцію.

Висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, підтверджується доказами в справі у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про його невинуватість не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду. Інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Разом з тим під час апеляційного розгляду встановлено, що при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддею суду першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги саме ст. 33 КУпАП, що призвело до необґрунтованого накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на 4 доби.

Даний захід відповідальності встановлено за адміністративні правопорушення, що за ступенем громадської безпеки наближаються до злочинів. Він є найбільш суворим з усіх видів адміністративних стягнень. Цією ж обставиною пояснюється встановлення можливості/необхідності застосування даного виду стягнення тільки в альтернативних санкціях.

Водночас, згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 32 цього ж Кодексу адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Так, місцевий суд у постанові взяв до уваги характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу, яка притягується до адмінвідповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність та врахував пом`якшуючі обставини, а саме: визнання вини та щире розкаяння у вчиненому правопорушенні, але при накладенні адміністративного стягнення не врахував перелічених обставин.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість пом`якшення ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме штрафу в розмірі двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

На переконання судді апеляційного суду таке адміністративне стягнення в повній мірі буде сприяти вихованню ОСОБА_1 в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 4 (чотири) доби змінити.

Пом`якшити накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення з адміністративного арешту строком на 4 (чотири) доби на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

В решті постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.02.2021 залишити без зміни.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя