Справа № 264/4933/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Іванченко Алла Миколаївна, за участю секретаря судового засідання Єрьоміної А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі заяву судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Штифорук О.В. про самовідвід, -

У С Т А Н О В И В:

26 липня 2021 року від судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Штифорук О.В. надійшла заява про самовідвід по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП.

У заяві вказано, що в провадження судді Штифорук О.В. надійшов вищевказаний адміністративний матеріал, за яким убачається, що ОСОБА_1 знаходячись біля приміщення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівників суду.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Згідно вимог ст.246 КУпАП порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить статті, яка б передбачала самовідвід судді, проте, інші кодекси України - кримінально-процесуальний, цивільно-процесуальний та Кодекс адміністративного судочинства України, мають відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому, при вирішенні питання щодо розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення в розумінні заявлення суддею самовідводу, підлягає застосуванню аналогія права.

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом (п.1).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зазначав, що безсторонність, в сенсі п.1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі (рішення у справі «Білуха проти України», «Бочан проти України», «Газета «Україна-центр» проти України» та ін.)

Водночас Консультативна рада європейських суддів у п.12 Висновку №1 (2001) наголошує, що судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано.

Сумніви в незалежності відсутні, коли у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається (рішення ЄСПЛ у справі «Кларк проти Сполученого Королівства»). Навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»). Кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві (справи «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії»).

У зв`язку з викладеним в даному випадку можуть існувати обставини, які можуть викликати побоювання щодо неупередженості судді з точки зору стороннього спостерігача. Відтак, з метою виключення обставин, які можуть поставити під сумнів неупередженість судді при розгляді даної справи та справедливість ухваленого ним рішення, а також забезпечення довіри до судової влади України, відтак заявлений самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.246 КУпАП, ст.ст.75-80 КПК України, ст.129 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Штифорук О.В. про самовідвід по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП (справа №264/4933/21, провадження №3/264/2090/2021) - задовольнити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: А. М. Іванченко