Справа № 346/4418/20
Провадження № 33/4808/167/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Федоровича Василя Богдановича, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , пенсіонера,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження закрити за відсутності події і складу правопорушення. В якості причини пропуску строку, апелянт послався на неправильну адресу його мешкання, що унеможливлювало отримання ним повісток, й незважаючи на це, суд першої інстанції прийняв рішення про розгляд справи у його відсутність, що свідчить про порушення приписів ст. 268 КУпАП, та є поважною причиною пропуску строку. В обґрунтування своїх доводів в частині незаконності прийнятого судом рішення, апелянта посилався на порушення права на захист, й на притягнення його до відповідальності на підставі норми закону, що втратила чинність, внаслідок порушення законотворчої процедури. Вказує на те, що стан сп`яніння не доведено, огляд проведено із грубим порушенням, відсутня згода водія з результатами тесту, не запропоновано пройти огляд в лікарні, що свідчить про недійсність огляду на підставі ст. 266 КУпАП. Посилається на те, що свідки не були допитані в суді. Висловив свою незгоду з неправильною кваліфікацію, оскільки відмова від огляду є порушенням п. 2.5 ПДР України, а не п. 2.9 а ПДР.

В оскарженій постанові суду першої інстанції зазначено наступне: «Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 500340 від 09.10.2020 року, ОСОБА_1 09.10.2020 року о 09 год 50 хв. в с. Шепарівці, по вул.. Шевченка, керував автомобілем «SKODA FABІA» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «DRAGER» в присутності двох свідків, результат тесту 1.65 %о проміле».

В судове засідання не з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .

З`явився захисник Федорович В.Б., якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП, який повідомив, що ОСОБА_1 відомо про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, останній просив справу провести у його відсутність.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду, клопотання про перенесення судового засідання від останнього не надходило, вважаю за можливе апеляційний перегляд провести у відсутність ОСОБА_1 .

Під час апеляційного розгляду:

- захисник підтримав доводи апеляційної скарги, просив поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати, провадження по справі закрити, виходячи з наступних підстав.

В якості причини пропуску строку апелянт посилається на те, що його не було належним чином сповіщено про час та місце судового розгляду, рішення суду було прийнято у його відсутність, що, на його думку, є порушення вимог ст. 268 КУпАП.

Стверджує, що про існування постанови суду він дізнався випадково, копію отримав лише 22.02.2021 року (а.п. 32).

Вказані доводи апелянта є слушними, оскільки матеріли провадження містять відомості про сповіщення ОСОБА_1 та направлення йому кореспонденції за іншою адресою мешкання, а саме: АДРЕСА_2 (а.п. 14-16, 18-25, 28), в той час як він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що зазначено (виправлено) в протоколі про адміністративне правопорушення (а.п. 1), та правильно вказано в постанові суду (а.п. 26-27).

З постанови суду вбачається, що: «В судові засідання 04.11.2020 року, 25.11.2020 року, 10.12.2020 року ОСОБА_1 не з`являвся, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. 02.12.2020 року, 04.12.2020 року повернулися не вручені судові повістки з рекомендованим повідомленням про виклик в судові засідання на 10.12.2020 року, 25.11.2020 року (а.с. 20-22, 23-25)» (а.п. 26).

Між тим, той факт, що постанова суду першої інстанції містить правильну адресу мешкання ОСОБА_1 , свідчить про те, що судді достеменно було відомо про місце проживання останнього, проте всю кореспонденцію було направлено за іншою адресою, а справу розглянуто у відсутність ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що суд першої інстанції належним чином не переконався у причинах повернення судових повісток, не перевірив за якою саме адресою мешкання ОСОБА_1 їх було направлено, вважаю, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 належить поновити, а постанову суду як незаконну скасувати внаслідок грубого порушення вимог ст. 268 КУпАП в частині порушення права на захист, оскільки розгляд справи відбувся у відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, яку не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду.

Приймаючи рішення про скасування постанови суду першої інстанції звертаю увагу також на те, що згідно вимог діючого законодавства (ст. 280 КУпАП), суд першої інстанції зобов`язаний встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення, проте вказаних вимог не було дотримано судом першої інстанції, оскільки постанова судді містить посилання на ті, обставини, що встановлені змістом протоколу: «Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 500340 від 09.10.2020 року», й не містить посилань на фактичні обставини, що встановлені саме в ході судового розгляду справи безпосередньо судом.

По суті пред`явленого обвинувачення доходжу наступного висновку.

Дослідивши фактичні обставини справи та оцінивши їх у сукупності, доходжу висновку про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині наявності в його діях складу адміністративного правопорушення щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Діючим законодавством передбачено, що посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Суддя, в свою чергу, повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, і лише після цього, дійти висновку, чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення в протоколі серії ДПР18 №500340 від 09.10.2020 року викладена наступним чином: « ОСОБА_1 09.10.2020 року о 09:50 год. в с. Шепарівці, по вул. Шевченка, керував автомобілем «Skoda» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «DRAGER» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що був притягнений до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП» (а.п. 1).

Оскільки розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, у зв`язу із тим, що це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.

В ході апеляційного перегляду досліджено відеозапис з нагрудних камер поліцейських, що міститься на компакт-диску «DVD-R», долученого до протоколу, на якому безсторонньо зафіксовані обставини події (а.п. 10).

Зі змісту відеозапису вбачається рух транспортного засобу, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , далі вбачаються дії працівників поліції щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу за участю двох свідків, оголошення результатів огляду 1,65% (проміле), демонстрація результату всім учасникам події, й повідомлення працівника поліції, що роздруковується результат огляду.

Жодних інших відомостей на відеозаписі не зафіксовано.

З письмових доказів, що долучені до протоколу вбачається наявність акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеного на ОСОБА_1 , де в графі «Результати огляду на стан сп`яніння» міститься виключно прізвище ОСОБА_1 , без підпису останнього, що унеможливлює дійти висновку про позицію останнього щодо результатів огляду на стан сп`яніння у виді 1,65% (проміле) (а.п. 2), а саме про його погодження з таким результатом.

На роздруківки приладу «Драгер» з результатом огляду 1,65% (проміле) вбачається підпис ОСОБА_1 (а.п. 3).

Матеріали провадження також містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння з заповненням всіх граф, де в графі - «Найменування закладу охорони здоров`я» зазначено Коломийська ЦРЛ, а в графі - «Особу на огляд у заклад охорони здоров`я доставлено», міститься прізвище та посада працівника поліції (а.п. 4), що не дає можливість дійти остаточного висновку про місце проведення огляду (на місці зупинки чи в медичному закладі).

З доданих письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд, результат тесту 1,65% (проміле) (а.п. 5-6).

В рапортах працівників поліції також міститься посилання на те, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу «Драгер 6820» на місці зупинки (а.п. 7-8). Водночас рапорти містять запис й про те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у Коломийській ЦРЛ, проте він відмовився.

Отже, з досліджених матеріалів провадження, й з оглянутого відеозапису, неможливо встановити дійсного ставлення ОСОБА_1 до результатів цього огляду, а саме погодження його з результатом огляду.

Виключно зміст обставин події, що викладений працівниками поліції як у рапортах, так й у протоколі, в якості доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть вважатись достатніми та об`єктивними доказами у справі, оскільки такі особи є представниками суб`єкта владних повноважень, які виконували функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, й діяли як службові особи - інспектори патрульної поліції.

Факт погодження водія пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки не свідчить про те, що останній згодний із самим результатами огляду, в той час як саме від цього залежить правильність подальших дій працівників поліції й законність проведення процедури огляду, оскільки у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд необхідно у подальшому проводи в найближчому закладі охорони здоров`я, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП України та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року №1376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1496/27941 (далі - Інструкція).

Відсутність належних та допустимих доказів беззаперечної згоди ОСОБА_1 з результатами такого огляду унеможливлює дійти остаточного висновку в частині дотримання працівниками поліції законності процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Звертаю увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та долучення доказів на підтвердження висунутого обвинувачення, належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол, та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Лише чітке дотримання працівниками поліції процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння свідчить про законність їх дій та допустимості висновків, викладених у протоколі, як доказу вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище, доходжу висновку, що огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог діючого законодавства, а тому відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, вважаю його недійсним.

Під час апеляційного перегляду неможливо усунути вказані порушення, виходячи з того, що суд не може брати на себе функцію державного обвинувача, й закон забороняє перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого законодавства, покладено на працівника поліції як на суб`єкта владних повноважень.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Викладені ОСОБА_1 в протоколі пояснення в частині того, що він випив одне пиво, вину визнає та такого робити не буде (а.п. 1), не можливо розцінити як погодження водія з результатами огляду.

Недоведені подія та вина особи, прирівнянється до доведеної невинуватості цієї особи.

За вказаних вище обставин, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є недоведеним.

Отже, коли вина особи не була доведена належними доказами, поза розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, за своїм внутрішнім переконанням, вважаю зазначені вище порушення, а саме в частині недотримання працівниками поліції процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 , такими, що свідчать про недійсність огляду, відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.

Інші доводи апелянта не впливають на прийняте апеляційним судом рішення, яким скасовано постанову суду першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, вважаю за необхідне строк на апеляційне оскарження поновити, апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді місцевого суду - скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло