Справа № 263/8281/21
Провадження № 3/263/2564/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Ікорська Єлізавета Сергіївна, розглянувши матеріали, які надійшли з Маріупольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 23 травня 2021 року о 12:00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив насильство відносно своєї співмешканки - ОСОБА_2 , а саме: висловлював погрози і образи, будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за аналогічне правопорушення, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоча про явку до суду повідомлений судовою повісткою та безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення, до протоколу додана заява про згоду на розгляд справи за його відсутності.

Разом із тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Приймаючи до уваги те, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від ОСОБА_1 не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим причини неявки ОСОБА_1 до суду визнані неповажними, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів.

Факт адміністративного правопорушення підтверджується доданими до протоколу про адміністративне правопорушення письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2020 року, іншими матеріалами, доданими до протоколу.

Абзацом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» визначено, що насильство в сім`ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. В абзаці 4 вищевказаної статті зазначено, що під психологічним насильством в сім`ї розуміється насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Дослідивши матеріали справи, необхідно дійти висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а його вина у вчиненні указаного адміністративного правопорушення доведена.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин по справі не вбачається.

Сукупність вищевказаних доказів засвідчують вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Підстав для закриття провадження за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення не вбачається.

Правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, становить особливу суспільну небезпечність, і у випадку не вжиття заходів належного реагування може призвести до негативних трагічних наслідків, сприяти вчиненню кримінально-караних правопорушень.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 15 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» передбачено, що члени сім`ї, які вчинили насильство в сім`ї, несуть кримінальну, адміністративну чи цивільно-правову відповідальність згідно з законом.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета - виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, яке відноситься до порушень громадського порядку і безпеки, що безпосередньо впливає на безпеку і здоров`я людини; особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, з урахуванням особи правопорушника, обставин даної справи, в тому числі обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вбачаю в його діях склад адміністративного правопорушення і вважаю за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, вважаючи, що такий вид адміністративного стягнення забезпечить мету адміністративного стягнення у відповідності зі ст.23 КУпАП та буде стимулювати у майбутньому ОСОБА_1 до правомірної поведінки.

Суд вважає, що саме такий вид стягнення буде відповідати завданню Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП судовий збір покладається на особу, на яку накладено стягнення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 23, 33, 173-2, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя Є.С.Ікорська