Справа № 168/29/21 Провадження №33/802/220/21 Головуючий у 1 інстанції:Хаврона О. Й.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А.. розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В дохід держави із ОСОБА_1 стягнуто 454 грн. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18 грудня 2020 року об 18 год. 12 хв. на вул.Лесі Українки в с.Седлище Старовижівського району Волинської області керував мотоциклом марки «Мінськ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода) та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову судді незаконною. Вказує про те, що справа підлягає закриттю на підставі п.6 ст.247 КУпАП, оскільки на час складання протоколу щодо нього та розгляду справи є чинними положення ч.1 ст.130 КУпАП та ст.286-1 КК України в редакції Закону №2617. Тобто, в даному випадку керування наземними транспортними засобами переведено із рядку адміністративних правопорушень в ряд кримінальних. Крім того, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, який складений щодо нього є недійсним, оскільки складений не уповноваженою на те особою, так як в даний час немає Закону України "Про утворення Національної поліції".

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не подавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом (водія) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі та належним чином дослідженими місцевим судом доказами.

Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №228113 від 18.12.2020 року, за змістом якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відеозаписом із боді-камери працівника поліції, з якого окрім іншого вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і з можливістю проїхати в медичний заклад для огляду, однак він відмовився. Роз`яснено також було йому право на відмову від проходження огляду та його наслідки. Після цього, було складено протокол про адміністративне правопорушення, копія якого вручена ОСОБА_1 . На цьому відео зафіксований і факт визнання ОСОБА_1 вживання алкогольних напоїв.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме - в ухиленні особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, твердження ОСОБА_1 про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який складений щодо нього не може бути належним доказом його винуватості, так як складений не уповноваженою на те особою, на увагу суду не заслуговує, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції, воно не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та фактично спрямоване на затягування строків розгляду справи.

Крім того, ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі вважає, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.6 ст.247 КУпАП, - у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з цього приводу, який вірно відмовив ОСОБА_1 у його клопотанні про закриття провадження у справі на підставі п.6 ст.247 КУпАП, з посиланням на наступне.

Дійсно, 22 листопада 2018 року прийнято Закон України №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон №2617-VIII), яким внесено зміни до ст.130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції:

«Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Водночас, цим же Законом №2617-VIII доповнено Кримінальний кодекс України ст.286-1, наступного змісту:

«Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».

Вищевказаний Закон №2617- VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.

17 червня 2020 року ВРУ прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон №720-IX), яким внесено зміни до Закону №2617-VIII, відповідно до яких із Закону №2617-VIII вилучені положення, які змінювали ст.130 КУпАП та включали до КК України ст.286-1. Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII (Розділі ІІ Закону №720-IX).

Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 02 липня 2020 року та 03 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».

Правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 18.12.2020 року (а.с.3).

За положеннями ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Отже, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 суд першої інстанції застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до Закону №720-IX, яка діяла під час і за місцем вчинення правопорушення, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

При цьому, усі доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду є власним тлумаченням законодавства в частині чинності Закону, та фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі, що вірно також було зазначено судом першої інстанції.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

А тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді, - без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2021 року щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк