Cправа № 522/9692/21
Провадження № 3/522/7458/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Попревич В.М., секретар судового засідання Шараєва О.А., за участі особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , захисника Попова Р.М., представника особи, яка склала протокол Єгорова О.С., розглянувши протокол по справі про адміністративне правопорушення, які надійшли з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Добровеличківка, Кіровоградської області, директор кафе «Горець», зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягалась,

-за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 07 травня 2021 року, у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ) не здійснено заходи, спрямовані на запобігання захворювання на сальмонельоз у відвідувачів закладу та встановлено причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням на сальмонельоз із вживанням готових страв, виготовлених у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП « ОСОБА_2 », АДРЕСА_2 , що підтверджено результатами лабораторних досліджень, проведених ДУ «Одеський обласний лабораторний центр МОЗ України» (від 26.04.2021 №21-27, від 26.04.2021 №37-47, від 26.04.2021 №236-295, від 26.04.2021 №296-355), що є порушенням ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. ст. 37, 45, 49 Закону України «про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», чим вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні адвокат Попов Р.М. надав письмові заперечення у яких зазначає, що протокол не відповідає фактичним обставинам по справі, так як відсутні докази вважати, що саме продана продукція викликала захворювання, оскільки умови її споживання ОСОБА_1 не відомі. Крім цього, вважає, що долучені результати досліджень є недостовірними.

ОСОБА_1 підтримала думку захисника.

Представник органу, що склав протокол, підтримав викладені в протоколі обставини, вважав його обґрунтованим і просив притягнути винних осіб до відповідальності.

В ході розгляду справи, окрім письмових заперечень, суддя дослідив такі надані матеріали справи:

-протокол про адміністративне правопорушення від 07 травня 2021 року;

-акт перевірки дотримання санітарного законодавства від 19 квітня 2021 року з додатками;

-копія листа №06/1137 від 27 квітня 2021 року;

-копія листа № 06/1068 від 19 квітня 2021 року;

-копія направлення №823 від 19 квітня 2021 року;

-копія наказу № 892 від 19 квітня 2021 року.

Суддя розглянувши матеріали адміністративної справи дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суддя зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати : уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників) (частина перша статті 44-3).

Положеннями ст.256 КпАП України визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, та є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана стаття Кодексу про адміністративні правопорушення носить бланкетний характер, і відсилає до відповідних нормативно-правових актів та підзаконних нормативно правових актів, якими встановлюються правила щодо карантину та відповідні обмеження.

Уповноважена особа на складання протоколу про адміністративне правопорушення, зазначила, що ОСОБА_1 допустила порушення вимог ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення».

Так, згідно зі ст. 22 вказаного Закону, органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

У процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов`язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища.

Органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Крім цього, як на допущене ОСОБА_1 порушення, особа, що склала протокол, зазначила вимоги ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Однак, вказана стаття Закону не містить визначень конкретних дій, які можуть бути підставою для відповідальності особи.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», забороняється:

1) обіг харчових продуктів на потужностях, що не відповідають вимогам санітарних заходів;

2) продаж харчових продуктів власного домашнього виробництва не на агропродовольчих ринках;

3) обіг неперероблених туш парнокопитних та/або однокопитних тварин, на яких безпосередньо або на упаковці відсутня позначка придатності;

4) обіг харчових продуктів, вироблених на потужностях, щодо яких не отримано експлуатаційного дозволу, передбаченого цим Законом, або дія якого тимчасово припинена;

5) обіг харчових продуктів, вироблених на потужностях, повідомлення про реєстрацію яких не було зроблено оператором ринку до вимог цього Закону;

6) обіг харчових продуктів, які містять генетично модифіковані організми або отримані з їх використанням, до проведення їх державної реєстрації;

7) обіг неперероблених харчових продуктів із свинини для споживання людиною без відповідних ветеринарних документів у разі підтвердження спалаху хвороб, що є небезпечними для здоров`я людей або тварин, за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Вимоги п. 1 частини 1 даної статті кореспондуються зі ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», а тому відповідальною особою за обіг харчових продуктів на потужностях, що не відповідають вимогам санітарних заходів є власник таких потужностей.

Інших порушень передбачених ст. 37 Закону, уповноважена посадова особа не виявила і не встановила, так як не зазначила про це в протоколі про адміністративну відповідльність.

Так, до матеріалів протоколу, долучено копію наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду директора кафе «Горець» та копію її посадової інструкції. Із аналізу вказаних документів не встановлено обов`язку директора здійснювати заходи спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища, що і ставиться у провину ОСОБА_1 .

Таким чином, аналізуючи наведені норми Законів, суддя дійшов переконання, що відповідальною особою за вжиття заходів спрямованих на запобігання інфекційним захворюванням є власник, і саме він повинен нести відповідальність за допущення відповідного порушення.

Крім цього, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Здійснюючи розгляд справи, суддя зобов`язаний встановити наявність складу правопорушення передбаченого відповідною статтею кодексу, із визначенням обов`язкових елементів, як то: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона; і за відсутності хоча б одного елементу вважається відсутнім склад в цілому.

Таким чином, під час дослідження документів долучених до протоколу, суддя приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу та події правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Суддя бере до уваги той факт, що санкція статті 44-3 КУпАП передбачає накладення штрафу на особу у розмірі від однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що є досить суворим покаранням навіть у розумінні кримінального закону, тому при розгляді таких категорій справ, вважає за необхідне керуватися також практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішенні ЄСПЛ «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), рішення від 18 січня 1978 року, серія А, №25, с.6465, п. 161 в кінці; та «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.121, ECHR 2000-IV).

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Суддя наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

У даному випадку уповноваженою посадовою особою, не правильно зазначено фабулу обвинувачення: не зазначено дату, час та суть правопорушення, винною у вчиненні якого має бути визнана особа, що є обов`язковими елементами складу правопорушення; не наведено норму підзаконного правового акта, яким встановлено санітарні норми, які зобов`язаний дотримуватися найманий працівник, тому не дотримано вимог, щодо суб`єкта правопорушення.

З огляду на презумпцію невинуватості, особа яка притягається до адміністративної відповідальності, вважається невинною доти, поки інше не буде доведено в установленому законом порядку, а всі сумніви повинні трактуватися на корись особи.

Зважаючи на вище викладене, суддя приходить до висновку, що винесення постанови про притягнення до відповідальності особи, з урахуванням наведених обставин є недопустимим, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 247, 254, 256, 278, 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси Попревич В.М.