МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 487/7934/20 Головуючий у місцевому судді Лагода А.А.
Провадження № 33/812/97/21 Головуючий у апеляційному суді Темнікова В.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Темнікової В.І.,

за участю секретаря - Колосової О.М.,

особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - Маркіна С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 ,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року встановлено, що 19.12.2020 року о 00 год. 01 хв. в м. Миколаєві на перехресті вул. Адмірала Макарова та вул. Нікольська водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом RENAULT MEGANE державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, їхати в медичний заклад до лікаря нарколога також відмовився, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в доход держави в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

В апеляційній скарзі особа, притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що висновки, до яких дійшов суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи, не відповідають фактичним обставинам справи, його вина була встановлена на підставі неналежних і недопустимих доказів, з порушенням процесуальних норм, судом не було встановлено яку саме норму Правил дорожнього руху України він порушив, не було досліджено суб`єктний склад правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також зазначає, що докази, які долучені співробітниками Управління патрульної поліції, є недопустимими і неналежними, а тому не мали прийматись до уваги судом при розгляді даної справи.

Вважає, що складений співробітником поліції відносно нього 19.12.2020 року протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, оформлено з грубим порушенням цілого ряду вимог адміністративного законодавства.

Враховуючи вимоги статті 256 КУпАП, посадовою особою допущені порушення, які вплинули на допустимість протоколу, як доказу, а саме : в протоколі зазначено про присутність двох свідків, які нібито були присутні при його оформленні та поставили свої підписи, але це не відповідає дійсності - свідків взагалі не було, протокол складався працівником поліції не на місці адміністративного правопорушення, без залучення понятих.

Крім цього, вважає, що пояснення свідків, які є в матеріалах справи, не можуть вважатись належними і допустимим доказами вчинення адміністративного правопорушення, оскільки в постанові від 27.06.2019 року у справі № 560/751/17 Верховним Судом був зроблений висновок, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами. В зал судового засідання, при розгляді протоколу свідки не запрошувались, пояснення суду вони не давали.

Також вказує, що в порушення вимог ст. 268 КУпАП при складанні протоколу працівником поліції йому не були роз`яснені права і обов`язки, про це не зроблена відмітка в протоколі взагалі. Хоча, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права (мається на увазі пояснення суті визначених статей, а не їх просте зачитування), передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені ст. 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відеозапис, наданий на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, який долучений до матеріалів адміністративної справи № 487/7934/20 не може вважатись належним доказом, оскільки в протоколі від 19.12.2020 року немає посилань на факт здійснення відео фіксації порушення та немає посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснювався даний відеозапис.

Водночас, приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок поліцейського щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім цього, вказує, що доказом порушення не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.

З огляду на викладені факти, зазначає, що в аналогічній ситуації Верховним Судом в постанові від 17.01.2020 року у справі № 686/27255/19 зроблено висновок, що не можна притягнути до адміністративної відповідальності особу, протокол стосовно якої складено із значними порушеннями вимог закону.

Отже, на думку апелянта, допущенні інспектором патрульної поліції порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 19.12.2020 року позбавляють суд можливості здійснити повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи, а отже досягти завдань провадження в справі про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є перешкодою для розгляду адміністративної справи по суті, з`ясування її обставин та прийняття рішення по ній. Натомість судом першої інстанції були проігноровані численні порушення при оформленні доказів, що вплинуло на об`єктивний розгляд справи і необґрунтоване притягнення до відповідальності апелянта.

Вказує, що справжні події не відображені в протоколі. Так, поліцейським було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, але на його прохання проінформувати про порядок застосування спеціального технічного засобу та надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, працівник поліції проігнорував ці законні вимоги, не надав жодних документів, що стосуються даного технічного засобу, саме тому ОСОБА_1 виявив бажання провести медичний огляд у спеціалізованому закладі - лікарні, що відповідає положенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р. Всупереч цьому співробітники поліції відмовились від супроводу у лікарню - натомість був складений адміністративний протокол.

Також зазначає, що в протоколі та акті огляду поліцейським взагалі не був зазначений технічний засіб, за допомогою якого був визначений факт і стан сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому суд першої інстанції повинен був критично поставитись до такого доказу вини ОСОБА_1 .

З огляду на викладені факти, в аналогічній ситуації Верховним Судом в постанові від 17.01.2020 року у справі № 686/27255/19 зроблено висновок, що не можна притягнути до адміністративної відповідальності особу, протокол стосовно якої складено із значними порушеннями вимог закону.

Крім того, притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, в оскаржуваній постанові суд першої інстанції взагалі не вказав який саме пункт ПДР України був ним порушений. Також, суд прийшов до переконання, що своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, але при цьому не звернув уваги, що він не являється суб`єктом даної норми і санкції, які передбачені даним порушенням інші.

Отже, з огляду на вищевикладене, а також те, що складення та оформлення даної справи про адміністративне правопорушення виконано не належним чином, а зазначені вище недоліки та неповнота не можуть бути усунені в суді, просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи слід дійти висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суддею у відповідності до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, було повно встановлено всі обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 407426 від 19.12.2020 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направленням на огляд водія, диском з відео, доданими до протоколу.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 407426 від 19.12.2020 року, дані відображені в якому, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, є доказом, 19 грудня 2020 року о 00:01 год., в м. Миколаєві Заводський район на перехресті вул. Адмірала Макарова та вул. Нікольської водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував транспортним засобом RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, їхати в медичний заклад до лікаря нарколога також відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність.

Даний протокол підписаний свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні при пропозиції працівниками поліції проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водію ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом RENAULT MEGANE д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, в матеріалах справи також є акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів також підписаний свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до якого огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленими ознаками, а саме : запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Також в акті в графі «Результати огляду на стан сп`яніння» зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду та від підпису.

За такого, суд апеляційної інстанції критично ставиться до посилання апелянта на те, що в акті огляду поліцейським не був зазначений технічний засіб, за допомогою якого був визначений факт і стан сп`яніння особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, так як факт сп`яніння визначений не був, а до відповідальності ОСОБА_1 притягається саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису, наявному в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження, запропонованого працівниками поліції обстеження на місці зупинки для визначення стану алкогольного сп`яніння, а також від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі в присутності двох свідків. Відеозапис складається з декількох частин, проте запис, на якому зафіксовано відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку, є безперервним.

Також з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та вживання алкогольних напоїв.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього додається диск з відео. За такого доводи апеляційної скарги, про те що відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських не є належним та допустимим доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не має посилань на факт здійснення відео фіксації порушення та не має посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснювався даний відеозапис не заслуговують на увагу, оскільки не зазначення технічного засобу, за допомогою якого здійснювалася фіксація правопорушення, жодним чином не впливає на зафіксовану на відеозаписі інформацію про обставини, які мають значення для встановлення наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності.

Зафіксованою на відеозаписі інформацією спростовується також посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що протокол складався працівником поліції не на місці адміністративного правопорушення, без залучення понятих, що свідків взагалі не було.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що не знає осіб, присутність яких зафіксована на відеозаписі. А оскільки вони не були представлені йому поліцейськими у якості понятих, то вважає, що це могли бути просто перехожі.

Апеляційний суд враховує, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зазначені вище докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення про справі щодо ОСОБА_1 .

Отже, працівники патрульної поліції зафіксували у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також роз`яснили його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, та повідомили, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом Заводського районного суду м. Миколаєві, що підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції в повній мірі дотримано процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, яка визначена Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 р. та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року.

Так, згідно з п.2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, встановленими МОЗ і МВС.

Пункт 3 зазначеного Порядку також передбачає можливість проведення огляду як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, так і лікарем закладу охорони здоров`я.

Згідно п. 6,7 Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення

огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський згідно п.8 Порядку в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Із матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції в присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що він відповів відмовою.

Отже, аналіз вказаних доказів та норм права, які регулюють спірні правовідносини, свідчать, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні стягнення на ОСОБА_1 , визначенні його виду та розміру, місцевим судом дотримані загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, визначені ст. 33 КУпАП.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише хотів провести медичний огляд у спеціалізованому закладі, оскільки працівники поліції не проінформували його про порядок застосування спеціального технічного засобу та не надали сертифікат відповідності, спростовується матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушенням, а також відеозаписом з нагрудного знаку працівника поліції, які згідно ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами у справі.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано факт керування ним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Даний протокол ОСОБА_1 відмовився підписувати, що зафіксовано належним чином, проте, як вбачається із відеозапису протокол був зачитаний йому, роз`яснені його права та обов`язки, та він не заперечував правильність фактів, відображених в ньому.

З відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського вбачається, що працівниками поліції в присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що він відповів відмовою.

Не відповідає дійсності також посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові взагалі не вказав який саме пункт ПДР України був ним порушений, оскільки в постанові, яка є предметом апеляційного перегляду зазначено, що водієм ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Безпідставними є також ствердження в апеляційній скарзі про те, що фабула ч. 1 ст. 130 КУпАП в чинній редакції не передбачає відповідальності водіїв транспортних засобів, оскільки спеціальними суб`єктами адміністративного правопорушення, відповідальність яких передбачена диспозицією зазначеної правової норми, на думку апелянта, є судноводії, тобто, особи, які, як про це вказано в тексті правової норми, здійснюють керування річковими, морськими або маломірними суднами і сама відповідальність є іншою.

Так, ст. 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Слід зазначити, що близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України (найбільш близької галузі права), відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності зазначеним Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин першої та третьої статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Проте, Законом України № 720-1Х від 17 червня 2020р. були внесені зміни до Закону № 2617-V111 від 22.11.2018р., зокрема, пунктом 117 Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р. було виключено підпункт 4 пункту 1 Закону № 2617-V111 від 22.11.2018р., в якому ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції.

Саме підпункт 4 пункту 1 і запроваджував нову редакцію ст. 130 КУпАП, яка вступала в силу з 01 липня 2020 р. і не передбачала адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, у пункті 2 розділу 1 Закону № 2617-VIII було виключено підпункти 127, 128, 131, 149, 171, 207. Саме підпунктом 171 доповнювався КК України статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Отже, з 03 липня 2020 р. з часу набрання чинності Закону України № 720-IX від 17 червня 2020р., кримінальна відповідальність за ст. 286-1 КК України відсутня, оскільки відбувалась декриміналізація цього суспільно небезпечного діяння.

Натомість існує адміністративна відповідальність з 03 липня 2020 р. за ст. 130 КУпАП в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII від 22.11. 2018р.

За такого доводи апеляційної скарги про скасування дії акту, який встановлював адміністративну відповідальність, шляхом викладення його в новій редакції, яка виключає з числа суб`єктів, на яких вона поширюється, водіїв транспортних засобів, є суб`єктивним тлумаченням апелянта положень Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р. та Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р.

Частина 1 ст. 130 КУпАП на офіційному сайті Верховної Ради як на час здійснення правопорушення, так і станом на час розгляду справи судом, дійсно викладена в редакції Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р. без врахування положень Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р., який вніс зміни до Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р. Проте цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП після 01 липня 2020р., оскільки пунктом 117 Закону № 720-1Х від 17 червня 2020р. виключено, зокрема, підпункт 4 пункту 1 Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018р., в якому ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності Законом № 720-1Х від 17 червня 2020р. ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.

Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Тому підстав для скасування постанови судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.І. Темнікова