ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працює в ОБСМЕ судовим експертом, - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 , 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору в дохід держави.

На вказану постанову суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи. Судом, під час розгляду даної справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, суд ухилився від з`ясування фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до їх вивчення, а тому постанова підлягає скасуванню.

Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано висновку експерта №0118 від 12 лютого 2021 року, здійсненого судовим експертом Жупаненком О.В. та взагалі не надано оцінку фото та відео з місця ДТП та без допиту свідків в суді враховано їх пояснення.

ЄУНСС №718/164/21 Головуючий у І-й інстанції: Скорейко В.В.

Провадження №33/822/147/21 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ст. 124 КУпАП

Зазначає, що Кіцманським районним судом при винесенні постанови від 25 лютого 2021 року були грубо порушені вимоги ст. 245, 247, 280 КпАП України.

Відповідно до протоколу серії ДПР 18 №097854 від 27 січня 2021 року йому інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Проте, він вину не визнає, з протоколом про адміністративне правопорушення не згідний, оскільки обставини вказані у вищезазначеному протоколі не відповідають дійсності.

Вважає, що ДТП, яке мало місце 11.11.2020 р. сталося по причині того, що водій, автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 порушив правила дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу, проїхав на заборонений сигнал світлофора та не врахував обставин дорожнього руху.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції взагалі не надано оцінку фото та відео з місця ДТП. Так, як видно з фото обох автомобілів у них пошкоджені ліві бокові передні частини, що свідчить про лобове зіткнення, підтверджує його пояснення, спростовує та робить технічно неможливими пояснення ОСОБА_2 та свідків.

Крім того. зазначає, що судом першої інстанції не було допитано в судовому засіданні жодну особу, яких працівниками було залучено до складання протоколу та здійснення огляду.

За таких обставин, відсутність причинного зв`язку між діями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і наслідками, які настали, вважає, що в його діях відсутній передбачений склад адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Також, вказує на те, що накладаючи на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції не врахував всі обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення і застосував санкцію у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, яка в даному випадку є занадто суворою і тому її застосування не відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком та застосованою за це мірою відповідальності.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку та пояснення адвоката особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 , який стверджував, що в діях його довірителя ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП й просив скасувати постанову районного суду та закрити провадження щодо нього, а вразі визнання його винним призначити адміністративне стягнення у виді штрафу, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення потерпілого - іншого водія ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно ст.ст. 251, 252, 283 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із Законом.

Згідно ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

За змістом ст. 124 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно пункту 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

В своїх пояснення ОСОБА_1 вказав, що 11.11.2020 р., близько 17 год. 30 хв. він їхав зі сторони с. Мамаївці у бік м. Чернівці, рухаючись по лівій смузі руху, на зелений сигнал світлофора. В цей момент раптово на його смузі руху відчув удар, який здійснив водій автомобіля «Daewoo Lanos» д/н НОМЕР_1 . Вважає, що ДТП сталась по причині того, що водій ОСОБА_2 порушив правила дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу, проїхав на заборонений сигнал світлофора та не вжив жодних заходів з метою уникнення ДТП.

Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_1 щодо обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, суперечать наявним у справі та дослідженими судом доказам.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №097854 від 27.01.2021 р. вбачається, що ОСОБА_1 11.11.2020 р. о 17 год. 30 хв. в с. Новий Киселів по вул. Галицький Шлях, 32 Кіцманського району, керував автомобілем W-Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , проїхав на заборонений сигнал світлофора та не вибрав безпечної швидкості, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем Деу Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 8.7.3, 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій і є одним із джерел доказів, у силу положень ст. 251 КпАП України.

Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №097854 від 27.01.2021 р. за ст. 124 КУпАП, підтверджується схемою місця ДТП, в якій зазначено місце зіткнення транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, дрібні уламки від транспортних засобів.

Крім того, з пояснень водія ОСОБА_2 вбачається, що 11.11.2020 р. близько 17 год. 30 хв. він їхав на автодорозі в с. Новий Киселів, перестроївся у ліву смугу, зупинився та після увімкнення зеленого сигналу світлофора розпочав рух наліво в сторону заїзду в село. Для автомобілів, що знаходились на зустрічній смузі, горів червоний сигнал світлофора. В цей час відчув сильний удар у його авто та втратив свідомість, отямився по приїзду швидкої.

Такі пояснення ОСОБА_2 узгоджуються із поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Зокрема, свідок ОСОБА_4 пояснив, що 11.11.2020 р., близько 17 год. 30 хв. був свідком, як водій автомобіля «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 стояв у другій смузі на червоному сигналі світлофора, щоб здійснити поворот ліворуч. Коли для «Daewoo Lanos» загорівся зелений сигнал світлофора, він потрохи почав рух. Тим часом на зустрічній смузі руху горів червоний сигнал світлофору, як на великій швидкості проїхав його транспортний засіб «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , який навіть не гальмував та здійснив зіткнення з «Daewoo Lanos». Після цього було викликано поліцію та швидку. Водій «Volkswagen Passat» вів себе неадекватно.

Із пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що 11.11.2020 р., приблизно о 17 год. 30 хв. рухався із м. Чернівці в с. Мамаївці та був свідком, як водій «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 повертав на зелене світло світлофору, а водій «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 рухався на червоний сигнал та допустив зіткнення із автомобілем ланос.

Наведені пояснення свідків відібрані у встановленому законом порядку, містять необхідні реквізити, підписані свідками без застережень, а тому згідно положень ст. 251 КпАП України є доказами у справі про адміністративне правопорушення та правильно прийняті судом в обґрунтування прийнятого рішення.

Слід зазначити, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є учасниками дорожнього руху, тобто водіями, які рухались на тому ж відрізку дороги та випадково стали очевидцями ДТП, а тому є безсторонніми відносно учасників ДТП. За таких обставин, пояснення зазначених свідків не викликають сумнівів у об`єктивності відображення подій.

Із фотознімків, які містяться в матеріалах справи вбачається, що на обох автомобілях наявні пошкодження передніх частин зліва, що узгоджується із поясненнями ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_4 , які вказували, що як тільки ОСОБА_2 розпочав маневр повороту ліворуч із незначною швидкістю, як в нього в`їхав т/з «Volkswagen Passat» під керуванням ОСОБА_1 , який рухався назустріч по лівій смузі на великий швидкості та на заборонений - червоний сигнал світлофора, у зв`язку із чим відбулось зіткнення.

Крім того, за фактом цієї ДТП були внесені відомості до ЄРДР 12.11.2020 року про те, що водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , на автодорозі М19-485 км. в с. Новий Киселів, по вул. Галицький шлях, 32 допустив зіткнення із автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Однак, постановою від 31.12.2020 року кримінальне провадження було закрите, так як отримані водієм ОСОБА_2 тілесні ушкодження були класифіковані як легкі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що виключало кримінальну відповідальність за ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 256 КпАП України, протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення, яка викладена у протоколі, повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Наведені вище докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом без дотриманням вимог Правил дорожнього руху України, а саме з порушенням п.8.7.3, 12.1 ПДР України.

Що стосується посилань апелянта на висновок експерта №0118 від 12 лютого 2021 року по результатах проведення судової автотехнічної експертизи, який зі слів ОСОБА_1 ґрунтується на вихідних даних, то він не може бути взятий судом до уваги, оскільки дослідження проведені в ньому суперечать фактичним обставинам справи, так як про те, що ОСОБА_2 рухався на заборонений сигнал світлофора (жовтий чи червоний) вказує, лише ОСОБА_1 , в той час, коли свідчення ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказують на те, що саме ОСОБА_2 розпочав рух на зелений сигнал світлофора, а водій ОСОБА_1 рухався на червоний сигнал світлофора, про що твердять свідки і це встановлено постановою ст. слідчого СВ НП ГУНП в Чернівецькій області Костюка В. про закриття кримінального провадження від 31.12.2020 рок, яка ніким не оскаржена і вступила в закону силу.

Отже, зважаючи на наведені докази по справі, апеляційний суд приходить до переконливого висновку, що підстав вважати наявні в матеріалах справи докази невірними і неналежними, як на це посилається у своїй апеляційній скарзі апелянт, у суду немає, оскільки вони складені у відповідності до вимог законодавства та не спростовуються доводами наведеними ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та під час пояснень в суді апеляційної інстанції.

У п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, районний суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення.

Так, санкція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, суд врахував характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкції ст. 124 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу, суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті, за якою апелянт притягувався до адміністративної відповідальності.

Такий висновок суду першої інстанції щодо обраного до правопорушника адміністративного стягнення, вважаю безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку, що постанову суду першої інстанції, в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, необхідно змінити та обрати йому стягнення у виді штрафу, в межах санкції ст. 124 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, при цьому, суд враховує особу ОСОБА_1 , який має постійне місце роботи в ОБСМЕ, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність останнього.

Керуючись ст. 23, 33, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України в частині накладення адміністративного стягнення змінити.

Застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська