КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 33/824/3333/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/10895/21

15 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 454 грн.

Не погоджуючись з такою постановою суду, 04 червня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана постанова є незаконною та прийнята з порушенням норм КУпАП, обставини, які встановлені судом у постанові, суперечать матеріалам справи та не відповідають дійсності. Так, апелянт звертає увагу на те, що на схемі ДТП місце зіткнення розташоване безпосередньо на перехресті, на якому він здійснював маневр з повороту праворуч із другої, дозволеної дорожнім знаком 5.16 смуги. Саме під час повороту, а не перестроювання, як зазначено у протоколі та судом, сталася ДТП. Таким чином, даний маневр та ситуація керується не п. 10.3 ПДР України, а саме п. 10.4 ПДР України, яким визначено, що виконувати поворот праворуч зі смуги, відповідно до визначеного напрямку руху дорожніми знаками чи дорожньою розміткою. Згідно з дорожнім знаком 5.16 в цьому місці з крайньої правої смуги дозволено тільки поворот праворуч без можливості руху прямо. Саме з крайньої правої смуги інший учасник ДТП рухався прямо, що заборонено дорожніми знаками та спричинило зіткнення автомобілів.

Додатково звертав увагу суду на те, що інший учасник ДТП пропонував вирішити питання на місце без залучення поліції, усвідомлюючи свою провину, та згодом змінив свої пояснення на нібито рух у середній смузі до моменту зіткнення автомобілів, що є неможливим з огляду на схему ДТП та місце зупинки цього автомобіля після зіткнення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, вказаних вимог закону при прийняті рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом дотримано не було.

Так, пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Пункт 1.5 ПДР України передбачає, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Статтею 124 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозиція сформульованої норми є бланкетною, а тому обставинами, що підлягають з`ясуванню, є те, в чому саме виразилося порушення особою правил дорожнього руху, і чи наявна вина особи у цьому порушенні.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_1 , та встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що він допустив порушення вимог п. 10.3 ПДР України, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів.

Згідно з п.10.3 ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 123395 від 19.04.2021, о 08 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Антоновича, 180, керуючи транспортним засобом «Форд Фокус», д.н.з. НОМЕР_1 при перелаштуванні не надав перевагу в русі транспортному засобу «Сітроєн С-Елізе» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в смузі, на яку він мав намір перелаштуватися. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б указували на доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, яке проявилось у недотриманні ним вимог п. 10.3 ПДР України, що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження.

Ухвалюючи рішення про визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд в своїй постанові не зазначив якими саме доказами підтверджується вина ОСОБА_1 в порушенні ним п. 10.3 ПДР України, а обмежився лише перерахуванням досліджених в ході судового розгляду доказів.

В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення, схему місця дорожньо-транспортної пригоди, інші зібрані у справі матеріали.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що пояснення ОСОБА_1 є прямо протилежними поясненням іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 , за своїм змістом вони послідовні, узгоджуються із схемою ДТП, отриманими пошкодженнями автомобілів, і із цих пояснень не вбачається визнання ОСОБА_1 своєї вини у порушені вимог ПДР України.

Так, в своїх поясненнях ОСОБА_1 , наданих після дорожньо-транспортної пригоди, зазначив, що він рухався на своєму автомобілі по вул.. Антоновича у другій (середній) смузі і повертав у напрямку Деміївської площі з дозволеної другої смуги. У момент повороту відчув удар іншої машини та після повороту зупинився і побачив іншого учасника руху, який в нього в'їхав. Водій другої машини відразу прибіг і почав пропонувати розплатитись з ОСОБА_1 на місці без поліції. Друга особа стверджує, що рухався теж другою (середньою) смугою, але прямо. На його думку, він рухався прямо з крайньої правої смуги.

Відповідно ж до пояснень іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_2 , наданих ним після дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що він рухався в середній смузі для руху після чого відчув удар в ліву передню частину свого транспортного засобу від транспортного засобу «Форд Фокус». Хотів домовитися на місці, але він не захотів.

Разом з тим, зазначений ОСОБА_2 механізм дорожньо-транспортної пригоди, спростовується не лише приведеними вище поясненнями ОСОБА_1 , а також письмовими доказами по справі.

Зокрема, зі схеми дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано ділянку дороги, де сталася пригода, напрямок руху кожного з водіїв та пошкодження, які мали автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вбачається, що зіткнення транспортних засобів сталося на вул. Антоновича в бік Дружби Народів в м. Києві, в результаті зіткнення в автомобілі «Сітроєн» д.н.з. НОМЕР_2 були пошкодження: передня ліва фара, передній бампер, з лівої сторони переднє ліве крило, а в автомобілі «Форд Фокус» д.н.з. НОМЕР_1 заднє праве крило, задня права дверцята. Характер і локалізація пошкоджень на автомобілях свідчать про те, що передньою лівою частиною автомобіль «Сітроєн» контактував із задньою правою частиною автомобіля «Форд Фокус».

Окрім того, з даної схемі дорожньо-транспортної пригоди також вбачається, що місце зіткнення автомобілів відбулося у полосі руху, з якої дозволено лише поворот праворуч, а рух прямо заборонено. При цьому, у другій (середній) полосі дозволено рух прямо та поворот праворуч.

Разом з тим, місце зіткнення автомобілів, характер їх пошкоджень та місце розташування автомобілів після ДТП не дають підстав беззаперечно свідчити про те, що водій автомобіля «Сітроєн» д.н.з. НОМЕР_2 їхав у середній полосі, враховуючи, що водій автомобіля також їхав у середній полосі при цьому повертав на право до просп. Голосіївський.

Отже, за відсутності доказів, які б беззаперечно свідчили про недотримання ОСОБА_1 вимог п. 10.3 ПДР України, дані схеми дорожньо-транспортної пригоди щодо характеру та локалізації пошкоджень транспортних засобів та напрямків руху водіїв, а також приймаючи до уваги те, що водій автомобіля «Форд Фокус», ОСОБА_1 мав підстави розраховувати, відповідно до п. 1.4 ПДР України, що водій автомобіля «Сітроєн» дотримається вимог ПДР України, та відповідно в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Окрім того відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини», представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримався вимог ст.279, 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення водієм ОСОБА_1 п. 13.1 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кулікова С.В.