КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/444/2021 Постанова винесена суддею Курило А.В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та захисника Єсауленка П.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого супервайзером в ТОВ «Марсе», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 15 серпня 2020 року о 02 год. по Броварському проспекту в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Focus», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд для встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою алкотестера «Драгер» у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, винесеною без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, просить її скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до ст.ст. 247, 251 КУпАП доказуванню підлягає в першу чергу факт керування транспортним засобом, а потім факт керування в стані алкогольного сп`яніння, однак матеріали справи не містять, а суд не досліджував докази, що підтверджують керування ним транспортним засобом.

Крім того, до неповноти та необ`єктивності можна віднести не бажання суду встановити особу, яка дійсно керувала транспортним засобом ( ОСОБА_2 ), чи взагалі зупиняли транспортний засіб поліцейські, чи дійсно він не висловлював незгоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, чи дійсно не потрібно брати до уваги, що згода/незгода з результатом огляду, фіксується обов`язково у письмовому документі - акті на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що передбачений Інструкцією, а також не бажання суду призначити судову почеркознавчу експертизу щодо встановлення факту згоди або незгоди з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки суд лише прийняв докази надані зацікавленою стороною - поліцейським, а докази сторони захисту до уваги не прийняв і не зазначив причину їх неприйняття.

Між тим, матеріали справи не містять жодного письмового документу або відеозапису з відеореєстратора патрульних поліцейських, що підтверджують факт руху транспортного засобу Ford, державний номерний знак НОМЕР_3 , його зупинки та його ( ОСОБА_1 ) знаходження за кермом, проте ці факти повинні бути встановлені в першу чергу поліцейськими, а суд не може опиратися при вирішенні питання про вину на не встановлені факти органом, зобов`язаним на збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення та домислювати і вважати без наявності доказів, що авто дійсно рухалося та було зупинене, оскільки був складений протокол і підписаний ним.

Разом з тим, на відео зафіксовано, що він вимушено підписував протокол, оскільки поліцейський вимагав від нього це шляхом шантажу, в обмін на тимчасовий дозвіл.

Крім того, суд не взяв до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення, який є головною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, взагалі не містить даних про те, що він порушив Правила дорожнього руху, а також протокол не містить фактів, що вказують на проходження тесту та його результати, хоча згідно протоколу йому ставиться у вину наявність алкогольного сп`яніння.

Також судом не прийнято до уваги і показання свідка ОСОБА_3 , яка заявляє, що керувала авто в той вечір, та не спростовано її свідчень жодним доказом, на клопотання захисту не викликано поліцейських та свідків проходження огляду для підтвердження факту, що ОСОБА_4 була разом з ним.

Щодо висновку суду, що на відеозапису відсутня його незгода з результатами тесту, то він є помилковим, оскільки поліцейські надали відеозапис не в повному обсязі, так як між моментом закінчення проходження тесту на алкоголь та моментом пред`явлення на підписання йому протоколу, відсутній відеозапис майже тривалістю 50 хвилин, але судом його витребувано не було.

Також на відеозапису наданому поліцією відсутній момент підписання Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а підпис зроблений від його імені суттєво відрізняється від його підписів у протоколі, підписання якого навпаки зафіксовано на відеозапису, тому за вказаним фактом він звернувся до ДБР, проте судом не надано жодної оцінки доказам наданим захистом щодо підробки його підпису та не розглянуто клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи.

Крім того, зазначає, що він не тільки в усній формі заявляв про незгоду з результатами огляду, що було «вирізано» з відеозапису та не надано суду, а також надавав поліцейським письмову заяву про це, яка не була долучена ними до протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Також у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським не зазначено результати огляду на стан алкогольного сп`яніння та не перелічено жодного ознаку алкогольного сп`яніння, які мав би він.

Крім того, один примірник акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який містить підроблений його підпис про начебто згоду з результатами огляду, в порушення вимог пункту 10 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не був йому вручений і він дізнався про нього тільки після ознайомлення зі матеріалами справи у суді його захисником.

При цьому, відповідно до п. 22 Розділу 2 Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Також в порушення вимог пункту 8 Розділу 2 Інструкції поліцейський не оформив на нього направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 4 Розділу 10 Інструкції огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства, проте згідно до протоколу про адміністративне правопорушення місцем зупинки є: проспект Броварський, 18, а огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також паперової роздруківки з результатом тесту газоналізатора «Драгер 6820», проводився за іншою адресою: проспект Броварський, НОМЕР_4.

За таких обставин, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, тому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що останнім днем подання апеляційної скарги є 14.11.2020 року, що припадає на вихідний день - суботу, отже, останнім днем для подання апеляційної скарги є наступний за ним робочий день - НОМЕР_4.11.2020 року, тому є всі законні підстави для його поновлення.

Зважаючи на те, що оскаржувана постанова суду була винесена 04.11.2020 рокуі останнім днем подання апеляційної скарги є 14.11.2020 року, що припадає на вихідний день - суботу, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , згідно штампу вхідної кореспонденції суду,подано до суду НОМЕР_4.11.2020 року,який є наступним за ним робочим днем та і вважається останнім днем строку подання апеляційної скарги, то суддя-доповідач не вбачає підстав для вирішення питання поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження судового рішення, як про те ставиться питання в його клопотанні.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Єсауленка П.М. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_1 без будь-яких зауважень; роздруківці тестування на алкоголь з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, з показником вмісту алкоголю 1,04 ‰, та містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатами тестування; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, за результатами огляду на стан сп`яніння у ОСОБА_1 було виявлено 1,04 ‰ алкоголю, та який містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчив, що з результатами згоден, а також поясненнях свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які засвідчили факт проходження ОСОБА_1 в їх присутності огляду на стан сп`яніння з використанням приладу «Драгер», який за результатами такого мав показник 1,04 ‰.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення інспекторами поліції порядку проведення його огляду на стан сп`яніння через те, що він не погодився з результатами його огляду на приладі «Драгер», але працівники поліції не запропонували йому пройти огляд у медичному закладі, а на його прохання пройти повторно тест у медичному закладі відмовили, сказавши, що і цього тесту достатньо, то вони не відповідають дійсностіта спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, який був переглянутий в суді апеляційної інстанції за участі ОСОБА_1 та захисника Єсауленка П.М., а також поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_6 , які свідчать про те, що ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння добровільно, у присутності двох свідків, при цьому при них було розпечатано мундштук та, перед проходженням ОСОБА_1 огляду, було зроблено контрольний забір повітря, за яким показник приладу дорівнював нулю, а в подальшому був проведений огляд ОСОБА_1 на приладі "Драгер" у декілька спроб, оскільки ОСОБА_1 не здійснював видихання повітря у прилад, відповідно до наданих працівниками поліції роз`яснень правил проходження огляду, та прилад не фіксував ніяких показників, і, коли він все ж таки здійснив правильно видихання, показники тесту показали 1,04 ‰, між тим ОСОБА_1 будь-якої незгоди з виявленими результатами ні в усній, ні в письмовій формі не висловлював, як і намір пройти такий огляд в медичному закладі, у зв`язку з чим відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

На безпідставність таких тверджень ОСОБА_1 про наявність у нього бажання пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у зв`язку із недовірою щодо правдивості показників приладу «Драгер» вказує і те, що під час апеляційного розгляду жодних доказів того, що ОСОБА_1 після складання відносно нього протоколу звертався у відповідні медичні заклади для проходження огляду на стан сп`яніння з метою спростування показників приладу «Драгер», виявлених у нього під час огляду на стан алкогольного сп`яніння, не надано.

А відтак, працівниками поліції були дотримані вимоги ст. 266 КУпАП, а протилежні тому доводи ОСОБА_1 слід визнати надуманими.

Твердження ж ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, а був пасажиром, так як в той вечір за кермо його автомобіля сіла його колега по роботі ОСОБА_8 , яка іноді використовує його автомобіль у робочих цілях, бо після роботи він був стомлений, але по дорозі автомобіль почав глохнути, тому вони зупинилися на Броварському проспекті між шиномантажем і заправкою, та пішли на шиномонтаж за допомогою, щоб з`ясувати, що трапилось з автомобілем, але там було закрито, тоді вони пішли на заправку, і коли поверталися до автомобіля, то побачили, що біля нього стоять працівники поліції, на запитання яких з приводу того, хто власник автомобіля та, що трапилось, він повідомив, що він є власником, і надав документи на автомобіль, а також повідомив про виниклі технічні несправності автомобіля. Після цього працівники поліції запитали його чи він щось вживав з алкоголю та чи може пройти огляд, і так як він нічого з алкоголю в цей день не вживав та був впевнений у негативному результаті, то погодився пройти такий огляд, але тест чомусь показав позитивний результат з яким він не погодився, однак працівники поліції не захотіли його слухати, що він автомобілем не керував, а був лише його пасажиром, та погрожуючи не видати йому тимчасове водійське посвідчення і забрати автомобіль на штраф майданчик, заставили його підписати протокол та роздруківку чеку з приладу Драгер, інших документів, а саме акт огляду, де стоїть нібито його підпис, він не підписував, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, у присутності ОСОБА_1 двом свідкам працівники поліції роз`яснили, що було зупинено водія за порушення ПДР, і озвучено ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені у водія під час спілкування, та було запропоновано водію пройти огляд на приладі «Драгер», при цьому ОСОБА_1 , не заперечуючи та не вказуючи нічого про те, що він автомобілем не керував, а був лише пасажиром, та що автомобілем керувала його знайома ОСОБА_8 , хоча не був позбавлений такої можливості, погодився пройти огляд на стан сп`яніння на приладі «Драгер».

До того ж з пояснень допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_6 , вбачається, що, коли його зупинили працівники поліції та попросили побути свідком проходження водієм огляду на стан сп`яніння, то водій був біля свого автомобіля, а в його автомобілі на передньому пасажирському сидінні сиділа молода дівчина, тому він не бачив чи керував водій транспортним засобом, чи ні, але при ньому водій нічого не казав про те, що він автомобілем не керував, він взагалі до них (свідків) не підходив, а лише декілька разів підходив до працівників поліції, намагаючись про щось з ними поговорити.

А тому такі твердження ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, а був пасажиром та сидів на пасажирському передньому сидінні, а за кермом автомобіля була саме його знайома ОСОБА_8 , розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Із зазначених вище підстав суд апеляційної інстанції ставиться критично і до наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_7 про те, що в день зазначених подій - 15.08.2020 року, ОСОБА_1 не був за кермом, а автомобілем, який належить ОСОБА_1 , керувала саме вона, оскільки ОСОБА_1 , після закінчення тренінгу о 23 год., себе погано почував, тому вона запропонувала сісти за кермо, і так як вона раніше неодноразово керувала цим автомобілем, хоча посвідчення водія вона отримала лише 22.01.2021 року, він погодився. По дорозі вони заїхали у кафе, перекусили, та поїхали далі, але автомобіль почало смикати, тому вони зупинилися неподалік СТО, та пішли туди за допомогою, але там було закрито, і коли вони поверталися, то біля авто вже були працівники поліції, які запитали їх чий це автомобіль, та після того як ОСОБА_1 сказав, що автомобіль його та надав документи на автомобіль, вони не стали слухати її про те, що за кермом автомобіля була саме вона, а не ОСОБА_1 , а запропонували йому пройти огляд на Драгері, на що він погодився, так як алкоголю не вживав, але, побачивши результат тесту, він з ним не погодився та запропонував пройти повторний тест в медичній установі, однак працівники поліції сказали, що і цього тесту буде достатньо та склали протокол. Після цього вони викликали іншого водія, так як працівники поліції сказали, що автомобілем має керувати стороння особа, та поїхали додому, оскільки вказані пояснення спростовуються наведеними вище доказами, та й тим, що ОСОБА_7 на час вищеописаних подій не мала посвідчення водія, що ставить під сумнів можливість надання їй права керувати даним транспортним засобом, що й не дало підстав працівникам поліції передати їй право керування автомобілем.

Крім того, свідок ОСОБА_7 є знайомою ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленою в результатах розгляду справи на його користь.

Що стосується відсутності у матеріалах справи письмових документів або відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції щодо руху транспортного засобу «Ford», державний номерний знак НОМЕР_3 , його зупинки та знаходження ОСОБА_1 за кермом даного автомобіля, то вони не є безумовною підставою для скасування постанови і закриття провадження у справі, адже зазначена обставина не вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не міститься даних про те, що він порушив Правила дорожнього руху та фактів, що вказують на проходження тесту і його результати, хоча згідно протоколу йому ставиться у вину наявність алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, викладена в протоколі з огляду на диспозицію цієї правової норми, а в роздруківці результатів огляду та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів наявна необхідна та достатня інформація щодо проходження ОСОБА_1 тесту з використанням спеціального технічного засобу, який використовувався поліцейським для огляду та його результати.

Щодо доводів апелянта про те, що на відео зафіксовано, що він вимушено підписував протокол, оскільки поліцейський вимагав від нього це шляхом шантажу, в обмін на тимчасовий дозвіл, то вони є надуманими, оскільки як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, після того, як ОСОБА_1 пройшов огляд на приладі Драгері, показник якого був 1,04 ‰, та не висловив своєї незгоди з таким результатом, працівник поліції повідомив останньому, що відносно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, та, що йому потрібно знайти тверезого водія для автомобіля, бо в іншому випадку авто буде евакуйоване на штрафмайданчик. Після цього щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, зміст якого працівником поліції було зачитано йому вголос та роз`яснено, що він може написати у протоколі будь-які свої пояснення по даним обставинам, при цьому ОСОБА_1 підписав протокол без будь-якого примусу та зауважень, хоча така можливість у нього була, а лише просив направити матеріали даної справи за місцем його реєстрації в м. Бровари.

Також відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції не підтверджується і та обставина, що ОСОБА_1 надавав поліцейським письмову заяву про свою незгоду з результатами огляду, оскільки як вбачається з даного відеозапису, після підписання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 попросив у працівника поліції папір та записав на ньому лише адресу Управління патрульної поліції,де буде зберігатися його посвідчення водія, яке у нього було вилучене.

Посилання ОСОБА_1 та його захисника під час апеляційного розгляду на те, що працівники поліції погрожували ОСОБА_1 затримати транспортний засіб та доставити його на зберігання на штрафмайданчик, ретельно перевірялися під час апеляційного розгляду, однак не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

До того ж ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

Стосовно доводів апелянта про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, який був наданий не в повному обсязі, та не витребування судом відсутнього відрізку відеозапису, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, винуватість якого підтверджується вищенаведеними доказами.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 про те, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів підпис зроблений від його імені суттєво відрізняється від його підписів у протоколі, у зв`язку з чим за вказаним фактом він звернувся до ДБР, то вони не можуть свідчити про неналежність даного доказу та не є підставою для скасування даного судового рішення, оскільки на підтвердження даного факту ні ОСОБА_1 , ні його захисником не було надано жодного доказу, зокрема - відповідного висновку експерта, проведеного за самозверненням сторони захисту ОСОБА_1 .

З приводу посилань ОСОБА_1 , що судом не було вирішено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, то вони є надуманими, оскільки задовольнити або відмовити в задоволенні відповідного клопотання є правом, а не обов`язком судді, який спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування усіх обставин справи і усуває все, що не має значення, а положеннями ст. 283 КУпАП, якою встановлено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, не передбачено відображення в ній наслідків розгляду клопотань.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що йому не було вручено один примірник акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, то це не є підставою для скасування судового рішення та жодним чином не впливає на висновки по суті вчиненого правопорушення, як і не є такою та обставина, що у протоколі про адміністративне правопорушення поліцейським не зазначено результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки результати його огляду на стан алкогольного сп`яніння зазначені у роздруківці газоналізатора «Драгер 6820» та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Щодо посилання апелянта на те, що у протоколі не перелічено жодну ознаку алкогольного сп`яніння, які мав би він, то вони є безпідставними, оскільки ні Кодекс України про адміністративні правопорушення, ні Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не містять вимоги зазначати у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння, що були виявлені у водія, у разі підтвердження перебування його в стані алкогольного сп`яніння, проведеним відповідно до встановленого законом порядку оглядом на стан сп`яніння.

Також є безпідставними і доводи ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції п. 8 Розділу 2 Інструкціїпро порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з огляду на не оформлення на нього направлення на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки форма направлення на огляд, яка наведена в додатку 1 до Інструкції, заповнюється у випадку направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я, а так як доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 після огляду на приладі Драгер погодився з його результатами і не висловлював вимогу щодо проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Інші посилання апеляційної скарги, зокрема які стосуються розбіжностей зазначених у адресах місця зупинки транспортного засобу та місця огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та зафіксовані у письмових поясненнях свідків та роздруківці з результатом тесту газоналізатора «Драгер 6820», а саме - у номерах АДРЕСА_3 та НОМЕР_4 відповідно, ? на переконання суду не спростовують керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу підтверджується вищенаведеними доказами, які узгоджуються між собою і в цілому вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) ПДР України.

Таким чином, висновок в протоколі про адміністративне правопорушення і в постанові судді про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.