Провадження № 33/801/213/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Курбатова І. Л.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відпові-дальності, ОСОБА_1 адвоката Адамчука Павла Борисовича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 люто-го 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, про-живаючого по АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 204352, складеного 13 листопада 2020 року о 20.14 годині начальником СРПП № 2 Могилів-Подільського ВП капітаном поліції Ошовським К. О., у цей день 13 листопада 2020 року о 18.51 годині у с. Уланів Хмільницького району Він-ницької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Montero», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на факт вживання алкоголю прово-дився у Хмільницькій центральній районній лікарні, в ході якого водій відмо-вився від проходження огляду у присутності двох свідків, допустивши таким чином порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передба-чена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лю-того 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неопо-датковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454,00 гривні судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою судді суду першої інстанції, захис-ник ОСОБА_1 адвокат Адамчук П. Б. оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану постанову суду скасувати. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає оскаржувану судову постанову незаконною, винесеною без урахування усіх обставин справи, за неналежного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Адвокат зазначає про неврахування су-дом тих обставин, що фактичних даних про те, чи ОСОБА_1 проходив ме-дичний огляд, чи відмовився від його проходження у закладі охорони здоров`я матеріали справи не містять, акт медичного огляду закладу охорони здоров`я у справі відсутній. У свою чергу ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, адже проїхав з працівниками поліції до медичного закладу. Довідка лікаря про відмову від проходження огляду доказом бути не може, оскільки не містить прізвища лікаря та печатки. Як убачається із протоколу про адміністра-тивне правопорушення ОСОБА_1 не згоден з притягненням його до адміні-стративної відповідальності, свідки складання протоколу, які, нібито, були свід-ками відмови, присутні при цьому не були. Пояснення свідків, що містяться у матеріалах справи, складені на підготовлених бланках, тобто особистих пояс-нень свідків немає.

Особа, притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , йо-го захисник адвокат Адамчук П. Б. в судове засідання апеляційного суду не з`я-вилися, про розгляд справи повідомлялися судом в установленому порядку, про що свідчать додані до матеріалів справи рекомендовані повідомлення про вру-чення судових повісток. 10 березня 2021 року до апеляційного суду надійшла письмово викладена заява адвоката Адамчука П. Б., де він підтримує власну апеляційну скаргу, просить її задоволити, скасувати оскаржувану постанову су-ду першої інстанції. Також захисник не заперечує розгляду справи у його від-сутності.

Згідно з частиною п`ятою статті 294 КУпАП апеляційний суд бере до уваги, що неявка в судове засідання особи, яка подала апеляційну скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неяв-ки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , переглянувши її у межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснення-ми особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

На виконання приписів статті 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при роз-гляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішен-ня справи.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено не-правильне застосування норм матеріального права або порушення норм проце-суального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджу-валися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим час-тини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпові-дальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспорт-ним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним за-собом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій на вимогу поліцейського повинен пройти в установленому порядку медичний ог-ляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янін-ня або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи з аналізу складу адміністративного правопорушення, відповідаль-ність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопору-шення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкоголь-ного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транс-портними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`я-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ Ук-раїни, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 ро-ку за № 1413/ 27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; пору-шення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відпові-дає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держ-споживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я ( пункт шостий роз-ділу І Інструкції ).

З матеріалів цієї адміністративної справи, зокрема, протоколу про адмініс-тративне правопорушення від 13 листопада 2020 року серії ДПР18 № 204352, складеного у м. Хмільнику Вінницької області по вул. Монастирській, 13 лис-топада 2020 року о 18.51 годині у с. Уланів Хмільницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Mon-tero», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння він відмовився у присутності двох свідків у Хмільницькій ЦРЛ, допустивши таким чином по-рушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. До протоколу про адмініс-тративне правопорушення додані письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 13 листопада 2020 року, з яких слідує, що ОСОБА_1 від-мовився від медичного освідування на факт вживання алкоголю у медичному закладі. Також до протоколу доданий акт огляду на стан алкогольного/нарко-тичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого уба-чається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Однак від прохо-дження огляду водій відмовився. У матеріалах справи наявне направлення ОСОБА_4 для проходження огляду у закладі охорони здоров`я, з якого слі-дує, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився. Відповідно до ви-даної КНП «Хмільницька центральна районна лікарня» довідки від 13 листо-пада 2020 року № 855 ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан алкоголь-ного сп`яніння. До матеріалів справи доданий відеозапис щодо обставин події, яка мала місце за участі водія ОСОБА_1 13 листопада 2020 року.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмі-ністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося, зокрема, у відмові від проходження огляду на стан ал-когольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку про цілковите до-ведення його вини. За наявних фактичних обставин, що мають місце, у діях во-дія ОСОБА_1 дійсно убачається склад інкримінованого йому адміністра-тивного правопорушення.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 11 лютого 2021 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, спра-ведливими.

Оскаржуючи постанову судді суду першої інстанції, захисник посилається на недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопору-шення, а саме непідтвердження факту його відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння через відсутність у матеріалах справи акту медичного огляду закладу охорони здоров`я та його висновку за наслідками проведеного огляду. А те, що ОСОБА_1 проїхав із поліцейськими у медичний заклад, навпаки, свідчить про те, що від огляду він не відмовлявся.

Однак з такими доводами адвоката категорично погодитися не можна, ос-кільки вони суперечать Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реак-ції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрова-ної у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/ 27858, зважаючи на те, що за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного ог-ляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.

Оскільки ОСОБА_1 від проходження огляду взагалі відмовився, тому неможливо заперечити відсутність у такому випадку необхідності складання як акту медичного огляду, так і самого висновку, який має містити саме резуль-тати огляду. Відповідно заперечити можливість оформлення лікарем медичного закладу довідки з метою фіксування факту відмови особи від проходження ог-ляду на стан сп`яніння не можна. При цьому у суду не виникає жодних сумнівів у належності як доказу довідки від 13 листопада № 855, виданої КНП «Хміль-ницька центральна районна лікарня».

Щодо тверджень адвоката Адамчука П. В. про те, що ОСОБА_1 від про-ходження огляду не відмовлявся, оскільки проїхав з працівниками поліції до закладу охорони здоров`я, то апеляційний суд останнього не заперечує, однак у подальшому ОСОБА_1 жодних активних дій для проходження огляду не вчинив, медичний огляд не пройшов через свою відмову, що зафіксована віде-озаписом, долученим до матеріалів справи, а також підтверджена поясненнями свідків.

Колегія суддів також критично оцінює позицію скаржника щодо пояснень свідків, їх бланкетність. Таким доводам судом першої інстанції дана повна та ґрунтовна правова оцінка; пояснення свідків викладені у письмовому вигляді, скріплені їх підписами та долучені до матеріалів справи. Сумнівів у їх належ-ності, допустимості та достовірності як доказів не виникає, тому апеляційний суд будь-яких порушень норм права з цього приводу не вбачає.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і осно-воположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в за-лежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ, від 10 лютого 2010року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює пра-вил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішен-ня національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх ар-гументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому не свідчать про порушен-ня судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесу-ального права. Аргументи особи, котра подала апеляційну скаргу, не спросто-вують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого части-ною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З ура-хуванням наведеного вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної постанови апеляційний суд вважає необґрунтованою та не знахо-дить підстав для її задоволення.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національ-ного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Євро-пейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтере-сами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було до-тримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання об-ґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на викладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, обґрунтованої та справед-ливої постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лю-того 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відпові-дальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Адамчука Павла Борисовича в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лю-того 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко