Номер провадження: 33/813/799/21
Номер справи місцевого суду: 522/3920/21
Головуючий у першій інстанції Циб І.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 Ярошенко Анастасії Іванівни на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 340 (триста сорок) гривень.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні на користь держави.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2021 року, а провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 20.07.2021 року, ОСОБА_1 та його представник Ярошенко А.І. не з`явилися, 20.07.2021 року на електрону пошту апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання, у якому представник просить відкласти судовий розгляд справи на іншу дату, у зв`язку із відбуттям до відрядження до м.Києва 20.07.2021 року.

Проте, вказане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, статтею 268 КУпАП передбачено, що права про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до частини 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Таким чином, з урахуванням ч.1 ст.268 КУпАП, ч.6 ст.294 КУпАП та враховуючи що представник ОСОБА_2 не надала до суду апеляційної інстанції жодних доказів щодо її відрядження, тому клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Більш того, апеляційний суд приймає до уваги, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки в апеляції не ставиться питання про погіршення її становища.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, ч. 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №287939 від 10.02.2021 року, відповідно до якого 10.02.2021 року о 16 год. 50 хв. в м. Одесі, вул. Жуковського, 38, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN BEETLE», д/н НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснив наїзд на зарядний кабель зарядного пристрою, яким було підключено до автомобіля «FIAT 500E», д/н НОМЕР_2 , який знаходився на паркомісці для зарядки електроавтомобілів. В наслідок ДТП автомобіль та станція зарядки електроавтомобілів отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 10.9, п. 10.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с. 1);

-схемою місця ДТП від 10.02.2021 року (а.с.3);

-поясненнями водія ОСОБА_1 від 10.02.2021 року (а.с. 4);

-поясненнями водія ОСОБА_3 від 10.02.2021 року (а.с. 5);

-відеозаписом події, яка відбулася 10.02.2021 року (а.с. 6).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на відсутність об`єктивної сторони правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Проте, вказані доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Так, як вбачається із змісту диспозиції ст. 124 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Правила Дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України - п.п.1.1.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими - п.п.1.3.

Відповідно до п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно із п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Таким чином, суд дійшов обгрнутованого висновку, що водій ОСОБА_1 не дотримався:

- п. 2.3 «б» ПДР, тобто не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою;

- п. 10. 1 ПДР, тобто перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 10.9 ПДР, тобто під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншому учаснику руху. Для забезпечення безпеки руху він не звернувся за допомогою до інших осіб, у результаті чого автомобіль та станція зарядки електроавтомобілів отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив норми ст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 він бачив, як водій ОСОБА_3 протягнула провід електрозарядки до автомобіля «FIAT» (а.с. 4, 4 зворот), що тільки в черговий раз підтверджує те, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, який є підвищеним джерелом небезпеки, перед початком руху, здійснюючи рух заднім ходом, не переконався в безпечності свого маневру, в результаті чого відбулось ДТП з матеріальними збитками, тому доводи про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суд вважає необґрунтованими.

Посилання апелянта про те, що водій «FIAT» повинен був попередити водія автомобіля «VOLKSWAGEN»про свої дії, з урахуванням того, що водій «VOLKSWAGEN» знаходився в автомобілі, є необґрунтованими, оскільки дане провадження здійснюється лише в рамках фактичних обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення від 10.02.2021 року серії ДПР18 №287939 відносно водія ОСОБА_1 та встановлення в його діях порушень Правил дорожнього руху, тому апеляційний суд не вправі надавати оцінку діям водія автомобіля «FIAT 500E», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та виконання ним Правил дорожнього руху.

Необгрнутованими є і посилання апелянта щодо порушення складення протоколу.

Відповідно до ч.1-3 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Ретельно дослідивши зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №287939 від 10.02.2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про те, що він відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а отже визнає його допустимим доказом у справі, а посилання представника ОСОБА_1 на те, що в протоколі відсутні записи про потерпілих, спростовується ч.2 ст. 256 КУпАП, відповідно до якої при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи достовірно вказують, що дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія «VOLKSWAGEN BEETLE», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що підтверджує правомірність складення відносно нього протоколу серії ДПР18 №287939 від 10.02.2021 року про адміністративне правопорушення.

Інших порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, немає.

За наведених обставин, приходжу до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП оцінив зібрані у справі докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні вимог п п. 2.3 «б», п. 10.9, п. 10.1 ПДР України, оскільки такі докази, які беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, наявні в матеріалах справи.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення, суду не надано.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 Ярошенко А.І. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Ярошенко Анастасії Іванівни залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 21 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра