Номер провадження: 33/813/834/21
Номер справи місцевого суду: 501/998/21
Головуючий у першій інстанції Вергопуло К.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Воронової Є.Р.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 18 травня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 травня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. з конфіскацією знарядь та засобів вчинення правопорушення, які є приватною власністю порушника та незаконно добутих водних живих ресурсів спінінг з катушкою, риба лобан у кількості 15 шт. вагою 10,500 кг.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

На вищевказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції вимог чинного КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення з наступних підстав, а саме:

Протокол про адміністративне правопорушення, всупереч ст. 254 КУпАП та п.2.2. Інструкції з оформлення органами рибоохорони матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України 09 квітня 2003 року №101, ОСОБА_1 вручений не був.

Також, апелянт зазначив, що вказаний протокол було складено провідним держінспектором відділу рибоохоронного патруля №2 Чорноморського басейнового управління Державного агенства рибного господарства Тищуком А.А. з внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей, які не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не ловив рибу, а купив її у рибалок, а спінінг в багажнику автомобілю лежав з минулої осені та був сухий.

Також, апелянт вказав, що зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення, що ловив рибу та з поясненнями згоден тому, що вже не мав можливості продовжувати суперечки з інспектором та було вже пізно і він був вимушений їхати, однак вважав що факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, скаржник звернув увагу, що вилучений спінінг не є приватною власністю ОСОБА_1 , а належить ОСОБА_2 , який дав спінінг полагодити ОСОБА_1 ще у минулому році та забув його забрати.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №002371/168, 16 березня 2021 року, о 01 год. 00 хв., на березі Сухого лиману в районі паромної переправи м. Одеси - Чорноморськ, був затриманий ОСОБА_1 , який здійснював незаконний вилов риби лобан в лимані з берега на спінінг із застосуванням колючих знарядів лову способом багріння (на драч), що не передбачено та заборонено для любительського та спортивного рибальства, при цьому виловив риби лобан вагою 10кг 500г, в кількості 15шт., що перевищує встановлену добову норму на одного рибалку любителя. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ст.63 Закону України «Про тваринний світ», п.п.3.14, 3.15, 4.6 Правил любительського і спортивного рибальства, та спричинив збитки рибному господарству України на суму 8925грн. відповідно до такс, затверджених постановою КМУ №1209 від 21.11.2010 року.

У ОСОБА_1 , було вилучено рибу лобан вагою 10 кг 500 г, в кількості 15 шт, а також спінінг з катушкою.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується, наданими суду матеріалами: протоколом про адміністративне правопорушення №002371 /168 від 16 березня 2021 року (а.с.3), в якому зазначено, що риба знаходилась в садку біля затриманого, лобан в кількості 15 штук, вагою 10,5кг та на поверхні тіла риби видно ознаки рваних ран від використання колючих знарядь лову, та спінінг; описом вилученого майна, а саме: спінінг з катушкою та риба лобан 15 шт, вагою 10,5кг (а.с.4); довідкою-розрахунком заподіяної шкоди - риба лобан, ціна за таксою за 1од./грн - 595, а всього 8925 грн. (а.с.5); актом прийому-передачі, згідно якого Чорноморське басейнове управління державного агенства рибного господарсва до ПП "КЛЕСТ ЛТД" спінінг з катушкою 1шт, риба лобан, 10,5кг, 15 шт., 8 грн. за 1 кг, всього 84 грн. (а.с.6), фото-таблицею із зображенням риби з насідчками (а.с.7-8), які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП.

Відповідальність за ч. 4 ст. 85 КУпАП передбачена за грубе порушення правил рибальства (рибальство із застосуванням вогнепальної зброї, електроструму, вибухових або отруйних речовин, інших заборонених знарядь лову, промислових знарядь лову особами, які не мають дозволу на промисел, вилов водних живих ресурсів у розмірах, що перевищують встановлені ліміти або встановлену правилами любительського і спортивного рибальства добову норму вилову).

Відповідно до ст.63 Закону України «Про тваринний світ» від 13 грудня 2001 року порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.3.14 Правил любительського і спортивного рибальства забороняється: застосовувати без дозволу органів рибоохорони нові знаряддя та способи лову, які не передбачені цими Правилами рибальства; крім того, перебувати на водоймі або поблизу неї з вибуховими та отруйними речовинами, а також зі знаряддями лову, застосування яких у даний час і в цьому місці заборонено, а також зберігати заборонені знаряддя лову на водоймах або поблизу них.

Згідно з п.3.15 Правил любительського і спортивного рибальства забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань, а також способом багріння, спорудження гаток, запруд та спускання води з рибогосподарських водойм.

Пунктом 4.6 Правил любительського і спортивного рибальства встановлено, що одній особі за одну добу перебування на водоймі загального користування дозволяється вилов 3кг риби.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.85 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що протокол було складено з грубим порушенням вимог КУпАП, Інструкції з оформлення органами рибоохорони матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України 09.04.2003 року №101, Положення про органи рибоохорони Державного агентства рибного господарства України, затвердженого наказом міністерства аграрної політики та продовольства України 19.01.2012 року №26, а також внесенням до протоколу завідомо неправдивих відомостей, є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони інспектора було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства інспектором (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 суду не надав.

Відповідно до зазначеного протоколу, складеного провідним державним інспектором Чорноморського рибоохоронного патруля Тищуком А.А. ОСОБА_1 визнав факти викладені в протоколі та не заперечував проти зазначених в ньому обставин.

При цьому, матеріали вказують на те, що ОСОБА_1 не скористався наданим йому правом на внесення до протоколу пояснень, в тому числі його незгоди з діями посадових осіб, які здійснили його затримання та вилучили у нього засоби та знаряддя лову.

Питання конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, вирішувалось в суді першої інстанції з висновками суду погоджується і апеляційний суд.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на її ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева