Провадження номер 3/741/438/21
Єдиний унікальний номер 741/700/21
ПОСТАНОВА

іменем України

21 липня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Олійник Ю.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення (протокол серії ДПР18 № 472454), щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактично зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, працюючої старшим касиром в КП «Київський метрополітен», за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу серії ДПР18 № 472454 від 04 червня 2021 року 16 червня 2020 року о 13 год. 42 хв. на автодорозі Ніжин Носівка біля с. Дослідне гр. ОСОБА_1 не надала переваги в русі автомобілю «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги пунктів 2.3. «Д», 10.1. та 16.11 Правил дорожнього руху, тобто вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, щиро розкаялась. Пояснила, що вона дійсно керувала автомобілем «ГАЗ-3110» д.н.з. НОМЕР_3 та виїжджаючи з грунтової дороги с. Дослідне на асфальтну дорогу Ніжин Носівка, яка є головною, не надала переваги в русі автомобілю «ВАЗ 2109» д.н.з. НОМЕР_2 . В стані алкогольного сп`яніння вона не перебувала. Погоджується з усіма фактичними обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, пообіцяла не допускати подібного у майбутньому.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов до наступного висновку.

Так, відповідно до п. 2.3 «д» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Згідно з вимогами пункту 10.1. Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Пунктом 16.11 Правил дорожнього руху установлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Згідно ст. 124 КУпАП (у редакції на день розгляду справи) порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Санкція за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП змінена на підставі Закону України № 1231-IX від 16 лютого 2021 року, який набрав чинності 17 березня 2021 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом. Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правом акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Наведене узгоджується з висновками Конституційного Суду України так в рішенні № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів. Конституційний суд зазначив, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі зазначено, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Також, у рішенні від 02 липня 2002 року № 13-рп/2002 Конституційний Суд України вказав, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Заборона зворотної дії в часі, в інтерпретації ЄСПЛ, положень, що погіршують становище особи, яка підлягає (чи може підлягати) кримінальній відповідальності. Це стосується як визначення діянь, які є кримінально караними, так і покарання (рішення у справі M v. Germany від 17 грудня 2009 року).

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08 червня 1976 року, №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21 лютого 1984 року, № 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25 серпня 1987 року, № 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Оскільки санкція ст. 124 (у редакції на день розгляду справи) обтяжує відповідальність за вчинення діяння порівняно з санкцією ст. 124 (у редакції станом на день вчинення правопорушення та складання протоколу) то дана норма не має зворотної дії в часі.

Вина ОСОБА_1 , окрім особистого пояснення наданого в судовому засіданні, підтверджується даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 472454 від 04 червня 2021 року, постановою від 25 травня 2021 року про закриття кримінального провадження, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 16 червня 2020 року, схемою місця ДТП, яка сталася 16 червня 2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_1 від 16 червня 2020 року та 17 червня 2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_2 від 17 червня 2020 року.

Таким чином, ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною 7 статті 38 КУпАП у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Судом встановлено, що постановою про закриття кримінального провадження, винесеної від 25 травня 2021 року старшим слідчим СВ Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області, кримінальне провадження № 0000185 від 16 червня 2020 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В якості обставини, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 34 КУпАП, суддя визнає щире розкаяння ОСОБА_1 .

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 35 КУпАП, не встановлено.

Обираючи вид адміністративного стягнення, суд враховує приписи ст. 23 КУпАП, якими визначено, що адміністративне стягнення застосовується не тільки з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, й бере до уваги характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, ставлення до вчиненого, поведінку після ДТП, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 34, 40-1, 124, 245, 279, 280, 283-285 КУпАП, суд,

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення через Носівський районний суд.

Суддя А.О. Крупина