КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021року

м. Київ

справа №761/45732/17

провадження № 33/824/1575/2021

Київський апеляційний суд у складі судді Кравець В.А.

за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Павлюка Максима Сергійовича - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у складі судді Волошина В.О.,

якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, притягнуто його до відповідальності за вказане адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Судом установлено, що 06 грудня 2017 об 11 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Д. Щербаківського, 2 у м. Києві, керуючи автомобілем марки Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив в`їзд на забороняючий знак 3.2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, порушення мови, зіниці очей не реагують на світло.

Відповідно до висновку лікаря нарколога в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» №009560 від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння (марихуана).

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - Мікула М.В. 18 лютого 2021 року, тобто з пропущенням строку на апеляційне оскарження, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження пропуску апеляційного строку зазначає, що у лютому 2021 року у ході моніторингу веб-сайту «Судова влада» було виявлено постанову у справі №761/45732/17, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Проте, стверджує, що відносно апелянта протоколи про адміністративне правопорушення за вказаною статтею не складалися, останній до суду не викликався.

Зазначає, що у подальшому, при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено наявність виконавчих проваджень за рішеннями Шевченківського районного суду м. Києва, де боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ураховуючи збіг щодо ПІБ та дати народження, адвокат обвинуваченого 08 лютого 2021 року ознайомився з матеріалами даної адміністративної справи, зокрема з постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року.

Наведені адвокатом обставини підтверджуються відповідною розпискою на зворотному боці а.с. 22, що міститься у матеріалах справи, з огляду на що, суд доходить висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Окрім указаного, зазначає, що 19 червня 2017 року до квартири ОСОБА_1 проникли невідомі особи та викрали посвідчення водія, паспорт громадянина України та закордонний паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 . На підтвердження вказаного посилається на довідку Києво-Святошинського районного відділу поліції ГУ НП в Київській області та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 19 червня 2017 року. Вважає, що викрадені документи могли надалі пред`являтися невстановленими особами працівникам поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що у протоколі серії БД №116844 від 06 грудня 2017 року зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено на підставі паспорту НОМЕР_2 , проте викрадений паспорт апелянта був серії НОМЕР_3 . ОСОБА_1 отримано новий паспорт №0 липня 2017 року, а подія правопорушення згідно протоколу відбулася 06 грудня 2017 року.

Також зазначає, що номер телефону, вказаний у протоколі, апелянту ніколи не належав, автомобілем Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , останній ніколи не керував, за адресою, зазначеною у протоколі, ОСОБА_1 не проживав.

Стверджує, що ОСОБА_1 була нанесена шкода у розмірі витрат на правничу допомогу внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу, що повинна бути відшкодована. Вважає за необхідне задля розподілу судових витрат застосувати аналогію закону, а саме норми КАС України.

Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, суд доходить висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року необхідно задовольнити у зв`язку з тим, що строк пропущений з поважних причин, оскільки як убачається з матеріалів справи про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 повідомлявся за телефонним номером, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення, який, як зазначає ОСОБА_1 , йому не належить та ніколи не належав.

19 березня 2021 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в яких останній зазначає, що відносно ОСОБА_1 було винесено 3 постанови за статтею 130 КУпАП та викрадені у ОСОБА_1 документи неодноразово використовувались для пред`явлення співробітникам поліції.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та пояснили, що ОСОБА_1 не має жодного відношення до адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, за наслідками вчинення якого працівниками поліції складено протокол серії БД №116844 від 06 грудня 2017 року.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд доходить висновку, що подана скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як убачається з матеріалів справи та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вимоги закону належним чином не дотримані, а тому висновок суду про порушення водієм ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Так, під час розгляду справи суд першої інстанції, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, послався на те, що вина останнього у вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №116844 від 06 грудня 2017 року та висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проте не надав їм належної правової оцінки.

У відповідності до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративні правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадку, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Недотримання суддею вимог ст. 268 КУпАП є істотним порушенням прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що призвело до неправильності судового рішення.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні дані щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи у порядку передбаченому ст. 277-2 КУпАП, тому висновок суду про належне повідомлення особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності, є помилковим.

Відповідно до норм ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про прийняття і реєстрацію заяви 19 червня 2017 року близько 03 години 00 хвилин невідомі особи проникли до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , викрадено: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , паспорт громадянина України та закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_1 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_1 , а також паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 .

Вказана заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за реєстраційним №0003682 (а.с. 41,42).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , він ніколи не володів та не керував, паспорт, за яким було встановлено особу, що керувала вказаним транспортним засобом за обставин викладених у протоколі, викрадено 19 червня 2017 року, що підтверджується довідкою Києво-Святошинського районного відділу поліції ГУ НП в Київській області та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню від 19 червня 2017 року.

Окрім того, серія та номер паспорта, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №116844 від 06 грудня 2017 року, ЕК 589741 не співпадає з номером та серією як втраченого паспорта ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), так і дійсного - № НОМЕР_4 .

До того ж, місце проживання ОСОБА_1 , зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення ( АДРЕСА_2 ), не відповідає відомостям щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання/перебування останнього, зазначені як у втраченому паспорті, так і в дійсному паспорті ( АДРЕСА_3 ), а також у довідці від 06 червня 2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ( АДРЕСА_1 ).

Отже, наведеними вище доказами спростовується висновок суду першої інстанції про те, що особа, яка зазначена в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №116844 від 06 грудня 2017 року, об 11 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Д. Щербаківського, 2 у м. Києві, керуючи автомобілем марки Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив в`їзд на забороняючий знак 3.2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, порушення мови, зіниці очей не реагують на світло, так як особу відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення встановлено на підставі паспорта, який є втраченим та станом на час вчинення правопорушення вже не мав жодного відношення до особи ОСОБА_1 .

Проте, працівники поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення серії БД №116844 від 06 грудня 2017 року, не перевірили дані паспорта та водійське посвідчення водія, належним чином не встановили особу, яка керувала транспортним засобом Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наведені обставини, судом апеляційної інстанції встановлено, що докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, у справі відсутні. Також у справі відсутній відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, що не дає змоги порівняти особу, відносно якої склали протокол про адміністративне правопорушення із особою ОСОБА_1 , встановленою в залі суду.

Отже, при розгляді апеляційної скарги встановлено, що особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності за обставин, викладених у постанові, є не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, він не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, що узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

При прийнятті постанови, суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності у матеріалах справи належних доказів та даних про встановлення особи правопорушника, прийняв незаконне та необґрунтоване судове рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та є обґрунтованими.

Разом з тим, безпідставними є аргументи апелянта, що ОСОБА_1 була нанесена шкода у розмірі витрат на правничу допомогу внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу, що повинна бути відшкодована із застосуванням аналогії закону, а саме норм КАС України, оскільки нормами КУпАП, які регулюють дані правовідносини, не передбачено розподілу судових витрат під час оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Підстави для застосування аналогії закону відсутні, позаяк норми КАС України не співвідносяться із нормами КУпАП з огляду на завдання та призначення цих різних за змістом законів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, внаслідок чого висновок про порушення водієм п. 2.5 ПДР України не відповідає фактичним обставинам справи, на підставі чого постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 рокупідлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 284, 289, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_1 - Мікули Максима Вадимовича про поновлення строку на апеляційне оскарження Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року - задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_1 - Мікулі Максиму Вадимовичу строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Мікули Максима Вадимовича - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено «22» березня 2021 року.

Суддя В.А. Кравець