ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4055/20 Номер провадження 33/814/364/21Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., з участю секретаря судового засідання Гринь А.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Новомосковського р-ну Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фізичну особу ОСОБА_2 , -

визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 10 200 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 454 гривні судового збору на користь держави.

За постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що він 09 листопада 2020 року о 03 годині 40 хвилин по вул. Макаренко, 31 у м. Кременчук у порушення вимог п.2.9 "а" ПДР України керував транспортним засобом ЗАЗ, н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного спя`ніння.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2021 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.284 КУпАП.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено з порушенням вимог закону, апелянта не ознайомлено з його змістом, та не вручено останньому копію цього протоколу; поліцейський, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу не надав апелянту можливості скористатись правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі та проігнорував вимоги ст.33 КУпАП склав у своєму патрульному автомобілі протокол без будь-якої підготовки до розгляду справи, не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання та недосліджені докази, не заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, внаслідок чого працівником поліції порушено вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП; прилад, яким було проведено освідування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є спеціальним технічним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з висновком медичного огляду №1405 від 09 листопада 2020 року, а підпис апелянта у зазначеному висновку підтверджує лише той факт, що ОСОБА_1 ознайомлений із даними такого висновку.

Також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності посилається на те, що у порушення вимог ст.256 КУпАП суть правопорушення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові місцевого суду, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП станом на дату складання протоколу та подання апеляційної скарги, оскільки диспозиція цієї норми КУпАП не передбачає відповідальності за керування саме транспортними засобами у стані сп`яніння.

Водночас ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2021 року, посилаючись на те, що він не отримував копію оскаржуваної постанови, а про її існування дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин. Поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження є обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на оскарження постанови, вчасно подати апеляційну скаргу.

Апеляційним судом встановлено, що розгляд справи Крюківським районним судом м. Кременчук 04 січня 2021 року здійснювався без участі ОСОБА_1 . У матеріалах справи наявний супровідний лист суду першої інстанції про направлення копії оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , у той час як докази отримання останнім копії цього судового рішення відсутні.

Наведені вище обставини свідчать про необізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з прийнятим місцевим судом рішенням та його мотивами, що необхідно вважати як об`єктивні перешкоди для подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу до суду першої інстанції особою, яка притягається до адміністративної відповідальності подано 14 квітня 2021 року, що підтверджується вхідним штампом суду.

За таких обставин, зважаючи на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята щодо ОСОБА_1 , враховуючи наведені вище об`єктивні обставини, що вплинули на дату подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що особою, яка притягається до адміністративної відповідальності не пропущено строк на апеляційне оскарження постанови Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2021 року, у зв`язку з чим відсутні підстави для поновлення такого процесуального строку.

Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП судове рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Ст. 245 КУпАП регламентує, що завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За нормою ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Адміністративна відповідальність за статтею 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9 «a» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме у керуванні ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за обставин, встановлених місцевим судом, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми доказами, яким надана правильна юридична оцінка, та є обґрунтованим.

Так, згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №166652 від 09 листопада 2020 року, 09 листопада 2021 року о 03 годині 40 хвилин по вул. Макаренко, 31 у м. Кременчук ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного спя`ніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога КОНД.

У цьому протоколі викладено у повному обсязі фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме місце, час та суть указаного правопорушення, зазначено інші необхідні відомості, які підлягають доказуванню та мають значення для правильного вирішення справи.

Указаний протокол складено з дотриманням вимог ст.ст.254, 255 КУпАП, його зміст узгоджується з положеннями ст.256 зазначеного процесуального кодексу. Мотивованих та істотних підстав для визнання цього доказу неналежним, недопустимим чи недостовірним, про що йдеться в апеляційній скарзі, не встановлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, помилково у скарзі, поданій до апеляційного суду, зазначає про те, що поліцейським з порушеннями розглянуто справу на місці, оскільки відповідно до ч.1 ст.221 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП здійснюється суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, у той час як поліцейськими за ст.ст.254, 255 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення та згідно зі ст.257 КУпаП у подальшому надіслано органу, уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Так, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, у силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду у якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №166652 від 09 листопада 2020 року апелянту роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про місце та час розгляду справи, останньому вручено копію цього протоколу та ознайомлено з його змістом, що засвідчено підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Про те, що роз`яснення прав та обов`язків ОСОБА_1 не було формальним свідчить їх детальне перерахування апелянту працівником поліції, що підтверджується технічним носієм інформації, на якому записано відеозаписи від 09 листопада 2020 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що апелянта не було ознайомлено зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та не вручено останньому копію цього протоколу, судом апеляційної інстанції відхиляються.

У графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 зазначив: «не згоден, не перебував за кермом» (а.с. 1).

Разом з тим, достовірність змісту указаних записів апелянта належним чином перевірено судом першої інстанції та правильно визнано їх неспроможними.

Такого висновку цей суд дійшов на підставі аналізу даних відеозаписів від 09 листопада 2020 року, записаних на технічному носієві інформації, з яких вбачається, що 09 листопада 2020 року приблизно о 03 годині 43 хвилини після неодноразових звернень поліцейських, ОСОБА_1 вийшов з автомобіля марки ЗАЗ з місця водія. При цьому, пасажири, які перебували у зазначеному автомобілі, неодноразово наголошували та підтверджували перебування у русі вказаного транспортного засобу. Із засобів об`єктивного контролю також установлено те, що при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 повідомляв, що він є водієм.

Факт виконання апелянтом функцій водія, а саме керування транспортним засобом ЗАЗ, н.з. НОМЕР_1 , за обставин, встановлених судом, підтверджено й самим ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції. Не ставиться під сумнів указана обставина й в апеляційній скарзі.

Разом з тим, в апеляційному суді ОСОБА_1 заперечив, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Так, апелянт підтвердив, що в нього був наявний перегар, оскільки він вживав пляшку пива о 08 годині 08 листопада 2020 року, однак вважає, що у стані алкогольного сп`яніння за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не перебував.

Однак, показання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій частині апеляційний суд розцінює як спосіб захисту апелянта та такі, що спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони спростовуються даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №1405 від 09 листопада 2020 року. Так, за результатами проведеного огляду, лікарем-наркологом складено наведений висновок, з даних якого встановлено, що станом на 04 годину 50 хвилин 09 листопада 2020 року, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 2).

Компетентність та кваліфікація лікаря, який проводив огляд апелянта ніким під сумнів не ставиться.

Зазначений вище медичний висновок у сукупності з іншими доказами у матеріалах справи беззаперечно доводить винуватість апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину, та об`єктивних підстав не довіряти даним цього доказу немає.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що висновок за результатами медичного огляду надано лікарем не лише виходячи з числових показників ступеню кількості проміле алкоголю в крові, отриманих за результатами застосування вимірювальної техніки та обладнання, а в сукупності з усіма ознаками, з урахуванням самої клініки сп`яніння обстежуваної особи, яку встановлено лікарем шляхом проведення відповідних тестів та візуального огляду ОСОБА_1 , що підтверджується технічним носієм інформації, на якому записано відеозаписи від 09 листопада 2020 року (а.с. 9).

Таким чином, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що перевірені іншими взаємоузгодженими доказами між собою, повністю підтверджують винуватість апелянта і не викликають сумнівів у суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що викладена в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові місцевого суду суть правопорушення, не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП станом на дату складання протоколу та подання апеляційної скарги, оскільки диспозиція цієї норми КУпАП не передбачає відповідальності за керування саме транспортними засобами у стані сп`яніння.

Так, згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За ч. 2 ст. 8 цього Кодексу закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та визначено особливості початку досудового розслідування у формі дізнання. Указаний Закон набув чинності 01 липня 2020 року.

Підпунктом 4 пункту 1 Розділу І Закону № 2617-VIII ст. 130 КУпАП викладено у новій редакції. Одночасно, підпунктом 17-1 пункту 2 Розділу 1 внесено зміни до Кримінального кодексу України та введено новий склад кримінального проступку у ст. 286-1 КК України у такій редакції: "Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", об`єктивна сторона якого включає відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само: передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування. У частині другій цієї статті передбачена відповідальність за повторне вчинення проступку.

Однак, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (на підставі ст. 8 Конституції України набув чинності в порядку ч. 5 ст. 94 Конституції України з дня опублікування в офіційному друкованому виданні Верховної Рада України «Голос України» - 03 липня 2020 року) виключені норми Закону № 2617-VIII а саме: підпункт 4 пункту 1 Розділу І, яким положення ст. 130 КУпАП викладено у новій редакції та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1, яким введено в дію положення ст. 286-1 КК України.

Згідно з частиною 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 720-ІХ до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки Законом № 720-ІХ такі зміни виключені, апеляційний суд керується положеннями статті 8 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, до набрання чинності Законом України № 2617-VIII (до 01 липня 2020 року) Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачав у статті 130 адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З 01 липня 2020 року і до 03 липня 2020 року такі діянні криміналізовано шляхом доповнення КК України статтею 286-1, а з 04 липня 2020 року такі діяння знову віднесенні до ст. 130 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив дії, які охоплюються складом адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП після 03 липня 2020 року, а саме 09 листопада 2020 року о 03 годині 40 хвилин по вул. Макаренко, 31 у м. Кременчук керував транспортним засобом ЗАЗ, н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного спя`ніння, то апеляційний суд вважає, що положення ст. 130 КУпАП на момент розгляду справи діють у редакції Закону від 07 липня 2016 року № 1446-VIII, у зв`язку з чим має бути застосований закон, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує те, що станом на момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на офіційному сайті Верховної Ради України не було внесено зміни у КК України та КУпАП, однак ця система не є офіційним друкованим виданням, у яких здійснюється оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» та ст. 139 Закону України від 10 лютого 2010 року № 1861-VI «Про Регламент Верховної Ради України».

Щодо тверджень апелянта про здійснення розгляду справи без його участі та, як наслідок, порушення прав, передбачених КУпАП, то такі твердження є слушними, проте можливість реалізації зазначених прав апелянту було надано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, якими останній і скористався у повному обсязі.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Судом встановлено, що згідно довідки старшого інспектора патрульної поліції від 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував (а.с. 10).

За таких обставин, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.33 КУпАП, правильно наклав стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Зважаючи на встановлені вище обставини та відповідні їм правовідносини, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення місцевого суду без зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Крюківського районного суду м. Кременчук від 04 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун