Справа 165/251/21
Провадження 3/165/170/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Ушаков М.М., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч.3 ст.130 Кодексу про адміністративні правопорушення України,-

встановив:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №229799 від 11 січня 2021 року зазначено, що 11 січня 2021 року о 18:00 год. гр. ОСОБА_1 по вул.Промислова у м.Нововолинську передав керування автомобілем марки "Рено", державний номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9г ПДР України, вчинивши правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП.

В суд ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому вважаю за необхідне зазначити, що статтею 268 КУпАП встановлений обов`язок учасника судового процесу добросовісно користуватися процесуальними правами. В свою чергу, судом вжито усіх заходів, передбачених процесуальним законодавством для інформування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи. Крім цього, на офіційному сайті Нововолинського міського суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їх частин, інформацію про призначені судові засідання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України», «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції ООН про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процесу безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» №28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, не входить до переліку справ передбачених ч.2 ст.268 КУпАП, розгляд яких слід проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому суд, враховуючи неодноразові неявки ОСОБА_3 у судові засідання, вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 було відомо про наявність щодо нього складеного протоколу про адміністративне правопорушення у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та відомо про те, що справа буде розглядатись Нововолинським міським судом Волинської області, однак останній не цікавився станом розгляду справи про притягнення його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи у їх сукупності.

Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №229799 від 11 січня 2021 року, дії ОСОБА_1 кваліфіковано працівниками поліції за ч.3 ст.130 КУпАП.

Диспозиція ч.3 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів, що знижують її увагу та швидкість реакцій, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП 04.06.2020 постановою Нововолинського міського суду Волинської області, яка набрала законної сили. Крім того, до матеріалів справи долучена копія постанови Нововолинського міського суду Волинської області від 21.12.2020 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закриття провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із спливом строків, передбачених ст.38 КУпАП, тобто у даному випадку порушник не був підданий адміністративному стягненню.

Таким чином, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектором СРПП Нововолинського ВП Циплаковим В.С. невірно було кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.3 ст. 130 КУпАП, оскільки протягом року останній лише один раз піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, а відтак, дії ОСОБА_1 не можна визнати такими, що вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалась адміністративному стягненню та відповідно кваліфікувати їх за ч.3 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11.10.2011 №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відтак, приходжу до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч.3 ст. 130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу порушника, вважаю за необхідне накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того відповідно до ст.40-1 КУпАП з ОСОБА_1 підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.40-1, ст.283, ст.284 КУпАП, на підставі ч.2 ст.130 КУпАП,-

постановив:

Дії ОСОБА_1 перекваліфікувати з ч.3 ст.130 КУпАП на ч.2 ст.130 КУпАП.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Розяснити, що штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через пятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через пятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника, відповідно до ст. 308 КУпАП, стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3 місяців з дня її винесення.

Постанову можна оскаржити до Волинського апеляційного суду з моменту її винесення відповідно до ст.294 КУпАП.

Суддя підпис М.М. Ушаков