ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/239/21 Справа № 191/3749/20 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працює техніком у локомотивному депо Т4-7, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

за участю:

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

адвоката Кузьміна Р.В.,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останню адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 жовтня 2020 року о 10 год. 30 хв. по вул. Миру, біля буд. №26 в м. Синельникове Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 , керуючи мопедом Yamaha JOG, д/з НОМЕР_1 , під час обгону перешкоди, а саме автомобіля ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_2 , не дотрималась інтервалу безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП транспортні засоби мають механічні пошкодження, водій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 13.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити провадження у справі.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 зазначила, що пропустила строк через те, що перебувала тривалий час на лікуванні після ДТП. Просила визнати поважними причини пропуску строку.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийняв рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності, вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції встановлюючи вину ОСОБА_1 взяв до уваги пояснення водія ОСОБА_2 , якій пояснив що начебто він, зупинившись керованим ним автомобілем ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_2 , переконавшись у безпечному виході із нього, відкрив двері зі сторони водія, і в цей момент відбувся удар, в результаті якого, ОСОБА_1 втратила керування мопедом та впала на землю.

Вважає, що суд не надав належної оцінки поясненням водія ОСОБА_2 .. Не прийнято до уваги судом, що в провадженні Синельниківського міськрайонного суду перебуває адміністративний матеріал відносно ОСОБА_2 , з приводу обставин ДТП, яка мала місце 04 жовтня 2020 року.

На час подання апеляційної скарги, судовий розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_2 триває через призначення експертизи. Суду було відомо, що згідно вимог п.15.1. ПДР визначено що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Судом, належним чином не досліджено обставин зупинки та стоянки автомобіля яким керував ОСОБА_2 , Надані відомості про ДТП не визначає місце розташування його автомобіля, саме в місці стоянки або спеціально відведеному для цього паркувальному майданчику, що має відповідні граничні контури для паркування автомобіля, та належних дорожніх знаків.

Вказує, що саме дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам правил дорожнього руху України п.15.13., п. 2.3 д), п.15.1. та знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

В судовому засіданні адвокат Кузьмін Р.В. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов до такого висновку.

Згідно ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 525, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду має бути вмотивованою.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки фактично не встановив, за яких обставин сталася вищевказана дорожньо-транспортна пригода, не проаналізував докази у їх сукупності, не дав їм належної оцінки, формально перелічивши їх в постанові та зробив висновки, які суперечать матеріалам справи.

Статтею 124 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Як слідує із оскаржуваної постанови, 04 жовтня 2020 року о 10 год. 30 хв. по вул. Миру, біля буд. №26 в м. Синельникове Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 , керуючи мопедом Yamaha JOG, д/з НОМЕР_1 , під час обгону перешкоди, а саме автомобіля ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_2 , не дотрималась інтервалу безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП транспортні засоби мають механічні пошкодження, водій ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 13.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

За результатом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного на ОСОБА_1 постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винною за ст. 124 КУпАП за накладенням на останню адміністративного стягнення.

Вирішуючи питання про винуватість водія ОСОБА_1 суд послався на протокол про адміністративне правопорушення, протокол огляду місця ДТП від 04.10.2020 року, схему місця ДТП, письмові пояснення водія ОСОБА_2 , фототаблицю.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 , підтримала доводи апеляційної скарги та пояснила, що вину у вчиненому правопорушенні не визнає. Вказала, що ДТП сталася з вини водія автомобіля ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_2 , який після зупинки керованого ним транспортного засобу не переконався в безпечності виходу із вказаного автомобіля, який вона об`їжджала в той момент, керуючи мопедом. Вважала, що саме порушення водієм ВАЗ2101 ОСОБА_2 вимог п. 15.13 ПДР України перебували у причинному зв`язку із наслідками у виді зіткнення транспортних засобів.

Відповідно до письмових пояснень іншого учасника ДТП, водія ОСОБА_2 , який вказав, що 04.10.2020 року він, зупинивши керований ним автомобіль ВАЗ 2101, д/з НОМЕР_2 , переконавшись у безпечності виходу із нього, відкрив двері зі сторони водія, і в цей момент відбувся удар, в результаті чого ОСОБА_1 втратила керування мопедом та впала на землю. Ним було вжито заходів доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу для надання першої медичної допомоги.

На думку апеляційного суду, пояснення учасників ДТП містять взаємовиключні суперечності щодо фактичних обставин справи, дій кожного з водіїв, розташування транспортних засобів на проїзній частині. Інших доказів, які б вказували на винуватість конкретного учасника ДТП в порушенні заявленого у протоколі пункту ПДР не встановлено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що саме дії водія ОСОБА_1 є такими, що перебувають у причинному зв`язку із подією ДТП внаслідок порушення останньою саме вказаного у протоколі п. 13.3 ПДР.

При цьому, слід зауважити, що справа про адміністративне правопорушення, з урахуванням загального характеру законодавчого положення, а також профілактичної та каральної мети стягнень, є притаманним кримінальному провадженню, а отже і сам зміст складеного протоколу має відповідати вимогам для змісту обвинувального акту, зокрема і чіткого викладу фактичних обставин та конкретності інкримінованого правопорушення.

Наведена позиція покликана усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка згідно ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема викладену у рішеннях у справах «Надточій проти України», «Лучанінова проти України».

Отже, вимагається перевірка відповідності викладених фактичних обставин та заявлених порушень, на що суд першої інстанції уваги не звернув та формально поставився до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови, яка взагалі не містить аналізу доказів та співставлення їх зі змістом викладеного у відповідному протоколі адміністративного правопорушення, а лише перелік доказів.

При цьому суд зазначив, що взяв до уваги лише покази водія ОСОБА_2 , між тим не проаналізував показання водія ОСОБА_1 в контексті висунутого у протоколі адміністративного порушення, при цьому, фактично відхиливши показання ОСОБА_1 , надані як на місці пригоди, так і в суді першої інстанції, так інші, представлені у справі докази, стосовно того, що інший учасник ДТП порушив п. 15.3 ПДР України.

Отже, з урахуванням відсутності будь-яких об`єктивних, переконливих та відповідних критерію «достатності» доказів порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 13.3 ПДР щодо недотримання безпечного інтервалу, постанову суду першої інстанції неможливо визнати законною та обґрунтованою.

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За наведених обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року, - скасувати.

Постановити нову, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Ю. Іванченко