Справа № 274/2601/19
Провадження № 3-в/0274/11/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2021 р. м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Базюк Ю.П., за участі представника Бердичівського міськрайонного відділу філії ДУ "Центр пробації" у Житомирській області Трохимчук І., розглянувши подання Бердичівського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Житомирській області про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживав в АДРЕСА_1 , від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, застосованого постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2019, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Інспектор Бердичівського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Житомирській області лейтенант внутрішньої служби Ганжа Є. звернувся в суд з поданням, у якому просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2019, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення.

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_1 не з`являється на виклики до Бердичівського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Житомирській області.

В судовому засіданні представник Бердичівського міськрайонного відділу філії ДУ "Центр пробації" у Житомирській області Трохимчук І. пояснила, що на виклики до органу пробації ОСОБА_1 жодного разу не з?явився. Батьки та колишня дружина про місцеперебування ОСОБА_1 знають, але інформацію про місце перебування ОСОБА_1 від органу пробації приховують.

Заслухавши пояснення представника органу пробації, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2019 ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді ста годин суспільно корисних робіт.

З матеріалів особової справи ОСОБА_1 , вбачається, що постанова Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була прийнята до виконання 14.06.2019.

14.06.2019 за місцем проживання правопорушника було направлено два виклики (на 24.06.2019, 05.07.2019) для постановки на облік, на які ОСОБА_1 , так і не прибув. Внаслідок неявки за викликами уповноваженим органом з питань пробації було надіслано запити до відповідного органу реєстрації, Бердичівського МРВ державної виконавчої служби, Бердичівського відділу поліції з метою з`ясування факту проживання (перебування) ОСОБА_1 за вказаним у постанові суду місцем проживання.

Також відносно ОСОБА_1 направлялись запити до Бердичівського ВП ГУНП, Бердичівського МРВ ДРАЦС, КНП «ЦПМСД» Бердичівської міської ради, КНП «Бердичівська МЛ» Бердичівської міської ради, МК ВЖРЕП № 7 м. Бердичева, однак вжитими заходами встановити місцезнаходження правопорушника не вдалось.

31.07.2019 Бердичівським МРВ ФДУ «Центр пробації» у Житомирській області, було відвідано адресу проживання ОСОБА_1 , проте за даною адресою проживають його батьки. Зі слів батьків, де саме проживає їх син вони на знають стосунки з ним негативні, ОСОБА_1 , на телефонні зв`язки відповідає рідко, але коли відповідає, то постійно говорить неправду.

31.07.2019 Бердичівським МРВ ФДУ «Центр пробації» у Житомирській області було направлено подання до Бердичівського суду для вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду від 22.08.2019 у задоволенні подання відносно ОСОБА_1 було відмовлено.

22.11.2019 Бердичівським МРВ ФДУ «Центр пробації» у Житомирські області було направлено запит до Державної виконавчої служби про оголошення ОСОБА_1 у розшук.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 12.02.2020 ОСОБА_1 оголошено в розшук.

Крім того, за час перебування на обліку порушника працівникам уповноваженого органу з питань пробації здійснювались періодичні перевірки за місцем проживання ОСОБА_1 , але останній завжди був відсутній.

Відповідно до повідомлень дільничих офіцерів поліції Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області на запити уповноваженого органу з питань пробації щодо факту проживання порушника, при неодноразових візитах за адресою: АДРЕСА_1 , дверей будинку ніхто не відчиняв.

21.01.2021 знову було перевірено адресу місця проживання останнього, було опитано матір ОСОБА_1 , яка повідомила, що з сином не спілкується вже давно, останній раз його бачила близько 2 років тому.

На момент скерування подання до суду ОСОБА_1 не розшуканий, за викликами до уповноваженого органу з питань пробації не з`являється, строк накладеного адміністративного стягнення у вигляді 100 годин суспільно корисних робіт не відбув.

Відповідно до статті 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі Озтюрк проти Германії від 21.02.1984 р., справи про адміністративні правопорушення для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з Кодексу та інших законів України, а згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" усталена судова практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції, часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як "кримінальні" у розумінні норм Конвенції.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містять поняття "строки давності виконання постанови суду про накладення адміністративного стягнення", тобто законодавцем залишено поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання таких постанов, створивши при цьому ситуацію безстрокового виконання такого рішення суду.

Натомість, дані строки передбачені в Кримінальному кодексі України, а саме стаття 80 КК України регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Крім того, Конституційний суд України у пунктах 3.4 і 3.6 рішення від 11.10.2011 р. (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що "не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення", а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним". У цьому рішенні Конституційний суд України поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд вважає за можливе до виниклих правовідносин застосувати аналогію закону, а саме норми статті 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Поряд з цим, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Враховуючи наведене, а також те, що засуджений ухиляється від відбування стягнення у виді суспільно - корисних робіт, у зв`язку з чим перебіг давності переривається, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративного стягнення у виді 100 годин суспільно корисних робіт.

Крім того, суд звертає увагу на те, що статтею 325-4 КУпАП передбачені наслідки ухилення особи від відбування суспільно корисних робіт, де зазначено, що у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Про застосування до ОСОБА_1 наслідків ухилення від відбування суспільно корисних робіт матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 304 Кодексу України по адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні подання Бердичівського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Житомирській області про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робі відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Базюк