Справа № 308/9405/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.07.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Попюка М.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/954/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 10. 2020.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гусине, Турківського району, Львівської області, мешканець АДРЕСА_1 ,водій, ТОВ «Транс-Уж», визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №129168 від 11. 09. 2020 та постанови суду від 15. 10. 2020 вбачається, що 11. 09. 2020 о 09 год. 30 хв., на автодорозі М-06 804 км., водій ОСОБА_1 здійснював пасажирські перевезення за маршрутом Мукачево - Ужгород в Ужгородському районі, де рівень епідеміологічної небезпеки «помаранчевий» у кількості пасажирів більш як 50% кількості місць для сидіння, а саме: характеристикою ТЗ передбачено 31 місце для сидіння, а в салоні службового т. з. БАЗ А079.24, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Транс-Уж», знаходилось 24 пасажири, чим водій порушив п.п. 10 п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22. 07. 2020 із змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №712 від 12. 08. 2020.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду від 15. 10. 2020 та закриття провадження у справі на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність. Вказує на те, що постанова суду першої інстанції прийнята без належного з`ясування всіх обставин справи, з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, законних прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Суддею під час розгляду не взято до уваги всіх обставин, які вплинули б на правильне вирішення справи, не вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів. У зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що крім протоколу про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять жодного іншого доказу його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, до того ж протокол
про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, та за відсутності належного обґрунтування іншими матеріалами справи не може бути розцінений як належний та допустимий доказ адміністративного правопорушення та не може бути беззаперечним підтвердженням його винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення. Вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про свідків адміністративного правопорушення, ці особи не встановлені та не опитані, при тому, що відсутні будь-які інші докази вчинення адміністративного правопорушення, а дані відеозапису не дають можливість ідентифікувати транспортний засіб та встановити кількість пасажирів, які в ньому знаходились. Також у протоколі невірно вказано номер постанови Кабінету Міністрів України, порушення вимог якої йому ставиться за провину. Одночасно ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді від 15. 10. 2020, посилаючись на те, що присутнім під час розгляду в суді першої інстанції не був, а про наявність винесеної постанови дізнався 22. 10. 2020 з сайту ЄДРСР.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Попюка М.І., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження та його апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.
Згідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП полягає у порушенні правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Також слід зазначити, що стаття 44-3 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 44-3 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №129168 від 11. 09. 2020 вбачається, що 11. 09. 2020 о 09 год. 30 хв., на автодорозі М-06 804 км., водій ОСОБА_1 , здійснював пасажирські перевезення за маршрутом Мукачево - Ужгород в Ужгородському районі, де рівень епідеміологічної небезпеки «помаранчевий» у кількості пасажирів більш як 50% кількості місць для сидіння, а саме: характеристикою ТЗ передбачено 31 місце для сидіння, а в салоні службового т. з. БАЗ А079.24, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Транс-Уж», знаходилось 24 пасажири, чим водій порушив п. п. 10 п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22. 07. 2020 із змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №712 від 12. 08. 2020.
Таким чином, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміновано порушення п. п. 10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22. 07. 2020, відповідно до якої перевезення пасажирів автомобільним (крім таксі) та міським електричним транспортом у міському, приміському, міжміському, міжрайонному сполученні у кількості більше як 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначених в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.
Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22. 07. 2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» із змінами, внесеними Постановою № 848 від 16. 09. 2020, виключено пункти п. п. 10 п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22. 07. 2020.
З аналізу вищевказаних положень, зокрема аналізу динаміки внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22. 07. 2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», встановлено, що на момент розгляду справи в апеляційному суді інкриміноване порушення ОСОБА_1 п. п. 10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22. 07. 2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заході на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16. 09. 2020 № 848. Таким чином, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09. 02. 1999 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29. 06. 2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22. 09. 2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).
Відповідно до п. 6 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
З огляду на викладене, оскільки положення нормативно-правового акту, а саме п. п.10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22. 07. 2020, якими встановлювалися певні заборони та обмеження направлені на посилення протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, втратили чинність, а диспозиція ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, тому інкриміновані ОСОБА_1 порушення заборон та обмежень на даний час не мають юридичних наслідків.
Таким чином постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 10. 2020 підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю із підстав передбачених пунктом 6 частини першої статті 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП , апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 10. 2020.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 10. 2020 щодо ОСОБА_1 скасувати а провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, закрити на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя