ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3996/20 Головуючий І інстанції Сугачов О.О.
Провадження № 33/818/113/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

30 червня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 25 травня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Московського районного суду м.Харкова від 25 травня 2020 року ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 29.02.2020 о 01:00 годині в м. Харкові по вул. Гарібальді, буд. 11, керувала автомобілем «КІА» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосуванням газоаналізатора «Драгер» у присутності двох свідків. Результат огляду позитивний та складає 2,16 % проміле алкоголю

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9а Правил дорожнього руху, тобто скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, складена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також судовий розгляд відбувався без її участі чим було порушено її право на захист.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, просили її задовольнити, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: на відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 354557 від 29.02.2020 року; поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; рапорт поліцейського; результату огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу з якого вбачається, що результат позитивний, вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складає 2,16 % проміле висновок щодо результатів медичного огляду № 2522 від 25.12.2019 року.

Крім того, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 була зупинена інспекторами патрульної поліції з причин її участі у ДТП, про яку патрульних повідомив потерпілий. Працівниками патрульної поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер у присутності двох свідків, на що ОСОБА_1 погодилася та пройшла такий огляд. Результат огляду позитивний та склав 2,16 % проміле алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі. Проїхати до медичного закладу охорони здоров`я відмовилася.

Також, з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та письмові пояснення яких містяться в матеріалах справи, підтверджуються обставини, викладені в протоколі, а саме те, що у їх присутності ОСОБА_1 пройшла тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, показання якого 2,16 % проміле алкоголю. (а.с.7-8).

Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто остання не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддярозглянувши справу за її відсутності та знехтував положеннями закону щодо розгляду справи в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в провадженні районного суду перебувала з 12.03.2020 року та суддею тричі призначались судові засідання.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В судові засідання, які були призначені 31.03.2020, 29.04.2020 були відкладені за клопотаннями ОСОБА_1 та 25.05.2020 року ОСОБА_1 знову звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, однак не надала доказів в розумінні вимог ст.251 КУпАП про неможливість бути присутньою в судовому засіданні.

Неодноразова неявка в судові засідання ОСОБА_1 та надання нею численних заяв про перенесення судових засідань, суддею першої інстанції були розцінені, як умисне затягування розгляду адміністративного протоколу, з метою уникнення нею відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 бути присутньою у судовому засіданні.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, наведених в апеляційній скарзі, допущено не було.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9а Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м.Харкова від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков