Номер провадження: 33/813/320/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя Котелевський Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Альбрехта І.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Завальнюка Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2021 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з оскаржуваною постановою районного суду, ОСОБА_1 , 21.11.2020 року, о 15 год. 40 хв., знаходився в приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5 у закладі «Преображенський», в якому було зафіксовано роботу з надання послуг у сфері побутового обслуговування населення, чим порушив п.п. 4 п. 15 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року, зі змінами від 11.11.2020 року. Згідно протоколу №36 Державної комісії з питань ТЕБ та НС від 15.10.2020 року на місці вчинення правопорушення встановлено «помаранчевий» рівень епідемічної небезпеки.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує на неповноту судового розгляду та відсутність доказів, які доводять його вину. Апелянт просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Крім того, апелянтом подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, яке мотивоване тим, що він участі в розгляді справи не приймав, та отримав оскаржувану постанову 05.02.2021 року, ознайомився з матеріалами судової справи та подав апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Завальнюка Д.Ю., які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду, просили задовольнити апеляційну скаргу; вивчивши матеріали адміністративної справи; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 участі у судовому засіданні не приймав. Копію оскаржуваної постанови останній отримав 05.02.2020 року (а.с.11). Будь-які інші документи, які спростовують доводи ОСОБА_1 про отримання копії оскаржуваної постанови раніше 05.02.2020 року, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вручалася копія оскаржуваної постанови раніше 05.02.2020 року, а апеляційна скарга подана 11.02.2021 року, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення, апеляційним судом встановлено таке.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до приписів ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки постанова суду є необґрунтованою, ухвалена за результатами неповного дослідження доказів, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Апеляційний суд, перевіривши докази, які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку, що суддя районного суду дійшов помилкового висновку про наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину категорично не визнав та пояснив, що на момент складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП, не було зафіксовано надання послуг, оскільки салон був зачинений, а присутні особи зазначили, що вони перукарі які тренуються в перукарському мистецтві, та до протоколу не долучено жодного пояснення, які б підтверджували, що надавалися послуги та салон працював.

Судом досліджений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, який долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що на час прибуття працівників поліції до салону, двері салону були зачинені, а на дверях висіла вивіска про те, що салон не працює.

Апеляційним судом допитаний свідок ОСОБА_2 який повідомив, що салон 21.11.2020 року не працював. Між тим, в приміщені салону проводився тренінг працівників салону, які відпрацьовували перукарське мистецтво, про що було повідомлено працівників поліції.

Також, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 та підтверджували факт скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП за обставин, викладених в протоколі, зокрема відсутні пояснення осіб, які перебували в салоні.

Таким чином, слід констатувати, що суддя районного суду не взяв до уваги, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений.

З урахуванням наведеного, пояснення ОСОБА_1 апеляційний суд визнає належними та допустимими доказами, які не спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладаючи на нього адміністративне стягнення, суддя районного суду не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, не дослідив матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, та дійшов до помилкового висновку про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП.

З урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, зокрема доказів, що салон працював.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Апеляційний суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення,не підтверджуються доказами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський