К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року місто Київ

справа № 760/4013/21

апеляційне провадження № 33/824/2282/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Головачова Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Дмитрієва Станіслава Олександровича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва у складі судді Козленко Г.О. від 26 лютого 2021 року, прийняту щодо громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 471 Митного кодексу України та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1 700 грн., а також конфісковано в дохід держави грошові кошти в сумі 27 900 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 через свого захисника Дмитрієва С.О. подала апеляційну скаргу, у якій просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, розглянути питання щодо повернення конфіскованих грошей.

Скаржник зазначає, що вирішуючи питання про накладання адміністративного стягнення з конфіскацією вилученої валюти суд не врахував, що застосування конфіскації предметів порушення митних правил, в даному випадку, є безумовним порушенням положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, а саме втручання в її право на повагу власності, так як є непропорційним, оскільки покладає на неї індивідуальний надмірний тягар. Поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_1 маючи намір переїхати з Казахстану до України на постійне місце проживання продала там квартиру і за виручені кошти (40000 доларів США) мала намір придбати тут житло. Сума, яку вона перевозила була задекларована в декларації при вильоті з Казахстану, а тому вважала, що її дії не порушують встановлені в Україні правила, крім того, в аеропорту Бориспіль їй не роз`яснили необхідність повторного декларування грошових коштів. Скоєне правопорушення є ненавмисним та вчинене без умислу, оскільки на запитання митників про кількість грошових коштів, які вона має при собі вона повідомила про усю суму та пред`явила їх, натомість працівниками митниці їй було відмовлено у їх декларуванні, оскільки вона вибрала форму проходження митного контролю «зелений коридор». Враховуючи характер правопорушення, вважає, що накладення штрафу є достатньою мірою відповідальності.

Також скаржниця вказує, що постанова суду першої інстанції виготовлена лише 23 березня 2021 року та отримана нею електронною поштою в цей же день, а тому просить поновити їй процесуальний строк на звернення до суду з апеляційною скаргою в межах десяти днів з дня отримання нею повного тексту оскаржуваного судового рішення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Дмитрієв С.О. підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

Представник Київської митниці Держмитслужби в судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю, що з огляду на обставини даної справи, особу скаржниці (громадянка Казахстану, українською мовою не володіє), воно підлягає задоволенню.

Приймаючи постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 471 Митного кодексу України, суд першої інстанції виходив із того, що нею порушено порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» товарів (валютних цінностей) в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України. Таке порушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та конфіскацію безпосереднього предмета правопорушення, а саме: грошових коштів в розмірі 27 900 доларів США.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з таких підстав.

За приписами статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом установлено, що 23 січня 2021 року о 21 год. 30 хв. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» поступила громадянка Казахстану ОСОБА_1 , що прибула до України з Казахстану, місто Алмати, рейсом KC 402, авіакомпанії «Air Astana».

Для проходження митного контролю громадянка Казахстану ОСОБА_1 своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до частини 5 статті 366 Митного кодексу України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України.

На підставі положень пункту 4 статті 336 та статті 342 Митного Кодексу України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування громадянки Казахстану ОСОБА_1 . На запитання співробітників митниці громадянка Казахстану ОСОБА_1 , повідомила, що переміщує через митний кордон України 40 000 доларів США. Разом з пасажиркою слідував її цивільний чоловік громадянин України ОСОБА_4 , який при усному опитувані заявив, що має власні кошти в розмірі до 9 000 доларів США.

Після проведення опитування громадянці Казахстану ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянкою Казахстану ОСОБА_1 було видано готівку в розмірі 40 000 доларів США купюрами номіналом 100 доларів США, що знаходилась у поясній сумці пасажирки (ручна поклажа), готівка розкладена на 4 пачки по 10 000 доларів США. Готівка переміщувалась без ознак приховування.

На підставі викладеного, з виявленої суми готівки громадянці Казахстану ОСОБА_1 пропущено 12 100 доларів США, що згідно курсу НБУ на 23 січня 2021 року становить 9 949 євро. Складено протокол про порушення митних правил № 0076/1000/21 від 23 січня 2021 року та вилучено грошові кошти в розмірі 27 900 доларів США.

З пояснень ОСОБА_1 грошові кошти були отримані нею в результаті продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с.60). Грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США задекларовані нею при вильоті з Казахстану (а.с.56-59). Також ОСОБА_1 пояснила, що мала намір придбати в Україні житло, оскільки переїхала на постійне місце проживання, що підтверджується перевезенням речей, загальною масою 174 кг., домашніми тваринами (кіт і собака). Після придбання житла мала намір перевезти своїх дітей.

Згідно з положеннями статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом статті 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до даної Конвенції кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів. З аналізу застосування зазначеної норми випливає, що положення даної статті містять три окремі правила. Перше правило має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном, друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, а третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Зазначені правила не застосовуються окремо, тлумачаться в контексті загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних (громадських) інтересах; права регулювати використання власності; права встановлювати систему оподаткування.

Згідно до практики ЄСПЛ, на підставі висновків у його рішеннях для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Протоколу до Конвенції.

Слід зауважити, що діючим законодавством України ввезення готівкової іноземної валюти в Україну, в принципі не обмежена, обмежена лише сума (до 10 000 Євро), яка може бути ввезена без письмового декларування.

Об`єктивна сторона правопорушення, яке вчинила громадянка Казахстану ОСОБА_1 полягає в недекларуванні іноземної валюти при проходженні митного контролю в "зеленому коридорі", тобто в зоні спрощеного митного контролю, відповідальність за що передбачена статтею 471 Митного кодексу України.

Згідно зі статтею 471 Митного кодексу України за таке правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації незадекларованої валюти.

Таким чином, з огляду на вказані критерії правомірності позбавлення володіння згідно зі статтею 1 Протоколу до Конвенції, не викликають сумнівів щодо застосування адміністративного стягнення конфіскації товарів, та відповідає першим двом критеріям. Втручання є правомірним, адже конфіскація прямо встановлена і передбачена законом, а саме санкцією статті 471 Митного кодексу України. Конфіскація здійснюється для задоволення наявного суспільного інтересу, адже таким інтересом є додержання встановленого законами України порядку переміщення товарів через митний кордон нашої держави.

Разом з тим відповідність третьому критерію - справедливій рівновазі між суспільним та приватним інтересам є неочевидною. Він є оціночним і стосується кожної конкретної справи, а тому встановлюється окремо щодо кожного порушника митних правил на підставі безпосереднього з`ясування обставин і фактів.

ЄСПЛ у своїй практиці наголошує, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. "Справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний надмірний тягар" (рішення від 2 листопада 2004 року у справі "Трегубенко проти України", рішення від 9 жовтня 2018 року у справі "Гирлян проти Росії").

При вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення (чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали апеляційному суду підстави вважати, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків тощо.

Ввезення громадянкою Казахстану ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 40 000 доларів США на територію України допускається, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Таким чином, єдине діяння, що вчинила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, полягає в ненаданні митному органу відповідної декларації.

Так, у пункті 28 рішення "Гирлян проти Росії" від 9 жовтня 2018 року (скарга № 35943/15) ЄСПЛ повторює, що для того, щоб бути пропорційним, втручання повинно відповідати серйозності порушення і санкції з огляду на тяжкість злочину, за яке воно призначене для покарання - в даному випадку недотримання вимоги декларування, а не серйозність будь-якого передбачуваного порушення, яке насправді не було встановлено, наприклад, злочин відмивання грошей або ухилення від сплати податків ( АДРЕСА_3 ).

Отже, з огляду на прецедентну практику ЄСПЛ, за вказане правопорушення, яке полягає в недекларуванні іноземної валюти, громадянка Казахстану ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Шкода, яку громадянка Казахстану ОСОБА_1 потенційно могла завдати державі, була незначною: вона не ухилялася від сплати мита та інших зборів і не завдала державі іншої шкоди, якби вона ввезла гроші не задекларувавши їх, органи влади лише не отримали б інформацію про те, що ці кошти опинилися на території держави. Таким чином, метою конфіскації було не відшкодування майнової шкоди, завданої державі, оскільки вона не зазнала ніяких збитків, внаслідок невнесення заявником відомостей до митної декларації.

Крім того, застосування конфіскації в даному випадку є не компенсаційною, а стримуючою та карною мірою.

На підставі статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме, що грошові кошти в сумі 40 000 доларів США належать їй особисто, отримані внаслідок відчуження квартири в Казахстані з метою придбання житла в Україні, втрата цих коштів призведе до неможливості забезпечення себе житлом та реалізації права на мирне користування майном.

Крім того, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані з приводу того, що ОСОБА_1 намагалася умисно обійти митні правила України. Таким чином, громадянка Казахстану ОСОБА_1 допустила порушення митних правил не умисно, через власну неуважність.

Обтяжуючих обставин відповідальності за адміністративне правопорушення ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції не встановлено. Крім того, у матеріалах справи наявні дані, які свідчать про законність походження її грошових коштів.

Крім цього, із рішень ЄСПЛ однозначно слідує, що законно здобута власність, утрачена через ненавмисну погрішність, без сумніву, є об`єктом захисту статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції.

Так, у справі "Гирлян проти Росії" від 9 жовтня 2018 року (скарга № 35943/15) суд зазначив, що національний суд при прийнятті рішення просто посилався на "характер і небезпеку злочину" і "інформацію про характер (заявника)", але не питав, чи було замовлення на конфіскацію на користь суспільства або дотриманий необхідний баланс. Тобто сфера огляду, проведена національними судами, була занадто вузькою, щоб задовольнити вимогу пошуку "справедливого балансу", властивого пунктом 2 статті 1 Протоколу №1. Адже суд цікавив тільки факт учинення правопорушення, але не враховано право особи на мирне користування своїм майном. На думку суду, така жорстка система не в змозі забезпечити необхідний справедливий баланс між вимогами загальних інтересів і захистом права людини на власність. Міра конфіскації поклала на заявника індивідуальне і надмірне навантаження і була неспіврозмірна скоєному злочину.

Рішенням ЄСПЛ від 11 липня 2019 року у справі «Садоча проти України» (скарга №77508/11) було констатовано порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд установив, що конфіскація всієї незадекларованої під час проходження митного контролю суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Разом з цим ЄСПЛ зазначав, що його рішення, які, між іншим, є джерелом права в Україні, фактично слугують не лише для вирішення справ, направлених до суду, але, взагалі, для роз`яснення, захисту та розвитку правил, встановлених Європейською конвенцією з прав людини , що сприяє дотриманню державами зобов`язань, які вони взяли на себе як Договірні Сторони (Ireland v. the United Kingdom, § 154). Таким чином, місія системи, створеної Конвенцією, полягає у визначенні питань державної політики в загальних інтересах, що підвищує стандарти захисту прав людини та розширює судову практику в сфері прав людини у всьому суспільстві держав-членів Конвенції (Konstantin Markin v. Russia [ВП], § 89).

З огляду на встановлені обставини справи та практику Європейського Суду з прав людини, суд доходить висновку, що застосування до громадянки Казахстану ОСОБА_1 конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією статті 471 Митного кодексу України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушниці і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні встановленого Митним кодексом України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через "зелений коридор" товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, доведена наявними в матеріалах справи належними й допустимими доказами, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано всебічну і об`єктивну оцінку в постанові.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаних дій, які правильно кваліфіковано за статтею 471 Митного кодексу України. Адміністративне стягнення у виді штрафу накладено з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, національного та міжнародного законодавства з прав людини, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушниці та ступеню її вини, є необхідним і достатнім для її виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так й іншими особами.

Отже, доводи апеляційної скарги частково не відповідають фактичним обставинам справи, а висновок суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації товарів (валютних цінностей), суд апеляційної інстанції не може визнати справедливим та об`єктивно обґрунтованим.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1 700 грн.), а підстави для застосування додаткового покарання у виді конфіскації вилученої готівки в розмірі 27 900 доларів США відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - Дмитрієва Станіслава Олександровича строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Дмитрієва Станіслава Олександровича задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року в частині застосування до громадянки Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у виді конфіскації в дохід держави безпосереднього предмету порушення митних правил згідно протоколу про порушення митних правил № 0076/10000/21, а саме грошових коштів в сумі 27 900 доларів США, - скасувати.

Валюту, вилучену згідно протоколу про порушення митних правил № 0076/10000/21 від 23 січня 2021 року в розмірі 27 900 доларів США (опис предметів від 23 січня 2021 року - а.с. 4) повернути громадянці Республіки Казахстан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , або її законному представнику у встановленому законом порядку.

В іншій частині постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Я.В. Головачов