33/804/106/21
263/294/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року місто Маріуполь

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Сєдих А.В., за участю захисника Нікітіна С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широкине Новоазовського району Донецької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, учасника бойових дій, працюючого інспектором з безпеки дорожнього руху у Військовій частині НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень. Стягнувши з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою суду першої інстанції, наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20 вересня 2017 року № 445 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області.

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» на поліцейських поширюється обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

ОСОБА_1 , будучи поліцейським, відповідно до ст. 1, п.п. «з» п.1 ч.1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом декларування, зобов`язаним подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

18 вересня 2019 року старший сержант поліції ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 18 вересня 2020 року № 413 о/с звільнений з Національної поліції України відповідно до п.1 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Частиною 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Таким чином, після звільнення зі служби в поліції 18 вересня 2019 року та припинення діяльності, пов`язаної з виконання функцій держави, у ОСОБА_1 виник обов`язок своєчасно подати в наступному, після припинення такої діяльності, році декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК у період з 00:00 год. 01 січня до 00:00 год. 01 квітня 2020 року.

У свою чергу відповідно до Закону України від 17 березня 2020 року № 530-Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до Закону України «Про запобігання корупції», згідно з якими у 2020 році продовжено до 01 червня термін подання щорічних декларацій та декларацій після звільнення.

Тобто ОСОБА_1 був зобов`язаний у 2020 році подати декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за минулий рік, шляхом її заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК у період з 00:00 год. 01 січня до 00:00 год. 01 червня 2020 року.

Для реалізації положень фінансового контролю НАЗК забезпечує суб`єктам декларування відкритий цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, через глобальну інформаційну мережу Інтернет з використанням персонального електронного кабінету після автентифікації без жодних обмежень провайдера або сегмента та відповідно до точки доступу. При цьому Реєстр забезпечує моніторинг відвідувань та дій з даними Реєстру його користувачами, що передбачено п. 6 Розділу І Порядку, затвердженого рішенням НАЗК від 10 червня 2016 року №3.

Згідно з послідовністю дій, користувач ОСОБА_1 зареєструвався в реєстрі 23 березня 2017 року, але протягом визначеного Законом строку з 1 січня до 1 червня 2020 року до свого персонального кабінету не заходив та жодних дій, спрямованих на виконання свого обов`язку з подання декларації суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, не вчиняв.

Незважаючи на наявність попереднього досвіду подання декларації, обізнаність у відповідних нормативних актах, за відсутності поважних причин, які б мали вплинути на своєчасність подання декларації, ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, передбачаючи її шкідливі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, в строк з 00:00 год. 01 січня до 00:00 год. 01 червня 2020 року, визначений ч.2 ст. 45 та п.2-1 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», не подав декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування.

Лише 11 червня 2020 року о 21 год. 10 хв., поза строком визначеним Законом, ОСОБА_1 уперше в 2020 році увійшов до свого персонального електронного кабінету за адресою: АДРЕСА_2 , несвоєчасно без поважних причин подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги фінансового контролю.

Таким чином, 11 червня 2020 року колишній поліцейський сектору реагування патрульної поліції №1 Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області старший сержант поліції ОСОБА_1 , порушуючи вимоги ч.2 ст. 45 та п.2-1 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову, якою на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням та закрити провадження по справі. Вважає, що суд першої інстанції не врахував в достатній мірі принципу індивідуалізації стягнення, яке не відповідає тяжкості скоєного ним адміністративного правопорушення та його особі, являється явно несправедливим внаслідок суворості, а відтак підлягає скасуванню. Просив врахувати те, що він пропустив строк на подачу декларації незначно, зробив це без умислу, оскільки був дуже заклопотаний доглядом за трьома неповнолітніми дітьми, також просив врахувати його позитивні характеристики, має відзнаку Президента України за участь у антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій, повністю визнає свою вину.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши промови учасників судового засідання, вважаю, що апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає задоволенню, за таких підстав.

З матеріалів адміністративного провадження вбачається, що ОСОБА_1 будучи колишнім поліцейським сектору реагування патрульної поліції №1 Мангушського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, порушуючи вимоги ч.2 ст. 45 та п.2-1 Розділу ХІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подав декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення, умислу на його скоєння у нього не було та просить застосувати до нього положення ст. 22 КУпАП.

Апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тобто в даному випадку розглядається лише питання можливості застосування щодо ОСОБА_1 положень ст. 22 КУпАП, а саме звільнення останнього від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП) встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитися усним зауваженням.

Малозначними правопорушеннями є такі діяння, які не становлять великої суспільної шкоди, не спричинили або не могли спричинити значної шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим охоронюваним законом цінностям.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КУпАП).

В ході апеляційного розгляду даної справи встановлено, що вчинені ОСОБА_1 дії не призвели до настання негативних наслідків, не завдали жодних збитків державі, не спричинили шкоди суспільним чи державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим охоронюваним законом цінностям, враховано, що він вперше притягується до адміністративної відповідальності, декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру він подав ще до складення протоколу про адміністративне правопорушення та отримання повідомлення про несвоєчасне подання декларації, що свідчить про свідоме виправлення особи, обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, в матеріалах справи не вбачається.

Крім того, звільняючи ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, апеляційний суд враховує надані ним документи, а саме те, що він являється учасником бойових дій, має відзнаку Президента України за участь в антитерористичній операції, має трьох неповнолітніх дітей, тобто дані обставини свідчать про позитивні характеристики ОСОБА_1 , оцінюючи в сукупності наявні в справі та досліджені в судовому засіданні докази, апеляційний суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності буде цілком обґрунтованим та таким що відповідатиме індивідуалізації покарання та буде співмірне його діям.

За наведених обставин постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Враховуючи викладене та процесуальні повноваження регламентовані ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважає можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку із малозначністю адміністративного правопорушення та оголосити йому усне зауваження.

Згідно вимог ст. 284 КУпАП орган (посадова особа) у справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи при оголошенні усного зауваження.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами ст. 247, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850 гривень та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Донецького

апеляційного суду А.В. Сєдих