Справа № 710/945/21
Провадження № 3/710/680/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2021 м. Шпола

Суддя Шполянського районного суду Черкаської області Симоненко О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліцейської діяльності №2 Звенигородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 02.08.2006 Шполянським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , інші відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, за ч.1ст.44-3 КУпАП, суду не відомі,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №364594 від 08.06.2021 складеного ДОП СП ВПД №2 Звенигородського РВП ГУНП лейтенантом поліції Шершень Інною Анатоліївною, ОСОБА_1 , о 13 годині 20 хвилин, будучи суб`єктом господарювання здійснювала діяльність по обслуговуванню відвідувачів у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , в якому не нанесено маркування для перебування в черзі, з дотриманням дистанції не менше 1,5 метри, чим порушила вимоги п.3.12 постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 (зі змінами). Дії особи кваліфіковані поліцією як вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

У суд ОСОБА_1 з`явилась, пояснила, що не є суб`єктом господарювання, працює директором магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », обов`язок щодо нанесення маркування на неї власником підприємства не покладався.

Санкція ч.1 ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ч.1ст.44-3КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Згідно ст.41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.

Відповідно до підпункту 3 п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, яка була чинною станом на 06.05.2021, зазначено, що з 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між клієнтами не менш як 1,5 метра.

Таким чином, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого за порушення п.3.12 згаданої вище постанови Кабінету Міністрів України може бути лише суб`єкт господарювання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом підприємницької діяльності, як і доказів того, що вона є відповідальною особою за дотриманням у магазині проти епідеміологічних вимог, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердила, що вона є найманим працівником, а саме директором магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що зокрема відповідає відомостям, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення у графі місце роботи(навчання),посада. Разом із тим у графі склад правопорушення зазначено «… ОСОБА_1 будучи суб`єктом господарювання…», що суперечить зазначеному вище.

Матеріали адміністративної справи у відношенні ОСОБА_1 не містять відомостей та належних доказів того, що остання порушила вимоги п.3.12. зазначеної вище постанови, та є суб`єктом цього правопорушення, той факт, що особа працює на посаді керуючої магазину означає, що ця особа є найнятою, проте це поняття не тотожне поняттю суб`єкт господарювання. До матеріалів також не долучені докази, які б свідчили про те, що на ОСОБА_1 є відповідальною особою за дотриманням у магазині проти епідеміологічних вимог.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч.2 ст. 251 обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За таких обставин в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Керуючись, ст.ст.22, 33-35, 401, 44-3, 247, 252, 280, 283, 288 ст. 294, 307, 308 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Шполянський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня винесення даної постанови.

Суддя О.В. Симоненко