КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Вдовиченко Наталією Федорівною, яка діє на підставі договору, на постанову Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Печерського районного суду від 04.12.2020 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. (а.с. 99-101).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , через свого представника, оскаржила його в апеляційному порядку, в якій просить постанову судді першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вказує, що суддя суду першої інстанції не навів мотивів з яких вважав, що ОСОБА_1 зобов`язана була подати декларацію «перед звільненням» та не зазначив яким саме нормативно-правовим актом, законом покладено на дану особу подавати саме таку декларацію.

Також, в апеляційній скарзі міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає, що 04.12.2020 було оголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови, що не передбачено нормами КУпАП. В період з 08.12.2020, ОСОБА_1 разом зі своїм представником неодноразово зверталась до суду з проханням надати копію повного тексту постанови, проте таку копію було отримано лише 15.01.2021. Тому, апелянт вважає, що строки на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 04.12.2020 з поважних причин та підлягають поновленню (а.с. 107-113).

В судовому засіданні ОСОБА_1 разом зі своїм представником підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Перевіривши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції винесена 04.12.2020, тому останній день строку на апеляційне оскарження припадає на 14.12.2020. Однак, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана засобами поштового зв`язку 25.01.2021, тобто з пропуском встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Разом з тим, апелянтом зазначається, що нею пропущено строк з тих причин, що судом першої інстанції не було вчасно виготовлено та на неодноразові звернення видано копію повного тексту оскаржуваної постанови, яку апелянт отримала лише 15.01.2021, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с. 105).

Отже, причини пропуску строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції є поважними, тому прихожу до висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду від 04.12.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Статтею 283 КУпАП визначено відомості, які повинна містити постанова по справі про адміністративне правопорушення, серед яких ( в тому числі) - відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обставини, що підлягають з`ясуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, як обов`язкові, передбачені ст. 280 КУпАП, серед них питання: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Про вчинене адміністративне правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. (ст. 254 КУпАП).

Протокол є, в свою чергу, доказом, яким встановлюються фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, в даному випадку, уповноважені на те посадові особи НАЗК.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються (серед іншого): дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Отже, відповідно до статей 7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Генеральної прокуратури України від 31.07.2014 № 1752 ц ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу моніторингу та аналітики управління зв`язків із громадськістю та засобами масової інформації Генеральної прокуратури України.

Наказом Генеральної прокуратури України від 10.06.2013 № 667-ц ОСОБА_1 присвоєно юриста 1 класу, а 05.10.2011 вона склала присягу працівника прокуратури.

Згідно з наказом Генеральної прокуратури України від 12.11.2019 № 1413 ц ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 15.11.2019.

Відповідно підпункту «е», пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII, тут і далії в редакції чинній на дату звільнення ОСОБА_1 , суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є зокрема посадові та службові особи органів прокуратури.

Таким чином, ОСОБА_1 , є суб`єктом декларування, на яку розповсюджується дія Закону України «Про запобігання корупції».

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою уповноваженою на виконання функції держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктами правопорушення у цій статі є особи, які відповідно до частин 1 та 2 статі 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, яка діяла на час складання протоколу), особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Частиною 2 вказаною статті передбачено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини 1 статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Порядок і строк подачі особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларації, зазначених у частинах 1 і 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» встановлений Порядком формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації ЄДРДО уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) рішенням № 3 від 10.06.2016, в редакції чинній на дату звільнення (далі - Порядок).

Пунктом 2 частини 5 розділу ІІ Порядку закріплено, що декларація суб`єкта декларування, визначеного в абзаці першому частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подається не пізніше дня такого припинення. Якщо припинення зазначених функцій відбулося з ініціативи роботодавця, декларація подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня, коли суб`єкт декларування дізнався чи повинен був дізнатися про таке припинення.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення 47-01/122/20, складеного 20.10.2020 уповноваженою особою НАЗК Диптан С. , ОСОБА_1 , звільняючись з посади начальника відділу моніторингу та аналітики управління зв`язків із громадськістю та засобами масової інформації Генеральної прокуратури України, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням).

Перевіряючи доводи апелянта щодо обґрунтованості і законності оскаржуваної постанови судді суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.11.2019 (день припинення функцій держави) до 13.12.2019 (останній день подачі декларації перед звільненням) ОСОБА_1 заходила 03.12.2019 в «особистий кабінет», створила та подала декларацію за період раніше не охоплений попередніми деклараціями, проте відомості внесла у форму «декларація після звільнення», а не у форму «декларація перед звільненням».

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що станом на 15.11.2019 (дата звільнення ОСОБА_1 ), у нормативних актах, які регулюють питання подання декларації особами, уповноваженими на виконання функції держави або місцевого самоврядування, КУпАП, Закон України «Про запобігання корупції», Порядок інші нормативні акти, не містили визначення такого поняття, як «декларація перед звільненням». Воно з`явилося лише у Порядку з 01.01.2020, в редакції згідно наказу НАЗК від 12.12.2019 № 168/19.

За своїм функціональним призначенням, декларації, зазначені в частинах 1, 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», і відповідно у пунктах 1-3 частини 5 Порядку, в редакціях станом на листопад 2019 року, відрізняються не назвою, а періодом, який вони охоплюють. При цьому таке тлумачення терміну декларація залишається незмінним у ст. 45 вказаного Закону, і на час розгляду даної справи апеляційним судом.

Як пояснила ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції та наданими нею доказами, 03.12.2019 нею було подано декларацію за період, який не охоплював раніше поданими нею деклараціями, тобто за період з 01.01.2019 по 15.11.2019.

Дослідивши зміст вказаної декларації, декларації поданої нею 20.01.2020 (друга декларація «перед звільненням») та зміст щорічної декларації, поданої 15.01.2020 за минулий 2019 рік, інші матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 03.12.2019 було подано декларацію за період, який не був охоплений раніше наданими деклараціями, і містить інформацію станом на 15 листопада звітного року.

15.01.2020 у відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 була подана щорічна декларація за 2019 рік.

Таким чином, вона виконала обов`язок покладений на неї законом, як особи уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, зазначеної у підпунктах «е», пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», яка припинила виконання функцій держави, подати декларацію за період, який не охоплювався раніше поданими деклараціями, а в період до 01 квітня 2020 року подати щорічну декларацію за минулий 2019 рік.

Та обставина, що ОСОБА_1 подала ще одну декларацію 20.01.2020, яку вона назвала «перед звільненням» не свідчить про порушення встановленого законом порядку подачі такої декларації, оскільки аналогічна декларація була подана нею 03.12.2019.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 діяла добросовісно і мала намір на реальне виконання покладених на неї обов`язків.

За правилами ст. 246 КУпАП провадження у справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасуванню постанови суду першої інстанції та постановлення нової про закриття провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 , подане від її імені та в її інтересах адвокатом Вдовиченко Наталією Федорівною, яка діє на підставі договору, про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Вдовиченко Наталією Федорівною, яка діє на підставі договору задовольнити.

Постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП скасувати провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В.А. Нежура