КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №33/824/1466/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регламентований статтею 266 КУпАП, положеннями Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВСУ та МОЗУ від 09.11.2015р. №1452/735 ( далі - «Інструкція №1452/735»), Інструкції о оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВСУ №1395 від 007.11.2015р. (далі - «Інструкція №1395»), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 р. (далі - «Порядок № 1103»).

Частини 2 та 3 статті 266 КУпАП визначають, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Аналогічні вимоги також містяться у пунктах 6 ті 7 розділу І Інструкції №1452/735 та пунктах 2-6 Порядку № 1103.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №002971 від 31.10.2020 р. встановлено, що поліцейським роти 1 батальйону 4 полку 1 УПП у м. Києві ДПП капітан поліції Гудзенком С.О. у водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «ЗАЗ Vida», н.з. НОМЕР_1 , були виявлені такі ознаки алкогольного сп`яніння, як: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження в установленому законом порядку огляду для визначення стану сп`яніння, запропонованого працівником поліції, у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовився (а.с. 1).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння також підтверджуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, на якому ОСОБА_1 та його захисник себе впізнали, не заперечували, що зазначені події мали місце (а.с.3).

Зокрема, з відеозапису з нагрудної камери встановлено, що ОСОБА_1 перебуває поруч із сторонніми особами, які пояснювали працівникам поліції, що він, незадовго до приїзду поліції, керував транспортним засобом «ЗАЗ Vida», при цьому заблокував рух іншому автомобілю, після чого скоїв наїзд на бордюрний камінь і одразу від`їхав. Та ОСОБА_1 при цьому не заперечував, що керував транспортним засобом. Також встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував факт вживання ним алкогольних напоїв, явні ознаки чого також підтверджуються даними відеозапису - нечітка мова, порушення координації рухи тощо, але просив час для викладку захисника. Право на захист було забезпечено, та будь-які дії поліцейськими не вчинялися до того, часу як о 18 год. 09 хв. на місце подій прибула адвокат Мозолевська В.В., яка (як було встановлено з відеозапису та у судовому засіданні) пояснила, що договорів та ордеру при собі не має, тому не є захисником ОСОБА_1 . Після з`ясування таких обставин, поліцейські о 18 год. 13 хв. запропонували ОСОБА_1 у присутності свідків, пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», або проїхати до медичного закладу, який знаходиться на вул. Запорожця, або відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, роз`яснивши при цьому наслідки відмови від проходження огляду. Натомість ОСОБА_1 продовжував вимагати проби Рапопорта, на що працівником поліції відмовлено з підстави необґрунтованості таких вимог. Між тим, ОСОБА_1 ігнорував вимоги поліцейських, не приймав будь з яких запропонованих варіантів, відхиляв запропоновані варіанти і вимагав проби Рапопорта .

Між тим, огляд на стан сп`яніння шляхом відібрання проб Рапопорта був передбачений Тимчасовою інструкцією про порядок медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння №06-14/33-14 від 01.08.1988 року, яка на момент вищезазначених подій втратила чинність.

Посилання ОСОБА_1 на те, що поліцейські порушили його право на захист - не роз`яснили йому наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, його прав та обов`язків, спростовуються даними відеозапису, з якого встановлено, що працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 порядок проведення огляду, зокрема і наслідки відмови від його проходження тощо. Крім того, під час проведення вказаних дій, на місці подій була також фактично була присутня адвокат ОСОБА_5 , навіть за умови, що вона не була захисником ОСОБА_1 на той момент.

Твердження захисника про те, що свідки і працівники поліції були упередженими по відношенню до ОСОБА_1 є безпідставними, як і доводи про те, що поліцейські не виписали ОСОБА_1 направлення на проходження огляду в медичному закладі, оскільки таке направлення складається у випадку, коли особа погоджується на огляд, або не згодна з результатами огляду, що проведений на місті, чого не було у випадку із ОСОБА_1 . Доводи захисника про те, що до протоколу не додано доказів того, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, також є безпідставними, оскільки при зазначених вище обставинах, ОСОБА_1 не вчиняв спроби продовжити керувати транспортним засобом. Тобто відсторонення, як певна дія, поліцейськими фактично не вчинялася, оскільки в цьому не було потреби.

Щодо посилань захисника на розбіжності у письмових поясненнях свідків з даними протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного. Так, дійсно, до протоколу долучено письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які викладені на друкованих бланках, і з яких вбачається, що у їх присутності ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Такі дані не відповідають діям, вчинення яких фактично інкримінується ОСОБА_1 згідно протоколу. Тому такі пояснення свідків суд не можу вважати такими, що можуть належним чином підтверджувати факт відмови водія від проходження огляду. Між тим, суд вважає за можливе, ураховувати показання зазначених свідків в частині того, що вони у письмових поясненнях надали свідчення про те, що ОСОБА_6 керував автомобілем. Присутність зазначених свідків під час проведення працівниками поліції дій, направлених на проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, не спростовується показанням самого ОСОБА_1 . Окрім того, це зафіксовано відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. Також у протоколі про адміністративне правопорушення містяться підписи зазначених свідків.

До пояснень свідка ОСОБА_7 суд ставиться критично, оскільки він є знайомим ОСОБА_1 . Окрім того, його показання частково спростовуються даними відеозапису, який досліджувався в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії поліції відповідають вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку в частині порядку встановлення у водія ознак сп`яніння, направлення на огляд тощо. Оцінивши всі докази у сукупності, суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. Надані ОСОБА_1 і його захисником пояснення під час розгляду справи не спростовують вини останнього у вчиненні інкримінованих дій. Підстав для закриття провадження у справі судом не встановлено.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Аналіз встановлених судом обставин у сукупності із дослідженими доказами, дає суду підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачених ст.ст. 34-35 КУпАП, судом не встановлено.

Суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 також підлягає стягненню судовий збір у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», а саме - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП .

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 251, 252, 256, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять відомостей отримання свідками судових повісток, достатніх доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, місце складання протоколу відмінне від місця скоєння адміністративного правопорушення, відсутні відомості щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - Мозолевської В.В., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін з огляду на наступне.

Як правильно встановив місцевий суд, 31 жовтня 2020 року о 17 годині 55 хвилин ОСОБА_1 у м. Києві по пр. Науки, 94/5 керував транспортним засобом «ЗАЗ» VIDA, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук. Водій від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в установленому законом порядку у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Названі обставини, як правильно зазначив місцевий суд, підтверджуються матеріалами справи, зокрема, протоколом, поясненнями правопорушника, свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відеозаписом, які, на переконання апеляційного суду, є доказами згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, з огляду на чинне законодавство, правомірно не взяв до уваги твердження правопорушника про відсутність факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відмови від проходження огляду у медичному закладі, порушенні його прав при складанні протоколу працівниками міліції, а також свідків - з цього приводу.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що доказів згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення на спростування факту відмови правопорушника від медичного огляду в закладах охорони здоров`я матеріали справи не містять.

При цьому, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як зазначено в протоколі, підтвердили добровільний огляд стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», що суд обґрунтовано не взяв до уваги з огляду на скоєне правопорушення, передбачене п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити і на те, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що зазначено і протоколі про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 251, 252, 256, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять відомостей отримання свідками судових повісток, достатніх доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, місце складання протоколу відмінне від місця скоєння адміністративного правопорушення, відсутні відомості щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк