Справа № 559/2665/20
Провадження № 3/559/20/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2021 року місто Дубно Рівненська область

Cуддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В., розглянувши матеріали, які надійшли від УПП в Рівненській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , жит. вул. АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, роз`яснивши ст. 268 КУпАП-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №256987 від 01.12.2020, 01.12.2020 о 22 год. 17 хв. на а/д М-06 «Київ-Чоп» 373 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi-80» д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, пояснив, що 01.12.2020 близько 22 год. їхав втомлений з роботи додому, був зупинений працівниками поліції, які до нього ставилися прискіпливо та зверхньо, в результаті чого виник незначний конфлікт. Працівники поліції тривалий час працівники поліції намагалися віднайти якісь порушення, а потім, з незрозумілих для нього причин, сказали, що він має продути алкотестер, він відмовився, оскільки спиртних напоїв того дня взагалі не вживав, а поведінка працівників поліції не викликала у нього довіри, у зв`язку із конфліктною ситуацією, і він на місці проходити огляд не хотів, а мав бажання пройти його у медичному закладі. Після чого, працівники поліції вручили йому протокол і повідомили, що у медичному закладі він і сам може поїхати пройти огляд, туди його доставляти вони не будуть. Свідки, які зазначені у протоколі, були залучені уже тоді, коли був складений протокол, під час розмови з працівниками поліції вони присутні не були. Після того, як йому вручили протокол він поїхав на автомобілі в м.Рівне до медичного закладу, мав на меті пройти огляд самостійно однак там йому повідомили, що вартість такого огляду складає близько 700 грн., а таких коштів при собі не мав.

В судові засідання призначені на 04.02.2021 та на 19.02.2021 для допиту, з метою спростування чи підтвердження показів ОСОБА_1 наданих у судовому засіданні, викликався свідок, який зазначені у протоколі ОСОБА_2 , однак поштові відправлення із вмістом повернулися до суду без вручення із зазначенням листоноші: «за закінченням встановленого строку зберігання», «адресат відсутній»(а.с.21-23,31-32).

В судове засідання призначені на 04.02.2021 та на 19.02.2021 для допиту, з метою спростування чи підтвердження показів ОСОБА_1 наданих у судовому засіданні, викликався свідок, який зазначені у протоколі ОСОБА_3 (а.с.18-20,30), однак будучи належним чином повідомленою в судове засідання з невідомих причин не з`явилася, клопотань чи заяв з приводу неявки не подавала.

В судове засідання призначені на 04.02.2021 та на 19.02.2021 для допиту, з метою всебічного та повного встановлення обставин справи, а також, спростування чи підтвердження показів ОСОБА_1 наданих у судовому засіданні, викликалися працівники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також, витребовувася відеозаписи з нагрудних камер поліцейських з участю та в присутності яких мали місце обставини, що стали підставою для складання відносно ОСОБА_1 протоколу, шляхом надіслання листів на адресу начальника УПП в Рівненській області ДПП(а.с.14,17,28,29), однак листи були проігноровані, працівники поліції, з невідомих причин не з`явилася, відеозапис суду надано не було, як і не надано інформації про його відсутність.

Вислухавши всіх учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядаються, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до п. 6 Постанови КМ України «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 р. N 1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої Наказом МВС України 09.11.2015 № 1452/735, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858.

Разом з тим, відповідно до ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди воді на проведення зазначеного огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, законодавством передбачений порядок направлення водія на огляд, форма цього направлення. Належним і допустимим доказом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння є направлення водія на огляд (Додаток 1 до Наказу МВС України 09.11.2015 № 1452/735В).

Окрім того, відповідно до п.3 Порядку КМУ огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, лікарем закладу охорони здоров`я.

Згідно до п.6 Порядку КМУ та п.7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такій огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Із аналізу наведених вимог законодавчих актів слід зробити висновок, що огляд на визначення перебування особи, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння має бути проведеним поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, виключно в присутності двох свідків, і тільки у разі відмови особи від проходження такого огляду або незгоди із результатами такого огляду, лікарем закладу охорони здоров`я.

Так, в доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, інспектором до протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення водія на огляд до медичного закладу де зазначено в графі результати огляду - «відмовився в присутності двох свідків».

Як встановлено судом, у протоколі БР №256987 від 01.12.2020 зазначено про пропозицію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак, як вбачається із пояснень ОСОБА_1 , які містяться у даному протоколі, останній зазначив «поспішав, був втомлений після роботи і не хотів проходити на місці»(а.с.2.).

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив присутність свідків та пропозицію пройти огляд у медичному закладі.

Як убачається з матеріалів справи, такі не містять будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які б у своїй сукупності могли б бути використанні у процесі доказування, як і доказів, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку та такий огляд останньому пропонувався, виходячи із наступного.

За наявності фіксації у протоколі про адміністративне правопорушення факту відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , судом здійснювався виклик названих свідків у судове засідання, однак останні в таке не з`явилися.

Що стосується письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то такі за відсутності інших належних та допустимих доказів у матеріалах справи, не можуть бути використані в процесі доказування, зважаючи в тому числі і на те, що внесені поліцейським у заготовлені друковані бланки власноручно та є ідентичними.

Суддя зауважує на тому, що відповідно до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають одне із вирішальних значень для встановлення вини ОСОБА_1 , зважаючи при цьому на відсутність в таких матеріалах відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який відповідно до ст. 251 КУпАП є доказом у справі про адміністративне правопорушення та який відображав би обставини вчинення адміністративного правопорушення, однак з огляду на зазначене вище потребували перевірки в судовому засіданні, проте у зв`язку з неявкою таких у судове засідання суд був позбавлений можливості зробити відповідну «перевірку».

Приймаючи до уваги викладені вище міркування, суд не може покласти в основу обвинувачення пояснення вказаних свідків, які безпосередньо не були допитані в судовому засіданні і пояснення яких мають вирішальне значення по даній справі.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві.

Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії БР №256987 від 01.12.2020, є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст.ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 01.12.2020 о 22 год. 17 хв. на а/д М-06 «Київ-Чоп» 373 км. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Audi-80» д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі, відмовився у присутності двох свідків. Отже як вбачається із змісту протоколу, місце вчинення та місце складання протоколу не є конкретизованим, оскільки зазначено лише відрізок а/д М-06 «Київ-Чоп» зокрема 373 км., а не точне місце, оскільки, у провину ОСОБА_1 інкримінується відмова від проходження огляду, зокрема і на місці зупинки транспортного засобу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

Суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі кваліфікацію адміністративного правопорушення, фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Також суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на встановлені вище обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи, за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, невизнання вини ОСОБА_1 , при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також наявності недоліків, допущених при складанні протоколу, суддя приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, виходячи з вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, оцінивши обставини справи та надані докази, суддя вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом не доведений, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується судом на його користь.

У зв`язку з цим, суддя приходить висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі слід закрити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя Р.В.Ралець