Справа № 462/7569/20 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 33/811/141/21 Доповідач в 2-й інстанції: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю захисника-адвоката Грабовця С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року,

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 грн судового збору.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 14.11.2020 о 12.50 год. у м. Львові на вул. Любінській, 91а, вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, що підтверджено висновком лікаря № 001021 від 14.11.2020, чим порушив п. 2.5, п.2.10є ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 покликається на те, що у протоколі відсутні відомості про свідків; суддя не врахував пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка повідомила, що від нього було чути запах алкоголю, а пізніше водій ОСОБА_1 просто зник, тому на, його думку, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та можливість вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. Оскільки законодавцем не передбачено можливості перекваліфікувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважає, що наявні підстави для направлення матеріалів справи для належного оформлення. Працівники поліції не відсторонювали його від керування транспортним засобом. Свою вину на місці заперечував, при цьому під час написання пояснень у протоколі, працівники поліції диктували, що він повинен написати, та вказати, що нібито він вживав алкоголь після ДТП. Зазначає, що він перебував у батьків, та вживав того дня спиртне. Близько обіду до квартири прийшли працівники поліції, які вимагали від нього вийти до належного йому автомобіля, оскільки такий згідно з повідомлення, причетний до ДТП. Він повідомив поліцейським про відсутність у нього ключів та документів на автомобіль, оскільки такі знаходились за місцем його фактичного проживання, але його пояснення працівниками поліції не враховувалось. Вважає, що у справі відсутні докази, які б підтверджували вживання ним алкогольних напоїв після ДТП.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не з`явився. Захисник ОСОБА_1 адвокат Грабовець С.В. заявив клопотання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , який повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

У суді апеляційної інстанції захисник Грабовець С.В. пояснив, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи в стані алкогольного сп`яніння, а на відео з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, як працівники поліції вказували ОСОБА_1 зазначити у поясненнях про вживання ним алкоголю після ДТП.

Заслухавши в судовому засіданні виступ захисника Грабовця С.В. на підтримку апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав.

Апеляційний суд не погоджується із висновком судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та зазначає наступне.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

При розгляді даної справи, та визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, вказаних вимог закону суддя першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема змінити постанову (п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП).

У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.

Частиною 4 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відповідно до вимог пункту 2.10 (є) ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Аналізуючи зміст протоколу про адміністративне правопорушення та інші наявні у справі докази, вважаю, що працівником поліції при складанні протоколу було допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме невірно зазначена частина ст. 130 КУпАП, оскільки ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після ДТП за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є вживання алкоголю водієм транспортного засобу після ДТП за його участю. Інші ознаки є похідними. Відсутність вищезазначеної кваліфікуючої ознаки, навіть за наявності будь-яких з перелічених вище, в тому числі перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключає відповідальність за ч.4 ст. 130 КУпАП.

В суді апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що 14.11.2020 близько 12.50 год вона рухалась по вул. Любінській на автомобілі марки «Skoda Fabia», назустріч їй рухався автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» під керуванням ОСОБА_1 , рух якого їй здався підозрілим і вона прийняла вправо, щоб надати йому перевагу у русі. Порівнявшись з її автомобілем, автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter» різко повернув ліворуч, внаслідок чого відбулось зіткнення з її автомобілем, а вона в свою чергу пошкодила пластикову миску, як була поряд із гаражем ОСОБА_3 . ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль за 15-20 м від місця ДТП, вийшов із авто, та просив не викликати поліцію. Під час розмови із ОСОБА_1 від нього було чути запах алкоголю. Через деякий час ОСОБА_1 зник, вона подумала, що він пішов за коштами, щоб розрахуватись за завдану шкоду. Однак, через деякий час до неї підійшла мати ОСОБА_1 , яка як виявилось, проживає неподалік, та просила не викликати працівників поліції, оскільки у її сина ОСОБА_1 вилучать посвідчення водія. В цей час підійшов ОСОБА_3 та сказав, що він може повідомити працівникам поліції, що він був за кермом. Про те, що відбулось ДТП, вона повідомила свого чоловіка, який приїхавши на місце, викликав поліцію. Коли приїхали працівники поліції ОСОБА_1 на місці не було, його довго розшукували поліцейські. Після повернення ОСОБА_1 на місце ДТП він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, був доставлений працівниками поліції до медичного закладу, але і там відмовився від проходження огляду.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер поліцейських, вбачається, що коли на місце події прибули працівники поліції ОСОБА_1 на місці не було. Разом з тим, була присутня його мати, яка намагалась залагодити все, що сталось, на запитання працівників поліції де перебуває її син, спочатку говорила, що не знає, а згодом сказала, що приведе його. Працівник поліції при спілкуванні, як із матір`ю ОСОБА_1 повідомив їй, що за №102 надійшов виклик про ДТП, із зазначенням того, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, потерпіла ОСОБА_2 при наданні пояснень працівникам поліції також зазначила, що ОСОБА_1 перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння похитувався, від нього було чути запах алкоголю з порожнини рота, та зазначила про ознаки сп`яніння і в своїх письмових поясненнях. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 тривалий час не виходив із квартири матері, працівники поліції зайшли до квартири, повідомили ОСОБА_1 , що він вчинив ДТП, йому необхідно пройти на місце для складення відповідних адміністративних матеріалів.

Як вбачається з наявного відеозапису та письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 у водія ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння на час вчинення ДТП, а також поліцейський при спілкуванні із матір`ю ОСОБА_1 , повідомив, що на №102 надійшов виклик про ДТП із зазначенням, що водій перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння. Доказів, що водій ОСОБА_1 вживав після вчинення ним ДТП алкоголь матеріали справи не містять, і їх не здобуто під час апеляційного розгляду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №033972 від 14.11.2020 у провину ОСОБА_1 поставлено те, що ОСОБА_1 14.11.2020 о 12.50 год. у м. Львові на вул. Любінській, 91а, вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди з його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, що підтверджено висновком лікаря № 001021 від 14.11.2020, чим порушив п. 2.5 та 2.10є ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду постанови, на підставі повторного дослідження доказів та їх оцінки з точки зору належності, допустимості та достатності, апеляційний суд дійшов висновку, що 14 листопада 2020 року приблизно о 12.50 год на вул. Любінській, 91а, у м. Львові ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до вимог закону відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, а тому такі його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити рішення судді першої інстанції в цій частині, перекваліфікувавши дії ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП та зменшити розмір адміністративного стягнення, яке накладено на ОСОБА_1 , суддею першої інстанції в межах встановленого ст. 38 КУпАП строку.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

У решті постанову залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 14 січня 2021 року змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Пом`якшити накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу з 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки - на штраф у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

У решті постанову судді залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах