Справа № 127/3317/21
Провадження № 3/127/1205/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши матеріали, які надійшли від Київського відділення поліції ВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 399046 від 29.12.2020, 29.12.2020 о 23.15 год в м.Вінниці по вул. Київська, 91 ресторан «Шахерезада» не припинив роботу після 23:00 год та на території закладу перебували відвідувачі, чим порушено постанову Кабінету Міністрів України.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. При цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, визначеному чинним законодавством, заяви або клопотання про неможливість розгляду справи в його відсутності не надходили.

Ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, ЄЄПЛ включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

За вказаного, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконував процесуальні обов`язки, вважаю за можливе розглянути справу у його відсутність, оскільки присутність особи при розгляді даної категорії справ в розумінні ст. 268 КУпАП не є обов`язково.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП («Порушення правил щодо карантину людей») передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма КУпАП носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, передбачених, іншими актами законодавства, тобто тих приписів нормативно-правових актів, які конкретизовано визначають вимоги та регламентують поведінку осіб на період установленого карантину людей і які саме з об`єктивної сторони за конкретних фактичних обставин можуть бути порушені особою, щодо якої ці приписи містять обмежувальний, заборонний або зобов`язальний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.

Згідно вищевказаної статті КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, органом, уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення надані до суду наступні докази: адміністративний протокол серії АПР18 № 399046 від 29.12.2020, рапорт поліцейського та матеріли фотофіксації обставин події.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, фабула вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить зазначення даних щодо конкретних фактичних обставин вчинення особою правопорушення, тобто не містить відображення об`єктивної сторони його складу, а саме якими діями/бездіяльністю ОСОБА_1 було вчинено дане правопорушення.

Між іншим, як убачається зі фабули цього протоколу, правопорушення вчинено самим закладом громадського харчування. Натомість, враховуючи зміст протоколу з викладом обставин слід зазначити, що чинний КУпАП передбачає відповідальність за вчинення адміністративних правопорушень виключно для фізичних осіб, а тому заклад громадського харчування - ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Також, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі серії АПР18 № 399046 не зазначено відомостей про те, який саме нормативний акт чинного законодавства було порушено, адже як вже зазначалось вище, положення ч.1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетним, тому в протоколі повинна міститись вказівка на конкретно визначені та врегульовані законом правила поведінки, які були порушені/недотримані.

Слід, також відмітити, що на момент складання даного протоколу часові обмеження суб`єкта господарювання у сфері надання послуг громадського харчування запроваджені та діють згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, якою продовжено термін дії карантину (з 19.12.2020 до 28.02.2021), що не відповідає відомостям, вказаним у рапорті поліцейського.

При цьому суд відмічає, що рапорт поліцейського та інші докази не може підміняти протокол про адміністративне правопорушення, вимоги щодо якого визначені нормами КУпАП, а тому зазначення у ньому інформації по обставинам вчинення правопорушення не свідчить про відповідність протоколу вимогам ст.256 КУпАП.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи викладене відзначається, що суд, в силу наданих йому повноважень, не може самостійно розкривати зміст правопорушення, яке ставиться особі у провину, та перекваліфіковувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, беручи до уваги наведені недоліки протоколу, які не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять підтвердження й того, що ОСОБА_1 зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець, є оператором ринку харчових продуктів відповідно до Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» та здійснює відповідну господарську діяльність. Відсутні, також, докази на підтвердження обставин перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з таким суб`єктом господарювання, наявності у нього повноважень з організаційно-розпорядчої діяльності закладу. Про те, що ресторан являється юридичною особою та відповідно є суб`єктом господарювання в сфері надання послуг громадського харчування, в матеріалах справи також відсутні.

Щодо наданих в матеріали фототаблиць, то слід зауважити на відсутність в них інформації щодо періоду та часу здійснення фотофіксації відображених у них обставин події, що не надає можливості у взаємозв`язку з іншими доказами встановити факт правопорушення.

Отже, надаючи оцінку кожному доказу, наявному в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, вважаю, що наданими матеріалами не доведено наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 44-3, 221, 247, 277, 283-284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: