Справа № 456/2681/21
Провадження № 3/456/1447/2021
ПОСТАНОВА

іменем України

01 липня 2021 року місто Стрий Львівської області

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитин В.Я., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка є потерпілою від адміністративного праовпорушення, розглянувши матеріали, котрі надійшли від Виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з вищою освітою, розлученої, має на утриманні одну малолітню дитину, непрацюючої, здійснює догляд за дитиною-інвалідом, раніше протягом року до адміністративної відповідальності не притягалася,

за ч. 5 ст. 184 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 01.06.2021 року о 13.00 год. по АДРЕСА_1 не виконала рішення Виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області, який є органом опіки та піклування, від 28.04.2021 року за № 129 «Про дозвіл гр. ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, вчинивши перешкоди своєму колишньому чоловікові ОСОБА_2 , який проживає окремо від дитини, у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з матір`ю - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , зокрема у присутності працівників Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вона не впустила батька дитини у квартиру для спілкування з дитиною, та не випустила дитину з квартири для побачення з батьком.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнала, пояснила, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2020 року, котрим було розірвано шлюб між нею і ОСОБА_2 , питання залишення малолітнього сина ОСОБА_8 , який є дитиною-інвалідом і за котрим ОСОБА_1 здійснює догляд, не було вирішено, проте це питання нею підіймалось в судовому засіданні, а тому вважає, що вона на власний розсуд повинна визначати дні побачень свого малолітнього сина-інваліда із колишнім чоловіком. Нею ж висловлено намір оскаржувати рішення Виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 28.04.2021 року за № 129 «Про дозвіл гр. ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки із його змістом вона не погоджується та переконана, що побачення батька з дитиною-інвалідом повинні відбуватися виключно у її присутності. Саме тому й 01.06.2021 року не випустили їх малолітнього сина на зустріч із батьком та не відідрала його.

ОСОБА_2 , у судовому засіданні пояснив, що в м. Стрию Львівської області не проживає, у зв`язку з тим, що працює пастором у АДРЕСА_2 . Висловив в судовому засіданні бажання брати участь у житті та вихованні свого малолітнього сина ОСОБА_8 , який є дитиною-інвалідом, проте у визначений рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 28.04.2021 року за № 129 «Про дозвіл гр. ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » один із днів побачень, ОСОБА_1 не забезпечила йому змоги побачитись з сином у визначений час. Однак, враховуючи фінансове навантаження на колишню дружину як, особу, яка не працює, а увесь час займається доглядом за їхнім спільним малолітнім сином, а також те, що з нього відповідно до судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.05.2020 року стягують аліменти на цього сина, обійтись усним зауваженням, не накладаючи на ОСОБА_1 стягнень у вигляді штрафу, так як це матиме лише негативний наслідок, котрий виразиться у погіршенні умов життя та розвитку сина.

Суддя, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення, дослідивши усі зібрані матеріали адміністративної справи, дійшов такого висновку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, котрі мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 та 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 35 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що особи, винні у порушенні вимог законодавства про охорону дитинства, несуть цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законів України.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського Суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04), зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм та джерел права, а також практики Європейського Суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, а вже тільки потім права батьків.

Диспозиція ч. 5 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів цієї справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи матір`ю, з якою проживає дитина, наведених вище вимог законодавства не дотрималася, так як її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, у розумінні наведених вище приписів ст. ст. 245, 251-252 КУпАП, доведена належними та допустимими доказами, зокрема такими:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 2, котрий складений 01.06.2021 року у чіткій відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 як того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від 01.06.2021 року щодо обставин справи, котрі кореспондуються з протоколом про адміністративне правопорушення;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_9 щодо того, що ОСОБА_1 не йшла на контакт з представниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області щодо передачі дитини батькові для зустрічі з ним 01.06.2021 року, а з рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 28.04.2021 року за № 129 «Про дозвіл гр. ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » не погоджувалась;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_7 щодо того, що ОСОБА_1 не йшла на контакт з представниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області щодо передачі дитини батькові для зустрічі з ним 01.06.2021 року, а з рішенням Виконавчого комітету Стрийської міської ради Стрийського району Львівської області від 28.04.2021 року за № 129 «Про дозвіл гр. ОСОБА_2 на участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » не погоджувалась.

Беручи до уваги вищевикладене, суддя вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, оскільки остання, будучи матір`ю, з якою проживає неповнолітній син, не надала можливості його батькові, який проживає окремо, побачитись із ним у визначені для цього дату та час, й тим самим не виконала рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, що, власне, нею фактично не заперечується, та підтверджується наявними у справі матеріалами. Щодо тверджень останньої про те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.09.2020 року, котрим було розірвано шлюб між нею і ОСОБА_2 , питання залишення їх малолітнього сина ОСОБА_8 , який є дитиною-інвалідом і за котрим ОСОБА_1 здійснює догляд, не було вирішено, а тому вона переконана, що сама вправі вирішувати, коли дозволяти батькові бачитись із сином, то такі твердження жодним чином не впливають на встановлені суддею обставини під час розгляду даної справи, а посилання ОСОБА_1 на згадане судове рішення жодним чином не спростовує її вини у невиконанні рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, такі посилання у даному конкретному випадку, є нелогічними. Це ж стосується й наміру ОСОБА_1 оскаржити зазначене вище рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

В силу положень ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проаналізувавши характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та обставини його вчинення, враховуючи особу порушниці, ступінь її вини, а також зазначену у поясненнях позицію потерпілого ОСОБА_2 щодо не накладення на неї адміністративного стягнення, вважаю можливим звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 184 КУпАП за малозначністю і оголосити їй усне зауваження, оскільки діяння, вчинене нею, містило в собі усі юридичні і суб`єктивні ознаки, що характеризують правопорушення, передбачене ч. 5 ст.184 КУпАП, але внаслідок всіх конкретних обставин воно не відповідало тій суспільній небезпечності, яка є типовою для цього виду правопорушення, зокрема, її дії суб`єктивно не були направлені на заподіяння шкоди суспільним інтересам, юридичним та фізичним особам, і така шкода фактично не була заподіяна. Визначальним також для такого висновку судді є й та обставина, що сплата штрафу у значеному розмірі, котрий навіть мінімально передбачений санкцією ч. 5 ст. 184 КУпАП, для ОСОБА_1 буде непосильним, оскільки, як уже йшлося вище, вона ніде не працює в силу здійснення догляду за дитиною-інвалідом, така сплата штрафу вплине негативно виключно на зазначену дитину, обмеживши її у додаткових витратах. Отже мета, котра необхідна при накладенні адміністративного стягнення, у даному конкретному випадку, при призначенні штрафу не буде досягнута.

За змістом ч. 2 ст. 284 КУпАП при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, провадження у даній справі підлягає закриттю.

Суддя також враховує, що пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення судового збору.

Керуючись ст. ст. 9, 22, 40-1, 184, 245, 251-252, 268, 280, 283-285 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, та звільнити її від адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення у зв`язку із малозначністю, не накладаючи на неї адміністративне стягнення.

ОСОБА_1 оголосити усне зауваження.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 184 КУпАП, - закрити.

Копію постанови протягом трьох днів вручити або вислати особі, щодо якої її винесено , про що зробити відповідну відмітку у справі.

Копію постанови у той-же строк вислати особі, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення, на його прохання про це.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова набирає законної сили з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, а у випадку такого оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу, за наслідками розгляду справи по суті.

Суддя В.Я. Микитин