Номер провадження: 33/813/800/21
Номер справи місцевого суду: 522/5254/21
Головуючий у першій інстанції Іоніді К.В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.

за участю: секретаря судового засідання Фабіжевської Т.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десяти тисяч двохсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.03.2021р. серії ДПР18 № 137020 ОСОБА_1 13.03.2021р. о 21 годині 35 хвилин по вул. Привокзальна площа, 2 у м.Одесі керувала автомобілем BMW 6401, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилась, в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 21 травня.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що зміст протоколу не відповідає обставинам справи, не підтверджується доказами, доданими до нього, та спростовується висновком за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, що ОСОБА_1 було пройдено у добровільному порядку, а відтак є недопустимим доказом та не можу бути прийнятий у суді. Апелянт зазначає, що у поліцейських не було підстав для зупинки її транспортного засобу, як не було і підстав вбачати, що вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 зауважує, що до закладу охорони здоров`я її не доставляли, а пояснення свідків в частині засвідчення факту відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не відповідають дійсності. Окрім цього, зауважує, що запис реєстратора №1865 є неповним та без звуку, а відтак не відповідає вимогам чинного законодавства. Окрім цього, апелянт вважає, вважаючи за необхідне у данному випадку застосувати аналогію з КПК України, що відсутність фіксування судового засідання у суді першої інстанції звукозаписом є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні думку ОСОБА_1 та її представника, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Апеляційний суд погоджується із доводами апелянта щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З оскаржуваної постанови вбачається, що, приходячи до висновку про наявність провини ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із наступних доказів у справі:

- з протоколу про адміністративне правопорушення від 13.03.2021р. серії ДПР18 № 137020 ОСОБА_1 13.03.2021 року о 21 годині 35 хвилин по вул. Привокзальна площа, 2 у м.Одесі керувала автомобілем BMW 6401, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилась, в присутності двох свідків, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з якими, 13.03.2021 року за обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 в їх присутності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічних засобу та в закладі охорони здоров`я - відмовилась.

-відеозаписами з портативного реєстратора поліцейського 01744-001744 від 13.03.2021 року, на яких зафіксовано, що працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» та у закладі охорони здоров`я.

Втім, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не погоджуєте з тим, що вищенаведені докази є такими, що узгоджуються між собою та підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимогип.2.5 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП у вчинення.

Дійсно, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З відеозапису з портативного реєстратора 01744-001744 від 13.03.2021 року, наявного у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у закладі охорони здоров`я. Протягом бесіди водія із працівниками патрульної поліції, а саме у час, коли ОСОБА_1 просила роз`яснити їй причину зупинки транспортного засобу та повідомити, які саме ознаки алкогольного сп`яніння було виявлено у неї працівниками поліції, та в подальшу, у процесі надання відповіді водію, поліцейський фактично, не дочекавшись прямої відповіді ОСОБА_1 щодо згоди або відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці або у закладі охорони здоров`я, констатував відмову водія та повідомив про це свідків.

Зважуючи на час, наданий поліцейським ОСОБА_1 для надання відповіді щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає, що оцінити дії водія як свідоме неодноразове ухилення від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не є можливим, а приймаючи до уваги відсутності чіткої відповіді водія на відповідне питання на час констатування поліцейським факту відмови, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність складання протоколу за фактом відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Окрім того, зі змісту відповідного відеозапису з портативного реєстратора 01744-001744 від 13.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 у подальшому погодилась пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, у чому працівником поліції їй було відмовлено через наявність нібито вже складеного протоколу за фактом її відмови.

Втім з відеозаписів з портативного реєстратора поліцейського вбачається, що на час відмови поліцейського надати ОСОБА_1 можливості пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки протокол нею ще не був підписаний, водій бажала надати пояснення щодо обставин її зупинки та складання протоколу, для чого просила їй надати додатковий бланк, адже у відведених для цього графах протоколу їй не вистачило місця.

Водій також повідомила працівників поліції, що вона зателефонувала на 102 та очікує приїзду екіпажу патрульної поліції та підпише протокол після їх приїзду та надання їй можливості викласти додаткові пояснення до протоколу, на що поліцейські, які зупинили ОСОБА_1 повідомили, що почекають другий екіпаж патрульної поліції у розумний термін. Втім, зі спливом декількох хвилин залишили місце зупинки, не надавши водію можливості викласти її пояснення та констатувавши відмову ОСОБА_1 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення, інформації про що у подальшому була внесена прпацівниками поліції до протколу серії ДПР №137020.

Окрім, того апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП встановлено, що особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування

цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

ОСОБА_1 , як вбачається з наявних у справі відеозаписів, відсторонено від керування транспортним засобом не було та навіть не було роз`яснено щодо неможливості нею керувати транспортним засобом після складання протоколу.

Після прийзду на місце зупинки другий екіпаж, зі слів ОСОБА_1 , перекомендував їй пройти огляд на стан сп`яніння у закладіу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин.

З наданого ОСОБА_1 висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.03.2021 року №000332, вбчається, що медичний огляд ОСОБА_1 було проведено 13.03.2021 року о 23 год. 50 хв., тобо у двохгодинний термін, з моменту складання протколу (а.с.59).

З акту огляду, за результатами якого був наданий висновок щодо результатів медичного огляду (а.с.57-58) та власне висновку медичного огляду (а.с.59), вбачається, що ОСОБА_1 у стані когольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не перебувала.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі N 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями" (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 року N 5-рп/2005 той же Суд вказав, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі" (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення для дооформлення, в зв`язку з тим що до нього заборонено вносити певні виправлення та унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено, а тому вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2021 року - скасувати та постановити нову, якою провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко