Справа №: 452/2388/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2021 року м.Самбір

суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Казан І.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, громадянку України, проживаючу в АДРЕСА_1 , -

- за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 13.06.2021р. складено протокол про те, що вона 04.06.2021 року о 16.35год. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород в с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області, керуючи транспортним засобом марки Тoyota Yaris державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху внаслідок чого не впоралася з керуванням та скоїла наїзд на дерево.

Під час розгляду справи у суді ОСОБА_1 свою винуватість не визнала пояснивши, що порушила правила дорожнього руху та з`їхала у кювет вимушено, через порушення правил дорожнього руху іншим водієм, який рухався попереду на автомобілі Volkswagen LT35 реєстраційний номер НОМЕР_2 та без включення покажчика повороту почав виїжджати перед нею на дорогу і ОСОБА_1 не маючи можливості об`їхати даний транспортний засіб, оскільки у зустрічному напрямку рухався автомобіль, вимушено з`їхала у кювет з метою уникнення зіткнення із транспортним засобом який раптово виїхав перед нею. Також зазначила, що внаслідок її автомобіль отримав механічні пошкодження, а її дочка яка була в автомобілі вдарилась в ніс і потекла кров.

Аналізуючи показання особи, що притягується до адміністративної відповідальності у сукупності із представленими адміністративними матеріалами та згідно із ст. ст. 251-252 КУпАП приходжу до висновку про закриття провадження в справі про адміністративні правопорушення, оскільки з надісланих суду матеріалів про вчинення особою адміністративного проступку та з показань допитаної особи у суді, не слід робити однозначного висновку про винуватість особи у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до Конституційного принципу обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст.124 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно п.п. 12.1,12.2,12.3,12.4 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.11.2015 р. -у випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи відсутність в їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року зазначено, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їхніх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку (справа № 5-18кс14).

У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначає, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП , може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та у сфері власності.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Отже, застосовуючи норми КК України за аналогією, під час розгляду адміністративного правопорушення предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, - причинного зв`язку між допущеними обома учасниками дорожнього руху порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце, та наслідками.

Встановлено, що відносно водія автомобіля Volkswagen LT35 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП про те, що він виїжджаючи із узбіччя на дорогу не увімкнув лівий покажчик повороту не надав переваги в русі автомобілю Toyota Yaris реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутньому напрямку, чим спричинив аварійну ситуацію та змусив водія Toyota Yaris реєстраційний номер НОМЕР_1 різко змінити швидкість та напрямок руху.

У провину ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення ставиться те, що вона 04.06.2021 року о 16.35год. на автодорозі Львів-Самбір-Ужгород в с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області, керуючи транспортним засобом марки Тoyota Yaris державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог 12.1 ПДР України не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості руху внаслідок чого не впоралася з керуванням та скоїла наїзд на дерево.

Враховуючи положення пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила, ОСОБА_1 , рухаючись по головній дорозі, маючи перевагу в русі, була вправі розраховувати, що водій автомобіля Volkswagen LT35 реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , який виїжджав на головну дорогу, виконає вимоги ПДР і дасть дорогу її автомобілю.

Суддя зазначає, що водій ОСОБА_2 , виїжджаючи із узбіччя на головну дорогу, повинен був дати дорогу транспортним засобам і перед відновленням руху впевнитись, що це буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, тобто ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. п.10.1, 2.3д ПДР. Останній мав технічну можливість запобігти створенню аварійної ситуації шляхом виконання в робочому режимі зазначених вимог ПДР, відтак наведене приводить до висновку, що ОСОБА_2 перед початком руху не дотримався вимог ПДР України і не надав дорогу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_1 , що рухався по головній дорозі чим створив аварійну ситуацію.

Відтак при вказаних обставинах виключається відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відтак, суддя прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі встановлення відсутності складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя