Справа № 522/3473/21
Провадження № 3/522/3378/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Лонський І.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Клименко О.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №142562 від 17.02.2021 року, 15.02.2021 року по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виражалась нецензурною лайкою до свого племінника ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

На підтвердження обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, суду надані наступні документи: проткол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.02.2021 року, пояснення ОСОБА_2 , відповідно до яких останній відмовляється від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, пояснення ОСОБА_1 від 17.02.2021 року, пояснення ОСОБА_3 від 17.02.2021 року, форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 17.02.2021 року, відповідно до якого жодного ризику вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 не встановлено.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 провину не визнала та просила провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, пояснивши, що вона та ОСОБА_4 мешкають у комунальній квартирі. 15.02.2021 року вона зробила зауваження ОСОБА_4 щодо його непристойної поведінки на території комунальної квартири, на що він почав висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою. Поліції була викликана ОСОБА_4 лише наступного дня.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Клименко О.В. надав заперечення за справою, відповідно до яких просить провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, приходжу до наступного.

Стаття 9 КУпАП регламентує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Статтею 256 КУпАП визначені вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення та відомості, які у ньому мають бути зазначеними.

Згідно вимог ст. 280 КУпАп, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, в порушення зазначеної вимоги КУпАП, особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, не зазначено час вчинення адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи встановлено, що особою, яка склала протокол про вчинення адміністративного правопорушення, на надані будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, стаття 173-2 КУпАП відносить до насильства в сім`ї умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Згідно п.15 ст.1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2671-VIII від 17.01.2019, «Психологічне насильство» як форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, (за умови), якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, до об`єктивної сторони правопорушення, (так саме як і до обов`язкового обсягу доказування), входить обов`язок правоохоронців довести наявність наслідків: а) емоційної невпевненості, побоювання за власну безпеку та не здатність себе захистити; б) завдання психологічної шкоди.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь які докази щодо емоційної невпевненості, побоювання за власну безпеку та не здатність себе захистити, завдання психологічної шкоди, що завдало шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.3 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2671-VIII від 17.01.2019, особи, до яких могло бути застосоване домашнє насильство, (перелік яких перелічено п ч.2 ст.3 Закону № 2671-VIII), були пов`язані не лише родинними стосунками але і спільним побутом, мали б взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

В свою чергу, з матеріалів справи не вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та її племінник ОСОБА_2 , пов`язані між собою спільним побутом, взаємними правами або обов`язками, оскільки вони не проживають разом, а мешкають в різних кімнатах однієї комунальної квартири.

Поняття «комунальна квартира» включає в себе об`єкт нерухомості, що складається з кількох житлових приміщень і при цьому належить кільком власникам.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 дрібного хуліганства при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах.

Згідно вимог ст. 62 Конституції України та передбаченій у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У п.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, п.2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, у принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, у ст. 62 Конституції України закріплено одне з найважливіших положень демократичної, правової держави презумпцію невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому остання не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 173-2, 245, 251, 252, 283, 284, 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.В. Лонський

03.03.21