Справа № 638/1890/21
Провадження № 3/638/1010/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання осіб, які беруть участь у справі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності захисника представника потерпілої свідка свідка свідка свідка- ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 , - ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 , - ОСОБА_7 , - ОСОБА_8 , - ОСОБА_9 ,

розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Харківського районного Управління поліції № 3 Головного Управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов матеріал про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу серії ВАБ № 299793 02 лютого 2021 року, у проміжок часу з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., неповнолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилася зачиненою у квартирі АДРЕСА_1 , ключ від дверей якої їй не надав батько - ОСОБА_3 , внаслідок чого це негативно відігралось на психологічному стані неповнолітньої ОСОБА_10 , чим ОСОБА_3 вчинив психологічне насильство в сім`ї.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не визнав. Зазначив, що будь-яких дій психологічного характеру у відношенні малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка є його донькою, не вчиняв.

Захисник ОСОБА_3 - Котляр А.О. в судовому засіданні наголошував на закритті провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Представник потерпілої ОСОБА_10 - Проніна В.М. в судовому засіданні просила суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, наголошувала на наявності в діях останнього складу злочину, передбаченого даною статтею КУпАП.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були допитана в судовому засіданні в якості свідків, пояснили, що 02 лютого 2021 року з метою об`єктивної і всебічної перевірки скарги комісією у складі посадових осіб Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Управління соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської ради, Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова здійснено вихід до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований та мешкає громадянин ОСОБА_3 . Даний вихід комісії неоднократно переносився останнім. 02 лютого 2021 року члени вказаної комісії разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 приїхали за зазначеною адресою, проте ОСОБА_3 за даною адресою не було. Двері квартири були зачинені, малолітня ОСОБА_10 повідомила, що батько зачинив її на верхній замок, ключ від якого у неї відсутній оскільки він їй його не надав, зважаючи на що вона позбавлена можливості відчинити вхідні двері квартири та є обмеженою у вільному пересуванні. В квартирі також перебували бабуся потерпілої - ОСОБА_8 та молодша сестра потерпілої - ОСОБА_11 . На неодноразові вимоги потерпілої ОСОБА_10 відчинити двері ОСОБА_8 не реагувала, ключі від дверей не надала, зважаючи на що свідки вимушені були викликати працівників поліції та особу, яка відкрила двері квартири шляхом застосуванням спеціальних приладів. Також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представник потерпілої зазначили, що інциденти щодо позбавлення потерпілої вільного перебування в квартирі та користування нею, яка належить їй на праві власності, траплялися неоднократно. ОСОБА_3 перешкоджає потерпілій вільно користуватися належним їй на праві власності майном шляхом позбавлення її повного комплекту ключів від вхідних дверей, що перешкоджає її вільному доступу до квартири та виходу з неї, зважаючи на що малолітня ОСОБА_10 вимушена чекати під дверима, коли приїде ОСОБА_3 або хтось інший з членів сім`ї та відкриє їй двері. Умисними протиправними діями психологічного характеру ОСОБА_3 завдано психологічну шкоду потерпілій, яка підтверджується медичними довідками, що містяться в матеріалах справи. Потерпіла позбавлена права вільного пересування, користування належним їй на праві власності майном та доступу до навчання, оскільки вона періодично не може відвідувати навчальний заклад, оскільки позбавлена можливості вільного пересування.

Допитані в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначили, що будь-яких діянь психологічного характеру ОСОБА_3 відносно потерпілої не вчинено, шкоду психічному здоров`ю потерпілої не завдано.

ОСОБА_8 пояснила, що 02 лютого 2021 року приїхала навідати сина ОСОБА_3 , який попросив її побути з дітьми, оскільки він повезе дружину ОСОБА_9 до лікарні, у зв`язку з її поганим самопочуттям. ОСОБА_3 дав ОСОБА_8 ключі від вхідних дверей квартири. В подальшому ОСОБА_8 зачинила двері та пішла відпочивати до окремої кімнати. Будь-якого шуму вона не чула, потерпіла ОСОБА_10 до неї з проханням відкрити двері не зверталася. Онука ОСОБА_11 зайшла до кімнати та пояснила, що за дверима стоять невідомі люди та намагаються відкрити двері квартири. ОСОБА_8 вийшла з кімнати та побачила, що невідомі люди відкривають двері квартири шляхом застосування спеціальних засобів. Потерпіла ОСОБА_10 їй нічого не пояснювала, посміхалась, засмученою з цього приводу не перебувала. Після того, як квартиру відкрили невідомі особи, вона побачила співробітників поліції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Через деякий час з лікарні повернувся ОСОБА_3 з дружиною та ОСОБА_8 пішла до окремої кімнати, оскільки її самопочуття різко погіршилося.

ОСОБА_9 пояснила, що 02 лютого 2021 року її самопочуття погіршилося, зважаючи на що її чоловік ОСОБА_3 відвіз її до лікарні. Коли вони перебували в лікарні на телефон ОСОБА_3 зателефонувала його мати та повідомила, що до квартири намагаються потрапити невідомі люди. Після того, як вони повернулися з лікарні, в квартирі перебували співробітники поліції, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Будь-якого умисного психологічного діяння, внаслідок якого могло бути завдано шкоду психологічному здоров`ю потерпілої, ОСОБА_3 не вчинено.

Під час розгляду справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності потерпілій ОСОБА_10 . Між потерплою та ОСОБА_3 неодноразово виникали конфлікти з приводу відсутності у останньої повного комплекту ключів, що призводило до перешкоджання потерпілій вільно користуватися належним їй майном, обмежувало її пересування, доступ до квартири.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував, що у потерпілої відсутній ключ від верхнього замка вхідної двері та щодо виникнення у минулому з цього приводу суперечок з ОСОБА_10 . Відсутність повного комплекту ключів у потерпілої пояснив небажанням знаходження в квартирі колишньої дружини ОСОБА_6 , яка є матір`ю потерпілої.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 була позбавлена можливості самостійно відкрити квартиру, після того, як квартиру було відкрито за допомогою спеціальних приладів вона перебувала у засмученому стані та плакала.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно зі ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_10 перебувають у родинних відносинах, на час вчинення правопорушення проживали в одній квартирі, пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, що відбувалися 02 лютого 2021 року.

Крім того в судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечував, що між ним та ОСОБА_10 неодноразово виникали конфлікти з приводу відсутності у потерпілої повного комплекту ключів від дверей квартири.

Судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю у потерпілої повного комплекту ключів від квартири, якою вона володіє на праві власності, з причини їх ненадання ОСОБА_3 , неодноразово було порушене належне їй право на свободу пересування, яке має первинне закріплення в ст. 33 Конституції України, та право на освіту, передбачене ст. 53 Конституції України, оскільки потерпіла була періодично зачинена в квартирі, що призводило до обмеження її вільного пересування, відвідання навчального закладу, або навпаки потерпіла не могла потрапити до квартири, що також порушувало належне їй право володіння майном.

Зважаючи на досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи, пояснення осіб, які були допитані в якості свідків, встановлення факту відсутності у потерпілої повного комплекту ключів від дверей квартири та неодноразове виникнення з цього приводу конфліктів між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , суд дійшов висновку щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушенням, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_3 скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження в суді.

Вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 299793 від 08 лютого 2021 року, яким зафіксовано факт вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбачченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП;

- відеозаписом, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 у зв`язку з подіями, що відбувалися 02 лютого 2021 року та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 299793 від 08 лютого 2021 року, перебувала у засмученому стані та плакала;

- письмовими пояснення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що містяться в матеріалах справи, та поясненнями, наданими ними під час розгляду справи в судовому засіданні в якості свідків.

Суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_8 , яка була допитана в якості свідка, стосовно того, що потерпіла не перебувала у засмученому стані під час подій, що відбувалися 02 лютого 2021 року та встановлені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки вони спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 плакала, що свідчить про засмучений стан.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись ст. 33-35 КУпАП, суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, відомості про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що обтяжують та пом`якшують відповідальність.

Обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі вищевикладеного, ст. 33-35, 40-1, 173-2, 251-252, 283-285, 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн. (триста сорок гривень нуль копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова - особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя О.В. Поволяєва