П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 33/824/1323/2021 Головуючий у 1-й інстанції: Зуєвич Л. Л.

Унікальний № 760/2089/21

Суддя Київського апеляційного суду Пікуль А. А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденка Валерія Віталійовича на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку Іраку ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Ірак, місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , за статтею 471 Митного кодексу України,-

у с т а н о в и л а:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року визнано винною громадянку Іраку ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Ірак, місце постійного проживання: АДРЕСА_1 відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 , виданої 29 жовтня 2018 року, орган що видав 8001; працює: фізична особа-підприємець; паспорт громадянки Іраку НОМЕР_2 , виданий 19 травня 2019 року, орган що видав ОСОБА_1 / у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України.

Суд наклав на громадянку Іраку ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

Вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил № 1918/10000/20 від 15 грудня 2020 року іноземну валюту в сумі 30 200 доларів США повернуто громадянці Іраку ОСОБА_1 .

Стягнуто з громадянки Іраку ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 27 січня 2021 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов протокол про порушення митних правил № 1918/10000/20 від 15грудня 2020 року, зі змісту якого убачається наступне.

15 грудня 2020 року о 18 год. 00 хв. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» поступила громадянка Іраку ОСОБА_1 , яка прибула до України з Іраку, м. Багдад, рейсом № 702, авіакомпанії «BRAVO». Для проходження митного контролю громадянка Іраку ОСОБА_1 самостійно, своїми діями обрала канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявила про те, що переміщувані нею через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто своїми діями засвідчила факти, що мають юридичне значення.

Після проведення опитування ОСОБА_1 було запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянкою було видано готівку в розмірі 12 360 доларів США, що знаходились в одному з відділень жіночої сумочки пасажири (ручна поклажа). Після цього було проведено митний огляд валізи пасажирки (багажна бірка № 0073 ІА 092562), в якій поверх особистих речей були виявлені 30 000 доларів США. Вся готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянки Іраку ОСОБА_1 вся валюта належить їй особисто. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності ОСОБА_1 .

Відповідно до приписів Постанови Правління НБУ № 3 від 02 січня 2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ № 5 від 02 січня 2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» фізичні особи (резиденти та нерезиденти) ввозять в Україну та вивозять за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі. При цьому перерахунок сум готівкової валюти і вартості банківських металів у євро для вимог вищевказаного положення здійснюється за офіційним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України або за крос-курсом, визначеним згідно з офіційним курсом гривні до відповідних іноземних валют і банківських металів, установленим Національним банком, на день перетинання митного кордону України або на день пересилання готівкової валюти, банківських металів.

На підставі вищевикладених норм, з виявленої суми готівки ОСОБА_1 було пропущено 12 160 доларів США (еквівалент 9 999,17 євро).

Оскільки громадянка Іраку ОСОБА_1 самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваної нею готівкової валюти обрала канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянка Іраку ОСОБА_1 до митного оформлення не подала - в діях та бездіяльності громадянки Іраку ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль», убачається порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності громадянки Іраку ОСОБА_1 порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, співробітниками митниці було складено протокол про порушення митних правил. Даний протокол складено на місці виявлення правопорушення - в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль». За протоколом про порушення митних правил, на підставі положень ч. 3 ст. 197, ст. 511 МК України у громадянки Іраку ОСОБА_1 вилучено предмет правопорушення - 30 200 доларів США».

При вирішенні справи районний суд вважав встановленим, що митним органом доведено та особою, яка притягується до відповідальності, фактично не заперечується факт переміщення через зону спрощеного митного контролю валютних цінностей у розмірі, що перевищує 10 000 євро, чим порушено митні правила щодо письмового декларування таких коштів.

Разом з тим, матеріалами справи доведено легальне походження коштів, що переміщувались (договір купівлі-продажу будинку в Іраку), відсутність умислу особи на вчинення правопорушення (кошти переміщувались без ознак приховування), легітимну мету спрямованості коштів, що переміщувались особою (придбання власного житла в Україні).

За таких обстави районний суд вважав, що в даному випадку застосування до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченого санкцією ст. 471 стягнення у вигляді конфіскації вилучених грошових коштів, що переміщувались особою без здійснення письмового декларування, становитиме надмірний тягар для такої особи та буде непропорційним вчиненому порушенню.

Враховуючи наведене, а також те, що безпосереднім предметом порушення митних правил є грошові кошти, переміщення яких через митний кордон України не заборонено або обмежено законодавством, суд вважав за необхідне застосувати до громадянки Іраку ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу без застосування конфіскації безпосереднього предмету порушення митних правил.

Не погодившись з постановою суду, представник Київської митниці Держмитслужби Келеберденко В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення вимог Кодексу України «Про адміністративне правопорушення» та положень ст. 471 Митного кодексу України, просить постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 Митного кодексу України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з конфіскацією вилучених предметів правопорушення, а саме валюти у сумі 30 200 доларів США (а.с.84-85).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення, передбачене ст. 471 МК України, посягає на встановлений державою порядок переміщення валюти через митний кордон України, нехтування яким є неприпустимим та суперечить інтересам держави. Конфіскація у даному випадку є обов`язковим видом стягнення і законодавством не передбачено можливість звільнення правопорушника від застосування щодо нього цього обов`язкового стягнення.

Вислухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби, Короля Л. І., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника, адвоката Ковальчука І. В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржувану постанову без змін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи із наступного.

Висновки судді про доведеність події порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України та винності ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, наведених у постанові, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про порушення митних правил № 1918/10000/20 від 15 грудня 2020 року, поясненнями ОСОБА_1 , актом про проведення митного огляду від 15 грудня 2020 рокута іншими доказами.

На підставі указаних доказів суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 471 МК України та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 33 КУпАП, наклав на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн без конфіскації вилученої валюти. За своїм видом та розміром накладене на ОСОБА_1 стягнення сприяє досягненню визначеній у ст. 23 КУпАП меті адміністративних стягнень та відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення вимог ст. 471 МК України в частині безальтернативної конфіскації товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваної постанови з огляду на таке.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, використовує Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як випливає зі змісту положень ст. 1 Першого протоколу, вони містять три правила:

- перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;

- друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;

- третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі по тексту - Суд) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме:

- чи є втручання законним;

- чи переслідує воно «суспільний інтерес»;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

При цьому, Суд констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Європейський суд з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), параграф 78).

Отже оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд, перш за все виходить із оцінки дотримання принципу правомірності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном та оцінки забезпечення «справедливого балансу» та дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (п. п. 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, п.п. 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ст. 471 МК України настає за порушення встановленого МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю.

За вчинення зазначеного правопорушення передбачене стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосереднім предметом порушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України - також конфіскацію цих товарів.

За змістом п. 57 ч.1 ст.4 МК України, валютні цінності є товаром.

Національне законодавство не містить будь-якого нормативного документа, який би забороняв переміщення валютних цінностей у виді готівкових коштів через митний кордон України.

Щодо визнання валютних цінностей у вигляді готівки товаром обмеженим до переміщення через митний кордон України, то суд при вирішенні даного питання звертає увагу на таке.

Обмеження, щодо переміщення окремих товарів через митний кордон України визначені ст. 197 МК України. Відповідно до частини першої та другої цієї статті, обмеженими до переміщення через митний кордон України є товари, митне оформлення яких здійснюється на підставі документів, які підтверджують дотримання зазначених обмежень, виданих державними органами, уповноваженими на здійснення відповідних контрольних функцій, іншими юридичними особами, уповноваженими на їх видачу, якщо подання таких документів органами доходів і зборів передбачено законами України. Перелік таких товарів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини третьої ст. 197 МК України, обмеження щодо ввезення на митну територію України чи вивезення за межі території України валютних цінностей можуть встановлюватись Національним банком України.

Аналіз частини першої ст. 197 МК України у поєднанні із положеннями Законів України «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про карантин рослин» та «Про ветеринарну медицину», дає підстави стверджувати те, що для визначення товару таким, який обмежений до переміщення через митний кордон України необхідна наявність двох ознак:

1. пропуск таких товарів через митний кордон України здійснюється на підставі відповідних дозволів уповноважених органів державної влади, які виконують відповідні контролюючі функції;

2. порядок видачі таких дозволів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як зазначалося вище, обмеження щодо переміщення через митний кордон України валютних цінностей можуть встановлюватися Національним банком України. Поєднання положень наведених нормативних документів, дає підстави стверджувати те, що для визнання валютних цінностей у вигляді готівкових коштів, в тому числі і у іноземній валюті товаром, обмеженим до переміщення через митний кордон України, необхідна наявність будь-якого документа, виданого Кабінетом Міністрів України чи Національним банком України, яким би встановлювалось те, що переміщення валютних цінностей через митний кордон України фізичними особами повинен здійснюватись на підставі відповідного дозволу.

Між тим, будь-якого нормативного документа, яким би встановлювалася необхідність отримання/видачі зазначеного вище дозволу, національне законодавство не містить.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Поряд із цим, відповідно до ч. 3 цієї статті, порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Як убачається із постанови Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, якою було затверджене Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, будь-яких обмежень щодо переміщення готівкової валюти через митний кордон України фізичними особами, тобто необхідності і обов`язковості отримання будь-яких дозволів для переміщення готівкової валюти через митний кордон України, дане положення не містить.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 197 МК України, до повноважень Національного банку України у сфері, яка охоплює переміщення валютних цінностей через митний кордон України відноситься:

- встановлення обмежень щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі України валютних цінностей;

- визначення порядку переміщення валютних цінностей через митний кордон України, у тому числі особливостей декларування валютних цінностей (зокрема визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню).

Аналіз указаної правової норми у поєднанні із положеннями ч. 1 ст. 197 МК України, указує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок переміщення валютних цінностей через митний кордон України у тому числі особливості декларування валютних цінностей та визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.

Вивчення Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3 дає підстави стверджувати те, що цим Положенням встановлюється саме порядок переміщення готівкової валюти через митний кордон України та гранична сума переміщення готівкової валюти за умови її усного декларування. Встановлення зазначеної граничної суми переміщення валюти через митний кордон України за умови її усного декларування, на думку суду, не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення іноземної валюти через митний кордон України, оскільки при цьому, не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією із ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.

Наведене у своїй сукупності указує на те, що валютні цінності у вигляді готівки не є товаром обмеженим до переміщення фізичними особами через митний кордон України, тому, у випадку вчинення особою порушення митних правил, передбаченого ст. 471 МК України, якщо безпосереднім предметом порушення митних правил були валютні цінності у вигляді готівки, ці готівкові кошти не підлягають конфіскації, як товар, який не обмежений до переміщення через митний кордон України.

Поряд із цим, стягнення у виді конфіскації готівки за наведених обставин, з огляду на критерії Європейського суду з прав людини щодо оцінки відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірності втручання, які викладені вище, безумовно матиме своїм наслідком порушення права особи на мирне володіння своїм майном, за ознакою відсутності законності такого втручання.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає що втручання в право ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном не відповідатиме принципу правомірності, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підстав для скасування чи зміни постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, ст. ст. 462, 487 МК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Келеберденка Валерія Віталійовича залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Пікуль