Справа № 308/1872/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника - адвоката Лаврентьєва Ю.Г., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/529/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката Лаврентьєва Ю.Г. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 05. 2020.

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням на один рік права керування транспортними засобами.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 283992 від 17. 02. 2020 та постанови судді від 15. 05. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 17. 02. 2020 о 17 год. 27 хв. на вул. Краснодонців, 3 у м. Ужгороді керував транспортним засобом марки «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, порушення координації рухів нестійка хода, на порушення п .2.5. Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі захисник Лаврьєнтев Ю.Г. просить постанову судді скасувати і закрити провадження в справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1 заперечує факт керування автомобілем, поліцейськими не було роз`яснено йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, порушено порядок направлення водіїв і проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння внаслідок не пропонування пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу, так як ОСОБА_1 бажав пройти його за допомогою спеціального технічного засобу, якого в працівників поліції не було. Зауважує, що судом неправильно розтлумачено пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , оскільки вони ствердили факт відмови ОСОБА_1 від підпису протоколу, а не про його відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. За таких обставин уважає, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним і допустимим доказом, суддя не в повній мірі з`ясував фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 в учиненні цього правопорушення.

-2-

За згодою захисника адвоката Лаврентьєва Ю.Г., апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу у відсутності ОСОБА_1 , який обізнаний про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката Лаврентьєва Ю.Г., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

-3-

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом установлено, що ОСОБА_1 17. 02. 2020 о 17 год. 27 хв. на вул. Краснодонців, 3 у м. Ужгороді керував транспортним засобом марки «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, порушення координації рухів нестійка хода, на порушення п.2.5. Правил дорожнього руху України відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків.

Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, винуватість останнього у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 283992 від 17. 02. 2020, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 17. 02. 2020, які підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому Законом порядку для визначення стану сп`яніння, а також його відмову від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО 18 № 609515 від 17. 02. 2020, відповідно до якої ОСОБА_1 17. 02. 2020 о 17 год. 27 хв. на вул. Краснодонців, 3 керував транспортним засобом з не пристебнутим паском безпеки, чим порушив п.п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП, даними відеозаписів з нагрудних камер поліцейських.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

При розгляді справи, апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак алкогольного сп`яніння, окрім інших, віднесено: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, порушення координації, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене у інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, від проходження якого правопорушник відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор взводу №1 роти №3 батальйону УПП у Вінницькій області Швець Л.О. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 і, що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв в межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09. 11. 2015 №1452/735.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження.

-4-

Крім того, апеляційний суд оглянув відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, з якого чітко вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги захисника щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Доводи апеляційної скарги про те, що на місці зупинки працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та не пропонували пройти такий і в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують фактів відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, а також не свідчать про невідповідність складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам законодавства.

Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд бере до уваги те, що зі складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вбачається, що у протоколі зазначені всі необхідні й передбачені ст. 256 КУпАП відомості, відповідно до чинного законодавства передбачена можливість проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, і при цьому, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 відхилив пропозицію поліцейських, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, і будь-яких заперечень відносно складеного протоколу на висловлював. Зазначені обставини повністю узгоджуються з даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських, згідно яких жодних порушень зі сторони працівників поліції щодо забезпечення направлення особи для проведення огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку не вбачається.

Із вищенаведених підстав, як такі, що будь-яким чином не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України та доведення його вини за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також не свідчать про порушення процедури проведення огляду водія ОСОБА_1 , оскільки від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення, та також узгоджується з даними відеозапису нагрудних камер поліцейських.

Доводи апеляційної скарги про те, що в письмових поясненнях свідків не вказано обставин їх присутності при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду, оскільки при складанні протоколу не зазначено, яка саме відмова ОСОБА_1 ними засвідчена, - апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі також спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 17. 02. 2020, зі змісту яких вбачається, що вони підтвердили факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку для визначення стану сп`яніння, а також його відмову від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані доказами, які наявні в матеріалах справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що наявною у справі постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДПО 18 № 609515 від 17. 02. 2020, стверджується, щої ОСОБА_1 17. 02. 2020 о 17 год. 27 хв. на вул. Краснодонців, 3 керував транспортним засобом з не пристебнутим паском безпеки, чим порушив п.п.2.3 «в» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

-5-

У зв`язку з наведеним та за наявності не скасованої у встановленому законом порядку постанови про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за фактом керування ним транспортним засобом 17. 02. 2020 о 17 год. 27 хв. з порушенням п.п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, суд апеляційної інстанції визнає встановленим факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин встановлених судом першої інстанції при визнанні судом винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й спростовані змістом протоколу та іншими матеріалами справи, відхиляються й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. При цьому, апеляційний суд враховує те, що в присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився від підписів у протоколі про адміністративне правопорушення, про що в ньому наявні відповідні записи.

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16. 10. 2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24. 03. 2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

-6-

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника Лаврентьєва Ю.Г., задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника адвоката Лаврентьєва Ю.Г. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15. 05. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя