Провадження № 33/4808/53/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Семків М.Н.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2020 року о 06 год. 10 хв. в м. Івано Франківську по вул. Дорошенка, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною.

Звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся без його участі та без належного повідомлення про розгляд справи.

Вказує на те, що долучені відеозаписи свідчать про те, що він перебував на місці пасажира і не керував транспортним засобом, а тому факт відмови пасажира від проходження тесту на стан сп`яніння не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що 20.09.2020 року він здійснював керування транспортним засобом, що є підставою для закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення необхідно було вказати про порушення п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а посилання на порушення ним пункту 2.5 ПДР є безпідставним.

Вважає, що порушенням поліцейським Інструкції та Порядку при здійсненні огляду, направлення на огляд та оформлення відмови від проходження огляду, тягне за собою визнання недійсним результату огляду, порушення порядку складання протоколу і як наслідок звільнення від адміністративної відповідальності особи в суді.

Вважає, що поліцейський не має права складати протокол про адміністративне правопорушення у випадку відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціального технічного засобу, а тому і правопорушення на той час в його діях ніякого немає.

Просить постанову суду закрити та закрити провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Семківа М.Н., які підтримали вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

З мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області вбачається, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою у спосіб, визначений законом. Причину неявки суду ОСОБА_1 не повідомив. Клопотань щодо реалізації прав до суду ним не було подано. За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав за необхідне розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 29.09.2020 року, розгляд яких було призначено на 11 год. 55 хв. 29.10.2020 року.

27.10.2020 року ОСОБА_1 подав клопотання (а.с.9) про перенесення слухання справи у зв`язку із бажанням скористатись послугами адвоката та ознайомлення із матеріалами справи.

Розгляд справи було призначено повторно на 02.11.2020 року, однак 12.11.2020 року ОСОБА_1 повторно подав клопотання (а.с.11) про перенесення розгляду справи, оскільки бажає скористатись правом на захист.

До матеріалів справи долучено розписку, у відповідності до якої ОСОБА_1 під власноручний розпис було повідомлено про наступне призначене судове засідання на 16.11.2020 року (а.с.12).

16.11.2020 року ОСОБА_1 вкотре подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомлені з матеріалами справи, та додав до заяви договір про надання юридичних послуг від 16.11.2020 року із адвокатом Семків М.Н. (а.с.13-14).

Суд першої інстанції, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на участь у судовому засіданні знову відклав розгляд справи на 30.11.2020 року.

В судове засідання 30.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явився. 30.11.2020 року адвокат Семків М.Н. на електронну форму звернення громадян суду надіслав заяву про перенесення розгляду справи по причині його участі в розгляді кримінального провадження в іншому районному суді (а.с.17). В черговий раз судом було перенесено розгляд справи на 09.12.2020 року.

03.12.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про ознайомлення із матеріалами справи, а 08.12.2020 року ознайомився з матеріалами справи, зробив фотокопії та копію диску, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.20).

Однак, на наступний день в судове засідання 09.12.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, не подав заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягалась до відповідальності.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 був проінформований про те, що в провадженні суду знаходиться справа про притягнення її до відповідальності на ч.1 ст.130 КУпАП та мав можливість прийняти участь у судовому засіданні суду першої інстанції та організувати ефективний захист своїх інтересів.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся у його відсутності без повідомлення його про час і місце розгляду справи. Такі доводи апелянта є необґрунтованими, безпідставними, та спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, розглянувши справу без його участі та не повідомивши його про день та час розгляду справи, не відповідають дійсності.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку.

Дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті спрямовані на деструктивність судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності може заявляти клопотання перед судом про відкладення розгляду справи, якщо існують поважні причини, які не дозволяють їй приймати участь у судовому засіданні. Однак, наявність вказаних причин повинна бути належним чином підтверджена особою, яка заявляє відповідне клопотання про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, зловживання правом на відкладення розгляду справи з метою навмисного затягування розгляду справи, свідчить про намагання уникнути прийняття судом несприятливого для себе рішення і суперечить загальним принципам справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №404297 від 20 вересня 2020 року ОСОБА_1 20 вересня 2020 року о 06 год. 10 хв. в м. Івано Франківську по вул. Дорошенка, 1, водій керував транспортним засобом марки Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу №2 роти №1 БУПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Циганчук І.І., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою.

ОСОБА_1 було роз`яснені її права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. івано-Франківська.

В протоколі зазначено свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням їх анкетних даних та власноручними підписами свідків.

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано пояснення свідків, рапорт працівників УПО.

Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія, однак тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 не видавався, оскільки останній відмовився від його отримання.

У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень по суті вчинення ним адміністративного правопорушення.

У вказаному протоколі також містяться дані про те, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу та отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є головним доказом по справі, повинен мати відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов`язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол.

Так, обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідомляючи про це сторону захисту (Матоцці проти Італії, Чічліан і Єкіндюєн проти Франції)

Апеляційний суд звертає увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до компетенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, якщо недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини, Камбел і Фелл проти Сполученого Королівства)

Факт навмисної відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення повинен бути доведений органом( посадовою особою), який складав протокол.

Приймаючи до уваги недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, апеляційний суд вважає, що при виконанні вимог щодо обов`язку вручити копію постанови про адміністративне правопорушення необхідно забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реальну можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів, які долучені до матеріалів справи вбачається, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, приймались неодноразові заходи щодо ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом обвинувачення та вручення йому копії протоколу про адміністративне правопорушення, однак останній відмовився від підписання протоколу про адміністративне правопорушення та отримання її копії.

Разом з тим, зі змісту матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого йому обвинувачення та мав можливість ознайомитись зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення і долученими до нього матеріалами.

Зокрема, розгляд провадження неодноразово відкладався за заявою ОСОБА_1 і в матеріалах справи є дані про те, що 08.12.2020 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, зробив фотокопії та копію диску, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.20).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом обвинувачення та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 під спілкування з працівниками поліції свідчить про намагання ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків щодо оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та була спрямована на уникнення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Зокрема, ОСОБА_1 зачинився в салоні транспортного засобу та не виходив із транспортного засобу, спілкувався з працівниками поліції через прочинене бокове вікно, перебивав працівників поліції, не виконував їх вимоги, вимагав віддати йому посвідчення водія та звинувачував працівників поліції у викраденні цього документа, висловлював незадоволення діями поліцейських та робив їм зауваження, відмовлявся підписати протокол про адміністративне правопорушення та отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП неодноразово відкладався за клопотанням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який був обізнаний про перебування відповідної справи на розгляді у суді першої інстанції та мав можливість реалізувати своє право на участь в суді при розгляді даної справи.

Сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, був забезпечений реальною можливістю організувати ефективний захисту своїх інтересів в суді.

Апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням приходить до висновку, що доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а перебував в ньому в якості пасажира і на законних підставах відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, не відповідають дійсності та повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені у судовому засіданні апеляційної інстанції.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушенні, апеляційний суд звертає увагу на те, що обставини за яких було зупинено транспортний засіб Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 , свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що на місці зупинки транспортного засобу Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 ,нарядом патрульних поліцейських за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 , який на вимогу працівника поліції надав посвідчення водія.

Зі змісту показань ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що 19 вересня 2020 року він, керуючи транспортним засобом марки Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 ,рухався у м. Івано-Франківську по вул. Дорошенка, коли автомобіль зламався. Він поїхав додому та зранку привіз акумулятор, який вони разом із другом знайомим поставили на транспортний засіб та намагались з`ясувати причину поломки, полагодити транспортний засіб, пхали його вперед, оскільки спочатку думали, що проблеми із акумулятором та насправді виявилось що була несправна система запалювання. Стверджує, що коли під`їхала патрульна машина поліції, то вони стояли поряд з машиною. Працівники охорони стали вимагати надати документи на транспортний засіб, задавали йому питання щодо вживання спиртних напоїв та викликали працівників поліції. Вказує, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом, а тільки намагався його полагодити.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом носять суперечливий характер, оскільки в своїх показаннях він фактично визнає, що саме він користувався транспортним засобом марки Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 та намагався його полагодити, знаходячись на проїзній частині дороги, саме як водій цього транспортного засобу.

Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що відеозапис не є допустимим доказом по справі, оскільки є неповним, містить перериви у запису та не дає можливості встановити всі обставини, які мають істотне значення для розгляду справи.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 , зачинившись в салоні транспортного засобу, спілкуючись з працівниками поліції через прочинене бокове вікно, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі, мотивуючи свою відмову тим, що працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням і не мають доказів керування ним транспортним засобом.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КПНЦ «ПНЦ ІФ ОР» (а.с.5), з якого слідує, що ОСОБА_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.3), згідно яких вони 20.09.2020 року о 06.35 год. в м. Івано-Франківську по вул. Дорошенка, 1, були запрошеними співробітниками патрульної поліції в якості свідків при тому, що водій ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився за допомогою спеціального технічного приладу Драгер, що свідки засвідчили власноручними підписами.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні в порушення вимог щодо безпосередності дослідження доказів, не допитувались у судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до національного законодавства суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, встановлених законом, а сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції було допитано свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, з метою перевірки доводів апеляційної скарги, були допитані в якості свідків старший сержант поліції УПО в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , рапорт якого міститься в матеріалах справи, інспектор взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області лейтенант поліції ОСОБА_5 , який складав протокол про адміністративне правопорушення та поліцейський взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , який відбирав пояснення у свідків, в присутності яких ОСОБА_7 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд може прийняти до уваги показання поліцейського за умови, що вони узгоджуються з іншими доказами по справі, які в своїй сукупності дозволяють встановити певні фактичні обставини, які мають істотне значення для розгляду справи.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції свідок ОСОБА_8 показав, що під час несення служби помітив транспортний засіб, який в порушення ПДР України було припарковано на перехресті. Водій вказаного транспортного засобу повідомив, що автомобіль зламався, однак він не потребує допомоги, у зв`язку з чим вони від`їхали від вказаного транспортного засобу на певну відстань, коли побачили, що цей автомобіль розпочав рух. Під час спілкування з водієм у останнього було помічено ознаки алкогольного сп`яніння, а тому було прийнято рішення зупинити вказаний транспортний засіб. Під час перевірки документів на підставі посвідчення водія було встановлено, що автомобілем керував ОСОБА_1 . Так, як він не мав право проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння та складати відповідний протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, то було повідомлено поліцейський екіпаж, який має такі повноваження та якому в подальшому він передав посвідчення водія транспортного засобу. Стверджує, що транспортним засобом керував саме ОСОБА_1 , який на час зупинки автомобіля не заперечував цю обставину та надав посвідчення водія.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_8 , які останній надав у судовому засіданні апеляційної інстанції, повністю узгоджуються з даними рапорту, який міститься в матеріалах справи.

У відповідності до рапорту працівника поліції УПО в Івано-Франківській області старшого сержанта поліції Мельничука І., долученого до матеріалів справи (а.с.4), під час несення служби по вул. Дорошенка було помічено припаркований автомобіль марки Шкода Октавія, н.з. НОМЕР_1 , з порушенням ПДР України, При спілкуванні з водієм було помітні в останнього ознаки алкогольного сп`яніння. Через деякий час водій автомобіля здійснив рух транспортного засобу в сторону вул. Мазепи, у зв`язку з чим було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу, що становив небезпеку іншим учасникам дорожнього руху. Вказаний автомобіль було зупинено на перехресті вулиць Дорошенка і Мазепи, в процесі спілкування з водієм було викликано екіпаж патрульної поліції №102.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, вказаний документ містить дані, які повністю узгоджуються з іншими доказами по справі та доповнюють їх.

Зокрема, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , показали, що отримавши повідомлення про керування транспортним засобом водієм з ознаками алкогольного сп`яніння, приїхали до місця зупинки транспортного засобу в м. Івано Франківську на вул. Дорошенка. Оскільки, під час спілкування з водім транспортного засобу у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, то йому у присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та у медичному закладі. Однак, водій транспортного засобу, яким виявився ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку. Так, свідок ОСОБА_5 показав, що водій ОСОБА_1 зачинився в салоні транспортного засобу та спілкувався з ним через відкрите вікно. В останнього були явні ознаки алкогольного сп`яніння і він у присутності свідків пропонував останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 поводив себе агресивно, образливо висловлювався на їх адресу, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, відмовився отримати копію протоколу про адміністративне правопорушення та розписатися в протоколі про те, що ознайомлений зі змістом протоколу, своїми правами та обов`язками. Вказує, що ОСОБА_1 стверджував, що не керував транспортним засобом, однак не надав ніяких змістовних пояснень щодо обставин, за яких опинився в транспортному засобі, у зв`язку з чим він прийшов до висновку, що останній є водієм транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_6 показав, що він відбирав письмові пояснення від свідків в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Стверджував, що під час приїзду поліцейського екіпажу ОСОБА_1 перебував саме на місці водія транспортного засобу, а потім пересів на пасажирське сидіння автомобіля.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що показання свідків ОСОБА_8 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю узгоджуються між собою, даними відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі в частині обставин вчиненого правопорушення, послідовності подій та процесуальної поведінки ОСОБА_1 .

Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо необхідності закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю доказів його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв