ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3797/18 Номер провадження 33/814/172/21Головуючий у 1-й інстанції Куліш Ю. В. Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., за участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного м. Полтава від 11 вересня 2018 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , мешканця АДРЕСА_1

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП..

в с т а н о в и в:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Постановою судді Київського районного м. Полтава від 11 вересня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 353,40 грн.

Згідно з постановою судді, 26.06.2018 о. 08-10 годин в м. Полтава по вул. М.Бірюзова , 53 , ОСОБА_1 керував автомобілем ГАЗ 270514 д.н. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння , а саме нестійка хода , запах алкоголю з порожнини рота , почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження оскільки він не був присутнім в судовому засіданні та не отримував копію судового рішення.

Просить скасувати постанову та закрити провадження у справі посилаючись на те , що суд неправильно встановив фактичні обставини по справі, постанова винесена за його відсутності і тому це є підставою для скасування судового рішення , відеофіксація правопорушення є неналежним доказом через те , що переривається, йому не були роз`яснені його права, його вмовили підписати протокол та не відсторонили від керування автомобілем.

Позиція учасника судового провадження в судовому засіданні

В судовому засіданні особа , яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав. Просив також поновити строк на апеляційну оскарження.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження

Враховуючи , що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи щодо нього , копію судового рішення не отримував , апеляційна скарга подана у визначений законом строк після ознайомлення із судовим рішенням , строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Мотиви суду

Заслухавши особу , яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за яке він підданий адміністративному стягненню , за обставин викладених у постанові , є обґрунтованими , відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами , які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами є протокол про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення; відеозапис події; письмові пояснення свідків.

Піддавши аналізу зазначені докази суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд.

Натомість , доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є непереконливими і висновків судді не спростовують.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинене і особа , яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього правопорушення.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, особа , на яку законом покладено обов`язок складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення."

Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вже зазначено вище адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає вразі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Автором апеляції не заперечується того факту , що він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду.

Щодо нібито вмовляння з боку поліцейських підписати протокол , апеляційний суд звертає увагу , що цей факт не підтверджується жодним доказом у справі.

Не може апеляційний суд погодитись із тим , що сам по собі факт розгляду справи за його відсутності є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Так положеннями статті 268 КУпАП наділено суддю правом розглядати справи за ст.130 КУпАП в разі належного повідомлення особи про день та час розгляду справи та ненадходження від нього заяви про відкладення.

Із матеріалів провадження вбачається , що ОСОБА_1 був повідомлений про слухання справи коли вона вперше була призначена до розгляду і надав власноручну заяву про відкладення. Отже ОСОБА_1 було відомо про існування в провадженні суду справи щодо нього.

Отримавши вказану заяву суддя переніс розгляд справи на наступну дату.

В матеріалах провадження дійсно відсутнє підтвердження належного повідомлення особи про останню дату судового засідання.

Водночас апеляційний суд звертає увагу , що особа , яка притягується до адміністративної відповідальності , справа відносно якої перебуває в провадженні суду і якій про це відомо, має з періодичністю хоча б цікавитись про вказану справи.

Також , згідно з усталеною практикою Європейського суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом відповідно до вимог процесуального закону

ОСОБА_1 повідомляє про те , що в серпні місяці 2018 року він виїхав за кордон. Проте жодного повідомлення з цього приводу , будучи обізнаним про існування провадження щодо нього він до суду не направив.

Апеляційний суд також звертає увагу , що права ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні були відновлені апеляційним судом. Він приймав участь в засіданні , мав змогу заявляти клопотання , висловлювати свої доводи щодо судового рішення.

Не є обґрунтованими доводи апеляції і щодо нероз`яснення нібито прав передбачених ст.268 КУпАП.

Як вбачається із змісту протоколу про адміністративне правопорушення в ньому міститься посилання на роз`яснення ОСОБА_1 прав , передбачених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Мається на протоколі і власноручний підпис ОСОБА_1 .

Не впливають на правильність висновку судді щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП також і доводи апеляції , що він не був відсторонений від керування транспортним засобом.

Не є обґрунтованими доводи апеляції щодо неналежності як доказу матеріалів відеофіксації правопорушення.

Як вбачається із змісту диску на якому зафіксовані події, на ньому в цілому повністю відтворюються події , що послугували підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та перебіг подальших подій. Жодних заперечень щодо того , що на відео зафіксовані не ті події або не ті особи , матеріали провадження не містять. Доводи , що вмовляння підписати протокол відбувалось поза «кадром» , є непереконливими.

Не впливають на правильність судового рішення також і доводи автора апеляції , що він не перебував у стані сп`яніння , оскільки відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є самостійною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП про , що наведено вище.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП поза розумним сумнівом.

Істотних порушень вимог законодавства про адміністративні правопорушення , апеляційним судом не встановлено.

Рішення судді є законним , обґрунтованим і вмотивованим , а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення , а постанову щодо нього без змін.

Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтава від 11 вересня 2018 року щодо нього;

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного м. Полтава від 11 вересня 2018 року щодо нього без змін;

Постанова є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Рябішин