ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/294/21 Справа № 203/3074/20 Суддя у 1-й інстанції - Вусик Є. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Держмитслужби на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року, якою провадження у справі про вчинення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, закрито за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення,

за участю:

представників митниці Козія І.М., Романенко І.М.,

в режимі відеоконференції:

захисника Сердюк Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, закрито за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0207/11000/20 від 10 липня 2020 року 22 жовтня 2019 року відповідно до контракту вiд 20 вересня 2019 року № ВВ-10/19, який укладено між продавцем ТОВ "МАК СЕЙЛ" (. Адреса: 04107, м. Київ, Шевченківський район, вул. Тропініна, 1, офіс 6) та покупцем грузинською компанією «LLC TRADING HOUS VISТА» (Georgia, Tbilisi, Vake-Saburtalo District, Vazha-Fshavela Ave., N71, Floor N4, Office N24, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) Дніпровською митницею Держмитслужби здійснено митне оформлення в режимі експорт пшениці 4 класу м`якої, не насінневої, українського походження, врожаю 2019 року, за періодичною митною декларацією типу ЕК10РР №UA112040/2019/003161. До митного оформлення товар заявлено ТОВ "Агрiя Експедитор" , яке діє на підставі Договору доручення про надання послуг вiд 10 жовтня 2019 року № 10/10-01А, який укладено мiж ТОВ "Агрiя Експедитор" та ТОВ "МАК СЕЙЛ" щодо надання послуг з декларування товарів.

Під час митного оформлення зазначеної вище пшениці у Дніпровську митницю Держмитслужби декларантом були подані наступні документи: контракт від 20 вересня 2019 року, ВВ-10/19, підписаний ОСОБА_1 , керівником ТОВ "МАК СЕЙЛ", та ОСОБА_2 , директором грузинської компанії «LLC TRADING HOUS VISТА», рахунок-фактура вiд 10 грудня 2019 року № ВВ-10/19-3, підписаний ОСОБА_1 , в якому зазначено, що покупцем пшениці 4 класу м`якої, ненасінневої, українського походження, врожаю 2019 року, вагою 517 623 кг, вартістю 2 230955,13 грн. виступає грузинська компанія «LLC TRADING HOUS VISТА» (Georgia, Tbilisi, Vake-Saburtalo District, Vazha-Fshavela Ave., N71, Floor N4, Office N24), ордерний коносамент вiд 09 грудня 2019 року № 3, відповідно до якого зазначений товар переміщується на т/х «ABLE» з м. Бердянська (Україна) до м. Текірдаг (Туреччина).

Зазначений товар 09 грудня 2019 року було вивезено за межі митної території України через пункт пропуску «Бердянський морський торгівельний порт» на т/х «ABLE» (прапор Панама), а 13 грудня 2019 року до Дніпровської митниці Держмитслужби було подано додаткову митну декларацію типу ЕК10ДР №UA110210/2019/003961 на пшеницю 4 класу м`яку, ненасінневу, українського походження, врожаю 2019 року, вагою 517 623 кг, вартістю 2 230 955,13 грн.

Листом Департаменту запобігання та протидії контрабанді та порушенням митних правил Державної митної служби України вiд 07 квітня 2020 року № 20-01/20-02-01/7.5/804 на адресу Дніпровської митниці Держмитслужби скеровано відповідь митних органів Республіки Грузія вiд 18 березня 2020 року № 21-10/33699, в якій зазначено, що грузинська компанія «LLC TRADING HOUS VISTA» зареєстрована за адресою: м. Tбiлici, пр. Важа-Пшавела, №71, 4-й поверх, офiс 24, ІНН НОМЕР_1 , директор ОСОБА_3 (о/н НОМЕР_2 ), проте, за вказаною адресою не знаходиться, в базі даних Служби доходів Міністерства фінансів Грузії інформація про зовнішньоекономічну діяльність компанії «LLC TRADING HOUS VISTA» не фіксується, статус активності зазначеної компанії - пасивний.

Відповідно, ТОВ "МАК СЕЙЛ" зовнішньоекономічний контракт вiд 20 вересня 2019 року № ВВ-10/19 на продаж пшениці 4 класу м`якої, ненасінневої, українського походження, врожаю 2019 року, вагою 517 623 кг, вартістю 2 230 955,13 грн. з грузинською компанією «LLC TRADING HOUS VISTA» не укладала.

Таким чином, митний орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинила дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України пшениці 4 класу м`якої, ненасінневої, українського походження, врожаю 2019 року, вагою 517 623 кг, вартістю 2 230 955,13 грн. з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів контракту від 20 вересня 2019 року № ВВ-10/19, який одержаний незаконним шляхом. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 483 МК України.

В апеляційній скарзі представник митниці просить скасувати постанову судді та прийняти нову про визнання ОСОБА_1 винуватою у порушенні митних правил та накласти на неї стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 483 МК України.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що з відповіді митних органів Грузії слідує, що компанії «LLC TRADING HOUS VISTA» не фіксується, статус активності зазначеної компанії пасивний, що свідчить про недійсність правочину. Звертає увагу, що на момент подання товаросупровідних документів митниця не могла знати про те, що одна із сторін контракту взагалі не здійснює зовнішньоекономічну діяльність та є пасивною, а українське підприємство, обираючи покупця або продавця товару, мало безліч можливостей для перевірки його дієздатності.

Захисником Сердюк Ю.О. були подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без зміни. Вказує, що судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що митним органом не доведено обставин вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на переміщення через митний кордон товарів з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів контракту, який одержаний незаконним шляхом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до чинного законодавства питання щодо адміністративної відповідальності та провадження у справах за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Викладене також узгоджується зі ст. 251 КУпАП, відповідно до якої докази встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_4 інкримінується, що наданий до митної служби як підстава для переміщення через кордон пшениці контракт №ВВ-10/19 від 20 вересня 2019 року не укладався, при цьому при кваліфікації дій вказано, що шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів контракту №ВВ-10/19 від 20 вересня 2019 року, одержаного незаконним шляхом, що не є одними і тими ж обставинами і які безумовно суперечать один одному, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Крім того, згідно зі ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, полягає у переміщенні або вчиненні дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, передбачає прямий умисел, тобто винна у скоєнні правопорушення особа чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України чи вивезти з України з порушенням встановленого порядку.

Таким чином, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 483 МК України, може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару, - містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», із послідуючими змінами від 30 травня 2008 року №8, для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

Дані обставини судом першої інстанції також належним чином з`ясовано, а тому доводи апеляційної скарги про наявність в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, вирішуючи питання вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом першої інстанції було встановлено, що підставою для складення відносно ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил став лист митних органів Республіки Грузія вiд 18 березня 2020 № 21-10/33699, в якій зазначено, що грузинська компанія «LLC TRADING HOUS VISTA» зареєстрована за адресою: м. Tбiлici, пр. Важа-Пшавела, №71, 4-й поверх, офiс 24, директор ОСОБА_5 , проте за вказаною адресою не знаходиться, в базі даних Служби доходів Міністерства фінансів Грузії інформація про зовнішньоекономічну діяльність компанії «LLC TRADING HOUS VISTA» не фіксується, статус активності зазначеної компанії - пасивний.

Однак, за змістом вказаного листа не слідує, що контракт №ВВ-10/19 від 20 вересня 2019 року, на який мається посилання у протоколі про адміністративне правопорушення, не був укладений між ТОВ Мак Сейл та компанією «LLC TRADING HOUS VISTA».

За твердженнями захисника як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, вказаний контракт укладений між ТОВ Мак Сейл та компанією «LLC TRADING HOUS VISTA» і підписаний керівниками з боку української сторони ОСОБА_1 і з грузинської сторони ОСОБА_6 , є законним і чинним та ніколи судовим рішенням не визнавався недійсним чи неправомірним. У ОСОБА_1 не було підстав для сумнівів щодо компанії «LLC TRADING HOUS VISTA», її дієздатність і правомірність перевірялася.

В підтвердження судом першої інстанції у судовому засіданні було досліджено: витяг з реєстру від 03 грудня 2020 року, де вказана компанія зареєстрована в Грузії як Товариство з обмеженою відповідальністю, директором і власником якої зареєстрований ОСОБА_3 ; нотаріально завірена заява ОСОБА_7 від 25 листопада 2020 року, де останній підтвердив підписання ним вказаного вище контракту в письмовій формі на поставку пшениці на умовах СРТ (Інкотермс-2010) м. Бердянськ і повідомив, що в подальшому товар до Грузії не імпортувався, а був одразу проданий третім особам та доставлений транспортом в країни призначення: Туреччина, ОСОБА_8 , Лівія.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 20 вересня 2019 року було укладено контракт №ВВ-10/19, підписаний керівником ТОВ "МАК СЕЙЛ" ОСОБА_9 та директором грузинської компанії «LLC TRADING HOUS VISТА» ОСОБА_2 , який містить всі істотні умови договору. За контрактом товар постачався на умовах СРТ м. Бердянська. Згідно матеріалів провадження зазначений товар 09 грудня 2019 року було вивезено за межі митної території України через пункт пропуску «Бердянський морський торгівельний порт» на т/х «AВLE» (прапор Панама), а 13 грудня 2019 року до Дніпровської митниці Держмитслужби подано додаткову митну декларацію типу ЕК 10ДР №UA110210/2019/003961 на пшеницю 4 класу м`яку, ненасінневу, українського походження, врожаю 2019 року, вагою 517 623 кг, вартістю 2 230 955,13 грн., що не заперечувалось в апеляційній скарзі.

Встановлені наведені обставини суперечать обставинам, встановленим у протоколі про порушення митних правил, що вказаний контракт не укладався, як і кваліфікації дій ОСОБА_1 про те, що вона вчинила дії, спрямовані на переміщення через митний кордон товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товарів контракту від 20 вересня 2019 року № ВВ-10/19, який одержаний незаконним шляхом, оскільки митним органом не аргументовано і не надано доказів, та матеріалами справи не підтверджено, що контракт від 20 вересня 2019 року № ВВ-10/19 між ТОВ Мак Сейл та грузинською компанією «LLC TRADING HOUS VISТА» не було укладено, чи те, що він одержаний незаконним шляхом.

Ствердження представника митниці, що ОСОБА_1 розуміла, що укладає вказаний контракт незаконним шляхом, є лише припущенням, оскільки не доведено, які саме факти та обставини свідчать про наявність умислу в діях ОСОБА_1 на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, контракту № ВВ-10/19 від 20 вересня 2019 року, одержаного незаконним шляхом.

Вбачається, що у відповідності до ст. 266 МК України ТОВ Мак Сейл виконало вказані у цій статті обов`язки, оскільки всі відомості щодо одержувача товару були зазначені у наданих для митного оформлення документах відповідно до умов укладеного контракту та специфікації до нього.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 484 МК України, оскільки митним органом не доведено обставин вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу, як підстави для переміщення товарів, контракту № ВВ-10/19 від 20 вересня 2019 року, одержаного незаконним шляхом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що митницею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника митниці, оскільки наведені останнім доводи є непереконливими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

При перевірці справи в апеляційній інстанції також не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 467 Митного кодексу України -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2021 року, якою провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, закрито за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І. Крот