Справа №766/8334/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021 Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 06.05.2021, складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №411614, за змістом якого вона 06.05.2021 о 17-15 годині керуючи транспортним засобом « MITSUBISHI LANCER », реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Херсоні на перехресті вул. Потьомкінська та провулку Козацькому не була уважною, не дотримавшись безпечної дистанції, скоїла наїзд на автомобіль «TOYOTA Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зупинився попереду,внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дії ОСОБА_1 , згідно протоколу кваліфіковано порушення п.2.3.б, п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, за ст.124 КУпАП: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не визнала, заперечувала проти обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та пояснила, що вона 06.05.2021 о 17-15 годині керуючи транспортним засобом « MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в м. Херсоні на перехресті вул. Потьомкінська та провулку Козацькому, закінчувала рух по перехрестю та зупинилася перед автомобілем TOYOTA Corolla, який не здійснював рух, однак раптово, з невідомих їй причин, вказаний автомобіль почав здійснювати рух заднім ходом, на попереджувальний сигнал не відреагував, внаслідок чого відбулося зіткнення.

Крім того зазначила, що до матеріалів справи не додано будь-яких доказів на підтвердження її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення під час складання протоколу обґрунтована наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом серії ДПР18 №411614 від 06.05.2021, в якому викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, яким встановлено факт порушення вимог 2.3 «Б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі); 13.1 (Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.);

- схемою місця ДТП від 06.05.2021, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце контактування транспортних засобів, розташування транспортних засобів після зіткнення) та пошкоджень, отриманих автомобілями, а саме: у «TOYOTA Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодження лфп, деформація пластику заднього бамперу; у транспортного засобу « MITSUBISHI LANCER », реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкоджено ЛФП та деформація переднього бамперу;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який пояснив, що він 06.05.2021 року здійснював рух по вул. Потьомкінській в м. Херсоні, зупинився на червоне світло світлофора. Після того, як загорілося зелене світло світлофора, він повернув праворуч в провулок Козацький, зупинився, так як на його полосі був затор, і відчув удар в задню частину свого автомобіля, він вийшов і побачив, що автомобіль « MITSUBISHI LANCER » скоїв наїзд на його транспортний засіб. Своєї провини він не вбачає, жодних правил дорожнього руху не порушував;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , який перебував 06.05.2021 року близько 17-15 год, в якості пасажира, у автомобілі « MITSUBISHI LANCER », реєстраційний номер НОМЕР_2 , проїжджаючи перехрестя з вул. Потьомкінської на провулок Козацький, автомобіль в якому він перебував зупинився, перед автомобілем стояв автомобіль «TOYOTA Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який раптово почав рух заднім ходом, на звуковий сигнал водія автомобіля MITSUBISHI LANCER не відреагував, в результаті відбулося зіткнення.

Дослідивши наведені вище докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні УПП, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим надані УП докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності УПП суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення, схема ДТП, пояснення. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому, навіть сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що проаналізувавши фактичні дані у цій справі, не установлено доведеність факту наявності у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, у розрізі такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд. За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, має каральний і стримуючий характер.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ОСОБА_1 в першу чергу інкриміновано порушення вимог п. 13.1 ПДР, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Зі змісту наведеного пункту ПДР можна зробити висновок про те, що він покладає на водіїв обов`язок обрання такого інтервалу між транспортними засобами, який би забезпечував безперешкодний їх рух або в зустрічному напрямку (роз`їзд) або під час руху паралельно (супутній напрям руху). Тобто фактично даним пунктом регламентовано поведінку водіїв в момент їх руху.

В свою ж чергу дії водія ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації були регламентовані п. 10.9 ПДР, яким визначено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб та підлягали оцінці на факт дотримання вказаних вимог.

Наведений пункт ПДР встановлює повну відповідальність водіїв за забезпечення безпеки дорожнього руху перед початком руху заднім ходом. Перед початком руху водій зобов`язаний пам`ятати, що кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують Правила дорожнього руху.

В той же час, з огляду на вищевикладені вимоги ПДР, оцінивши зміст схеми місця ДТП з місця дорожньо-транспортної пригоди можна зробити висновок, що дії водія ОСОБА_2 передували по часу розвитку події, за діями водія ОСОБА_1 , про що свідчить характер отриманих ним пошкоджень та долучені ОСОБА_1 фото і пояснення свідка. Отже, з наведеного суд робить висновок, що ОСОБА_1 порушення вимог п. 13.1 ПДР, який по відношенню до п.2.3.б ПДР, є спеціальним в даній конкретній ситуації, не допускала.

Отже особою, уповноваженою на складання протоколу було допущено невірне складання схеми місця ДТП, наведене призвело до необґрунтованого висновку по обставинах ДТП.

Оцінюючи сукупність вищезазначених доказів, приходжу до висновку, що водій ОСОБА_1 , не мала керуватись вимогами п. 13.1 ПДР, тому його порушення не допускала.

Так, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, враховуючи вище викладене Суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст.124 КУпАП, так як її вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.7, 245, п.1 ч.1 ст.247, 251, 252, 266, 280, КУпАП, суддя ,-

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України за ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяВ. Е. Дорошинська