КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/964/21
Провадження № 33/824/2671/2021 Суддя І інстанції - Проць Т.В.
Категорія: ч. 2 ст. 183-1 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши за участі особи, притягнутої до відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кириленка О.В. матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 183-1 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні за адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.183-1КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_1 , будучи зобов`язаним до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, що встановлено рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09.07.2015, не сплачує вчасно аліменти, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищив суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документу, а саме на суму понад 23 113 грн. 50 коп. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 183-1 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2021, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що постанова Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2021 по справі №372/964/21 прийнята з грубими порушеннями матеріальних та процесуальних норм, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.

В апеляційній скарзі, апелянт вказує, що аліменти сплачує по мірі можливості, не ухиляється від сплати. Під час розгляду справи в суді першої інстанції надавав копії чеків та квитанції, з яких вбачається що він сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, крім того, вказує, що подавав до суду додаткові докази, які свідчать про те, що він сплачував аліменти, починаючи з 2014 року, але судом не враховані та не спростовані, що свідчить, на думку апелянта, про однобокість розгляду справи.

За доводами апелянта, викладені у протоколі відомості щодо наявності об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення спростовуються дослідженими суддею доказами та не знайшли об`єктивного підтвердження при розгляді справи по суті.

Вважає, що під час направлення протоколу до суду та під час судового розгляду не було представлено переконливих і допустимих доказів його винуватості у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кириленка О.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цих вимог закону, суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

Підстави та порядок реалізації права на утримання (аліменти) встановлені Сімейним кодексом України, який визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (ст.1 СК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2234-VIII від 07.12.2017 року, що набрав законної сили 06.02.2018 року встановлено адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Внесення до КУпАП статті 183-1 спрямоване, перш за все, на посилення захисту права дитини на належне утримання з боку батьків, яке передбачено нормами Сімейного кодексу України, шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Так, ч.2 ст. 183-1 КУпАПвстановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Із об`єктивної сторони таке правопорушення характеризується бездіяльністю, яка полягає у невиконанні особою свого обов`язку по сплаті аліментів, зокрема, на утримання дитини. При цьому, обов`язковим елементом складу правопорушення є настання суспільно шкідливих наслідків у виді виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із ч. 12 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», у разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №49663738 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1046/15 від 15 грудня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини інваліда ОСОБА_4 , 1997 року народження в розмірі 1/4 частини видів заробітку щомісячно, довічно, починаючи з 16.06.2015 року (а.с. 14).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов зазначеного виконавчого провадження станом на 01 березня 2021 року утворилася заборгованість, сукупний розмір якої складає 135 294,85 грн. (а.с. 11-12).

З вказаного розрахунку також вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи з червня 2019 року взагалі не сплачував аліменти на утримання сина.

Таким чином, на час складання головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протоколу про адміністративне правопорушення Серії АПР18 №636673 від 18.03.2021 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці для дітей, що хворіють, пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, за що встановлена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 183-1 КУпАП (а.c. 1).

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.183-1 КУпАП не визнав та зазначив, що аліменти виплачував, але у недостатньому розмірі, у зв`язку із неможливістю працевлаштуватись водієм через захворювання серця.

Однак, такі пояснення, на переконання апеляційного суду, є непереконливими, оскільки будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 має будь-які захворювання, які позбавляють його можливості працевлаштуватися, в матеріалах справи відсутні. Не надано таких доказів ні ОСОБА_1 , ні його захисником і в суді апеляційної інстанції.

За клопотанням захисника ОСОБА_1 - адвоката Кириленка О.В., який запевняв апеляційний суд, що ОСОБА_1 за останні три місяці, а саме за січень, лютий березень погашалася заборгованість, що підтверджується наданими копіями квитанцій (а.с. 22), йому був наданий час для з`ясування даних обставин в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак, з наданої довідки-розрахунку вбачається, що дійсно в березні 2021 р. (тобто перед прийняттям рішення судом першої інстанції) ОСОБА_1 дійсно сплатив 7000 грн. заборгованості по аліментам,.

Однак, навіть часткове погашення існуючої заборгованості по аліментам, не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183 -1 КУпАП, адже, сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

З урахуванням вищевикладеного, при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів наявних в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду, та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП.

При цьому, зазначення у постанові суду про наявність у ОСОБА_1 розміру заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а не трьох місяців, як це передбачено вимогами ч. 2 ст. 183 -1 КУпАП, не може свідчити про неправильність судового рішення, адже, встановлений судом розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь сина безспірно підтверджує наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 183 -1 КУпАП.

В статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частинами першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

За нормами частин 1 та 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції Українигарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, враховуючи, що одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини та враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч. 2 статті 183-1 КУпАП, у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин, яке відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, і відповідає особі правопорушника.

Будь - яких даних про неможливість ОСОБА_1 виконання даного виду робіт як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції надано не було.

Під час апеляційного розгляду не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б могли слугувати підставою для зміни чи скасування постанови.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, як того просить апелянт, - відсутні.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Обухівського районного суду Київської області від 23.04.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.183-1КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт- залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кепкал Л.І.