Справа № 304/768/21 Провадження № 3/304/359/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Відділу прикордонної служби «Новоселиця» Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця Державної прикордонної служби України, молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Новоселиця» І категорії (тип В) в званні солдат, українця, громадянина України, -

за ч. 2 ст. 172-18 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

солдат строкової служби ОСОБА_1 , виконуючи з 06.00 год по 14.00 год 21 червня 2021 року наказ на охорону державного кордону України на ділянці відділу прикордонної служби «Новоселиця» І категорії (тип В) Чопського прикордонного загону в прикордонному наряді «Прикордонний патруль», мав в наявності особистий мобільний телефон, чим порушив вимоги ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 14 п. 11 глави 2 Розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1261 від 19 жовтня 2015 року, наказ начальника Чопського прикордонного загону № 480-аг «Про використання особистих технічних засобів» від 09 липня 2018 року та вчинив порушення правил несення прикордонної служби в умовах особливого періоду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, просив застосовувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, розстрочивши такий на три платежі.

Крім цього, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ЗхРУ № 010175 від 21 червня 2021 року за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, витягом із журналу інструктажу особового складу (прикордонного наряду) відділу прикордонної служби «Новоселиця», розпочатого 04 червня 2021 року, рапортом інспектора прикордонної служби майстра начальника 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Новоселиця» І категорії (тип В) прапорщика А.Ігната від 21 червня 2021 року, витягом з наказу начальника Чопського прикордонного загону № 480-аг «Про використання особистих технічних засобів» від 09 липня 2018 року, військовим квитком серії НОМЕР_1 від 29 липня 2020 року та письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 21 червня 2021 року.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому суддя враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom, заява № 25) від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine, заява № 39598/03) від 21 жовтня 2011 року Європейським судом з прав людини зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

Стягнення обиратиметься в межах санкції зазначеної норми закону.

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Також суддя враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia, заява №68443/01, рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia, заява №58254/00 рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia, заява №30352/03, п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням вищезазначеного, відповідно до вимог адміністративного закону і передбаченої цим законом санкції, суддя вважає, що винного ОСОБА_1 слід піддати адміністративному стягненню у виді штрафу у мінімальному розмірі.

Крім цього, відповідно до ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно ч. 1 ст. 299 цього Кодексу постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ст. 301 цього Кодексу за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт або роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), який виніс постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця. Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 перебуває у важкому матеріальному становищі, що утруднить своєчасне виконання накладеного на нього стягнення у повному обсязі, тому суддя приходить до висновку про можливість розстрочення сплати такого на 3 місяці зі щомісячною його сплатою.

Керуючись ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 32-1, 33, 283, 284, 298, 301, 304 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, і піддати стягненню у виді штрафу в розмірі 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Розстрочити ОСОБА_1 сплату адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп. на 3 (три) місяці, встановивши щомісячний платіж у сумі 821 (вісімсот двадцять одна) грн. 67 коп.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.