ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Каліщук А.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Володимир-Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДРП №18 № 229462, ОСОБА_1 03.01.2021 р. в с. П`ятидні, Володимир-Волинського району, Волинської області, керував автомобілем марки «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху та притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Пояснив, що 03.01.2021 р. він вживав алкоголь. Однак не керував автомобілем і не зупинявся працівниками поліції. Автомобіль стояв на території автозаправки. Працівники поліції приїхали на автозаправку та запитали чий автомобіль. В цей момент він був поруч автомобіля, однак не керував ним. Повідомив, що даний автомобіль належить йому. Працівники поліції сказали, що необхідно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, результати якого не будуть мати жодного значення. Знаючи, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не зупинявся працівниками поліції, повіривши поліцейським, що такий огляд не буде мати негативних наслідків для нього, він погодився пройти огляд. Однак, працівники поліції внесли в протокол неправдиві дані, оскільки він не керував автомобілем та на місці події не було свідків, котрі зазначені в протоколі. Так як він не керував автомобілем, тому просить провадження закрити.

Поліцейський Селещук О.Г. в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , свідків, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення у трьох формах: 1. керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2. передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3. відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

З аналізу наведеного вбачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння здійснюється виключно в присутності двох свідків.

Із змісту протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що відносно ОСОБА_1 складено протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зазначено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у присутності двох свідків, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом, а також проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності цих свідків.

З метою перевірки правдивості пояснень ОСОБА_4 в судове засідання викликались ці свідки, котрі повністю підтвердили доводи ОСОБА_1 .

Зокрема, в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він 03.01.2021 р. не був присутнім під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння. Не був присутнім під час зупинки даного автомобіля, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення. В цей день працівник поліції зупиняв його на автодорозі і показував йому спеціальний технічний засіб, за допомогою якого вони визначають стан алкогольного сп`яніння. Повідомили, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, а тому потрібно підписати протокол. Однак на місці зупинки не було ОСОБА_1 та інших свідків. Оскільки він поспішав, тому працівник поліції відпусити його. Через деякий час до нього додому приїхали працівники поліції і сказали підписати протокол, що він і зробив.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 03.01.2021 р. до його будинку приїхали працівники поліції, котрі повідомили, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та просили завезти автомобіль ОСОБА_1 додому. Він не був присутній під час зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 . Він сказав працівникам поліції своє прізвище, ім`я, по батькові і вони зазначили його у протоколі про адміністративне правопорушення. Однак він не був присутній під час проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи судом не встановлено жодних обставин, котрі б давали суду підстави ставити під сумнів пояснення цих свідків, чи їхню заінтересованість у результатах розгляду справи, а тому суд не вбачається підстав для ненадання цим поясненням доказового значення.

Із пояснень свідків встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився у відсутності свідків.

Наведене свідчить про порушення поліцейським при проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, як вимог Інструкції, так і положення ст. 266 КУпАП, тому даний протокол є недопустимим доказом і не береться судом до уваги.

Крім цього, із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 а) ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Згідно з ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі

Норма ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу змісту наведених норм вбачається, що відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП несе лише особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія, тобто є водієм.

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не керував транспортним засобом та не зупинявся працівниками поліції. Автомобіль перебував на території автозаправки, а він знаходився поблизу нього.

Відеофіксація, яка здійснюється поліцейськими, може бути одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція), з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

У відповідності до п.5 розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі, тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Проте, відеозапис та відеозйомка до протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зокрема процедура проведення огляду на стан сп`яніння не додані.

Також на судовий розгляд справи поліцейськими не надано суду жодних доказів, котрі б підтверджували, що ОСОБА_1 03.01.2021 о 16.40 год. керував транспортним засобом в с. П`ятидні, Володимир-Волинського району, Волинської області, тобто був водієм, та зупинявся працівниками поліції.

Таким чином, у справі відсутні належні, допустимі, достатні докази, котрі б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про керування ОСОБА_1 транспортним засобом 03.01.2021 в с. П`ятидні, Володимир-Волинського району, Волинської області та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких належних та об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення поліцейськими до протоколу долучено не було та в судових засіданнях не представлено.

Таким чином, розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності не знайшли свого підтвердження та не доводяться жодним належним та допустимим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За встановлених обставин, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя/підпис/ А.А. Каліщук