Справа № 428/4354/21
Провадження №3/428/1244/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Сініцин Е.М. розглянувши матеріали, які надійшли з 3 управління (з дислокацією у місті Сєвєродонецьку Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 212-6 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянки України, яка працює бухгалтером фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №6/2255 від 17.05.2021 року встановлено, що 17.05.2021 року в ході перевірки ВЧ НОМЕР_1 було встановлено, що ОСОБА_1 має у користуванні службовий комп`ютер із інвентарним номером 10480041, який відноситься до «Автоматизованої системи класу 3» (це багатокористувацький комплекс, який інтегрований в локальну мережу (або кілька мереж) і має доступ до Всесвітньої мережі Інтренет), на якому здійснюється обробка інформації із обмеженим доступом (бухгалтерські обліки із зазначенням персональних даних, заробітної плати належність до військової частини тощо). Так, в ході здійснення безпосереднього огляду зазначеного комп`ютера (інвентарний номер 10480041) встановлено, що 01.02.2021 р. о 11 год. 13 хв. за допомогою програмного засобу Team Viewer було здійснено віддалене підключення та робота із бухгалтерськими документами.

Таким чином, ОСОБА_1 , усвідомлюючи хибність своїх дій, 17.05.2021 р. о 11 год. 13 хв., порушуючи порядок доступу із обробки інформації здійснила незаконне віддалене підключення до комп`ютерної техніки (що відноситься до «Автоматизованої системи класу 3») та здійснила незаконний доступ до інформації з обмеженим доступом, яка обробляється в фінансово-економічній службі в/ч НОМЕР_1 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 212-6 КУпАП, а саме, здійснення незаконного доступу до інформації, яка зберігається чи передається в інформаційних (автоматизованих) системах, призначених для зберігання та обробки інформації з обмеженим доступом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що 01.03.2021 р. вона прийшла на робоче місце о 08:00 год., та, відчувши погане самопочуття, із дозволу керівництва відправилась додому за місцем мешкання у м. Сєвєродонецьку. Де за допомогою програмного засобу Team Viewer та знаходячись за місцем свого мешкання, використовуючи свій персональний комп`ютер, здійснила підключення до службового комп`ютера із інвентарним номером 10480041, та здійснила обробку інформації - бухгалтерської документації. Інструктажі щодо правила роботи з комп`ютерною технікою та інформацією, яка в ній обробляється на підприємстві не проводились і вона про це не знала. Її ніхто не попереджав про порядок доступу із обробки інформації, про обмежений доступ до інформації, і ніяких документів не підписувала.

Суд, вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст.212-6 КУпАП передбачена відповідальність за здійснення незаконного доступу до інформації, яка зберігається, обробляється чи передається в інформаційних (автоматизованих) системах, вчинена стосовно інформаційних (автоматизованих) систем, призначених для зберігання та обробки інформації з обмеженим доступом.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях окрім протоколу про адміністративне правопорушення №6/2255 від 17.05.2021, були надані наступні докази: письмові пояснення ОСОБА_1 від 17.05.2021 року; копією посадової інструкції бухгалтера з нарахування заробітної плати, складання звіту по ЄСВ, складання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого, сплаченого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1-ДФ) військової частини НОМЕР_1 з підписом про ознайомлення ОСОБА_2 ; акт огляду від 17.05.2021 року персонального комп`ютеру з ідентифікаційним номером НОМЕР_2 ; письмові пояснення ОСОБА_3 від 17.05.2021 року;

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері доступу до інформації, що зберігається/обробляється/передається в інформаційних (автоматизованих) системах.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212-6 КУпАП полягає у здійсненні незаконного доступу до інформації, яка зберігається, обробляється чи передається в інформаційних (автоматизованих) системах, вчинена стосовно інформаційних (автоматизованих) систем, призначених для зберігання та обробки інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» зазначено, що інформаційна (автоматизована) система - організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів; несанкціоновані дії щодо інформації в системі - дії, що провадяться з порушенням порядку доступу до цієї інформації, установленого відповідно до законодавства;

Відтак при визначенні об`єктивної сторони адміністративного правопорушення суду необхідно встановити, що особа, як притягається до адміністративної відповідальності, порушила порядок доступу до інформації.

Суб`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини тільки у формі прямого умислу.

Статтею 4 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що суб`єктами інформаційних відносин є фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Статтею 20 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Частинами 1-3 ст.21 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: 1) про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту; 2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей; 3) про стан здоров`я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення; 4) про факти порушення прав і свобод людини, включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх радянських органів державної безпеки, пов`язаних з політичними репресіями, ОСОБА_4 1932-1933 років в Україні та іншими злочинами, вчиненими представниками комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів; 5) про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб; 5-1) щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до закону; 6) інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Посадова особа, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, у порушення вимог ст. ст. 251, 256 КУпАП, не значила:

- нормативно-правові акти, що регулюють дані правовідносини, які порушено ОСОБА_1 в ході здійснення своєї професійної діяльності,

-не надано доказів, що ОСОБА_1 усвідомлювала хибність своїх дій (підтвердження, що ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена з вказаними нормативно-правовими актами та проходила інструктажі щодо ознайомлення із порядком доступу та обробки інформації, порядком роботи з автоматизованими системами класу 3 (наприклад, копії журналів інструктажів, копії порядку доступу та обробки інформації, копії порядку роботи з автоматизованими системами класу 3);

-не містяться відомості про те, до якої саме інформації з обмеженим доступом Харченко Д.М. здійснила незаконний доступ.

-відсутні відомості про те, що інформації, до якої ОСОБА_1 порушила порядок доступу, відноситься до інформації з обмеженим доступом, відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів.

Окрім того, суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення користувачем інформації, який в установленому законодавством порядку отримав право доступу до інформації в автоматизованій системі.

Зокрема у протокол про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 працює на посаді бухгалтера фінансово-економічної служби В/Ч НОМЕР_1 , проте посадова інструкція, з якою ознайомлена ОСОБА_1 має назву «Посадова інструкція бухгалтера з нарахування заробітної плати, складання звіту по ЄСВ, складання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого, сплаченого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1-ДФ) військової частини НОМЕР_1 ». Копії наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду бухгалтера В/Ч А-0536 або посаду бухгалтера фінансово-економічної служби В/Ч А-0536 суду не надано.

Окрім того, посадова інструкція бухгалтера з нарахування заробітної плати, складання звіту по ЄСВ, складання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого, сплаченого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (1-ДФ) військової частини НОМЕР_1 містить вичерпний перелік обов`язків, які повинна неухильно виконувати ОСОБА_1 у своїй службовій діяльності.

Зокрема в п.7 посадової інструкція ОСОБА_1 передбачає, що остання повинна «постійно вивчати та керуватися у повсякденній діяльності вимогами законодавчих актів та інших нормативно-правових актів з питань оплати праці працівників,ведення бухгалтерського обліку складання фінансової звітності, твердо їх знати та правильно використовувати в практичній роботі , вносити пропозиції щодо їх виконання».

Інших обов`язків щодо знання та виконання нормативно-правових актів у сфері дотримання законодавства про використання та обробку інформації з обмеженим доступом, знання правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї, тощо, посадова інструкція не містить.

Окрім того, розділ 4 посадової інструкція ОСОБА_1 передбачає відповідальність за: неякісне та несвоєчасне виконання посадових обов`язків, бездіяльність або зловживання наданими бухгалтеру правами, достовірність даних у встановлених формах звітності - у межах визначених чинним законодавством України; правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, - в межах, визначених діючим адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України, завдання матеріальної шкоди.

Зазначений розділ не передбачає настання відповідальності за порушення законодавства України про порядок доступу до інформації з обмеженим доступом.

Пояснення ОСОБА_1 додані до протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть слугувати беззаперечним доказом її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, і не можуть бути покладені в основу судового рішення про вчинення ним правопорушення в порядку ст..63 Конституції України .

Особою, уповноваженого на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП не прийнято заходів для встановлення доказів в справі про адміністративне правопорушення (наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи).

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст. ст. 9, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, що має бути встановлено судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212-6 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212-6 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 23, 26, 36, 173, 247, 278, 280-287 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.212-6 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Е. М. Сініцин