Справа № 302/363/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2021 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І.С., за участю захисника адвоката Рішка С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/420/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28. 05. 2021.

Цією постаново:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , не працюючий, не одружений, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.

Цією ж постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 742698 від 13. 04. 2021 та постанови судді від 28. 05. 2021 вбачається, що 13. 04. 2021 біля 19 год. 45 хв. ОСОБА_1 не виконав законні вимоги працівника поліції, не пред`явив посвідчення водія після зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим був затриманий і доставлений в приміщення відділення № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області для з`ясування особи і складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 389987 від 13. 04. 2021 ОСОБА_1 ставилось за провину і те, що він 13. 04. 2021 о 19 год. 20 хв. був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом марки «БМВ 316» номерний знак НОМЕР_1 з підозрою на порушення правил дорожнього руху, передбаченого пунктом 31.4.7 «в» Правил дорожнього руху України: на лобовому склі нанесено покриття, яке погіршує його прозорість.

Своє рішення про закриття провадження у справі суддя мотивував тим, що матеріали справи не містять належних і достовірних доказів, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП. Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 389987 від 13. 04. 2021, не зазначено відомості про повторне притягнення протягом року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, а також не додано доказів, які б підтверджували даний факт. У матеріалах справи також не має доказів застосування поліцейським спеціального приладу на підтвердження порушення правил дорожнього руху водієм щодо недотримання стандарту світло пропускання вітрового скла автомобіля.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , порушує питання про скасування постанови судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28. 05. 2021 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що матеріалами справи не доведено факту його злісної непокори законному розпорядженні працівнику поліції. Стверджував, що поліцейський безпідставно зупинив керований ним автомобіль, не пред`явив йому доказів порушення правил щодо керування автомобілем з непрозорим лобовим склом, не здійснював заміри спеціальним приладом і безпідставно склав протокол про це правопорушення, поліцейський також безпідставно затримав його і не взяв до уваги його пояснення про те, що він може пред`явити електронні посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу через мобільний додаток «ДІЯ». Окрім того зазначає, що постановою судді від 28. 05. 2021 закрито провадження у справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, вважає, що допущення ним порушень п. 31.4.7 «в» Правил дорожнього руху України стало підставою для зупинки транспортного засобу, враховуючи висновок суду про відсутність в його діях складу такого правопорушення, то зупинення керованого ним автомобіля є незаконним, як всі подальші дії та прийняті рішення працівників поліції. Також звертає увагу на те, що наявний у справі відеозапис не є безперервним та викладений фрагментами, з яких не вбачається ні марки автомобіля, ні його номерного знаку, як і не зрозуміло, що за особа керує транспортним засобом. Також до протоколів не додано жодних даних, які б посвідчували особу поліцейського і чи ця особа була уповноважена на складення протоколів про адміністративні правопорушення.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд враховує думку захисника, який не заперечив проти розгляду апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 , який обізнаний про день, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката Рішка С.І., який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, постанову суду першої інстанції, скасувати а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

-3-

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З апеляційної скарги вбачається, що в ній не ставиться питання про скасування постанови суду в частині закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, тому апеляційним судом постанова в цій частині не перевіряється, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статею 185 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, та суспільні відносини у сфері державного управління.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Таким чином, злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про прояв явної неповаги до органів і осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова порушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Основні права працівника поліції встановлено у розділах IV «Повноваження поліції», V «Поліцейські заходи» Закону України «Про національну поліцію». Зокрема, поліція здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

-4-

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 13. 04. 2021 біля 19 год. 45 хв., ОСОБА_1 не виконав законні вимоги працівника поліції, не пред`явив посвідчення водія після зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим був затриманий і доставлений в приміщення відділення № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області для встановлення особи та складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вказаних діях доведена: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 742698 від 13. 04. 2021, протоколом про адміністративне затримання серії АА № 003993 від 13. 04. 2021, згідно якого ОСОБА_1 був затриманий у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП для встановлення особи, оскільки водій транспортного засобу марки «БМВ 316» номерний знак НОМЕР_1 відмовився на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення подія; рапортом інспектора СРПП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області Криванича В.І. від 13. 04. 2021, який доповів про обставини вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП; належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 100449 від 13. 04.2 021, відповідно до якої ОСОБА_1 13. 04. 2021 о 19 год. 30 хв. в с. Колочава по вул. Шевченка, керуючи транспортним засобом марки «БМВ 316» номерний знак НОМЕР_1 , не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, відеозаписом з нагрудних камер працівників патрульної поліції, на яких зафіксовано, що поліцейський зупинив водія автомобіля ОСОБА_1 і пояснив причину зупинки тим, що вітрове скло автомобіля є затемнене, а тому він має намір скласти з цього приводу протокол про адміністративне правопорушення. Поліцейський пред`явив вимогу до водія надати посвідчення на право керування транспортним засобом та інші документи про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс, сертифікат, що стверджує дотримання стандарту покриття вітрового скла легкового автомобіля. Натомість водій ОСОБА_1 законні вимоги поліцейського не виконав, не зважаючи на те, що йому поліцейським неодноразово роз`яснено причини зупинки і в наполегливій формі, неодноразово повторено вимогу пред`явити посвідчення водія або ж документи про особу, на що ОСОБА_1 не реагував та не надавав поліцейському для огляду мобільний додаток «ДІЯ», після чого на законних підставах було проведене його затримання та доставлено до відділення поліції для встановлення особи та складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він розцінив вимогу поліцейського як незаконну та не надавав йому для огляду мобільний телефон з додатком «Дія», спростовуються змістом переглянутого відео.

При цьому з відеозапису з боді камер поліцейських не вбачається обставин, за яких ОСОБА_1 демонструє поліцейському мобільний додаток програми «ДІЯ». Отже, ОСОБА_1 не підтвердив жодним доказом ті обставини, на які він посилається. З обставин справи вбачається, що поліцейський обґрунтовано зупинив водія ОСОБА_1 , бо на вітровому склі автомобіля зі сторони водія було пошкоджено скло. Дії поліцейського щодо з`ясування технічних несправностей на автомобілі, які обмежують оглядовість водія під час керування ним транспортного засобу, не є свавільними чи такими, що не передбачені правилами дорожнього руху або ж суперечать повноваженням поліцейського під час несення ним патрульної служби.

-5-

Не вбачає суд апеляційної інстанції і підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18. 12. 2018 №1026, згідно якого, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для скасування постанови суду, і підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими, немає, позаяк доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Апеляційний суд звертає увагу, що відеозапис, долучений до справи, є засобом об`єктивного контролю, він, незалежно від бажання кожного з учасників події, фіксує дії кожного з них, цей відеозапис апеляційний суд вважає належним і допустимим, а також достатнім доказом для постановлення остаточного рішення в справі.

Також з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що адміністративне затримання ОСОБА_1 було здійснене в межах вимог ч. 1 ст. 263 КУпАП, під час адміністративного затримання ОСОБА_1 було забезпечено адвоката Белла В.М. за рахунок безоплатної державної правової допомоги. У протоколі про адміністративне затримання жодних заперечень і клопотань з приводу обставин затримання, незаконності дій поліцейських ОСОБА_1 не вказував.

Посилання ОСОБА_1 на те, що не виконував вимоги працівника поліції, оскільки вважав їх незаконними, не спростовують факту правопорушення, так як суб`єктивна думка ОСОБА_1 стосовно незаконності рішення вищенаведеного суб`єкта не звільняє його від обов`язку виконати розпорядження (вимогу) працівника поліції, який виконує свої безпосередні обов`язки та з`явився на місце подій за викликом з приводу порушення правопорядку.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що прийняття судом рішення закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП, автоматично виключає його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки законність вимоги поліцейського спростована висновками суду, не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогам Закону.

На такі твердження апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26. 06. 1992 (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції (поліції) при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КпАП України настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Законом України «Про національну поліцію» закріплені повноваження поліцейського, в тому числі їх права та обов`язки, з яких вбачається, що вимоги працівника поліції та розпорядження - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, та має бути законодавчо обґрунтований.

-6-

Аналізуючи досліджені докази, а також зафіксовану на відеозаписі поведінку ОСОБА_1 , а також те, що затримання останнього відбувалось у зв`язку з вимогою поліцейського надати документ, який посвідчує право керування транспортним засобом, за що ОСОБА_1 був окремо підданий адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає, що вимога інспектора поліції носила законний характер, а тому в діях ОСОБА_1 наявний склад передбаченого ст. 185 КУпАП адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що дані вимоги Закону суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване щодо нього стягнення відповідає санкції, інкримінованого йому правопорушення.

Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП України і накладено стягнення у відповідності до санкції, зазначеного закону.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28. 05. 2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: