Справа №479/1063/20
Провадження № 33/812/44/20
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Дулдієра О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову, яку ухвалив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської О.В. у приміщенні цього суду 16 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №209186, складеному 18 жовтня 2020 р., 18 жовтня 2020 р. о 04:30 год., рухаючись по вул. Театральна, поблизу б.№2, м. Первомайськ, Миколаївська область, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, незв`язна мова, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Судом першої інстанції справу розглянуто без участі ОСОБА_1 .

Постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Апелянт вважає, що постанова є незаконною, необґрунтованою та передчасною.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді даної справи вимог статей 245, 280 КУпАП не дотримався, допустив формальне ставлення до вирішення справи, з`ясував обставини неповно та не всебічно, не проаналізував досліджені докази та не надав їм належної юридичної оцінки, що загалом призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. ОСОБА_1 зазначає, що 8 жовтня 2020 р. біля 04:30 год. в м. Первомайськ по вул. Театральна поблизу б.№2 він їхав в якості пасажира в автомобілі, марку якого не пам`ятає. З постанови йому стало відомо, що це був автомобіль Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , і їх було зупинено працівниками поліції, з якими у апелянта виник конфлікт, після чого поліцейські склали протокол на ОСОБА_1 , даний факт можуть підтвердити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також підтверджується відеозаписом, який додано до адміністративного протоколу. Крім того зазначає, що працівникам поліції він своїх документів не надавав, та будь-яких протоколів в його присутності не складалось, однак працівники поліції погрожували тим, що вони складуть протокол і у його відсутність. До того ж, апелянт вказує, що суд ухвалив передчасне рішення, без допиту всіх свідків по даній справі, оскільки вони були відсутні в судовому засіданні, що є порушенням його права на захист. З доказів, доданих працівниками поліції, а саме відеозапису, вбачається, що він знаходився в поліцейському автомобілі та авто не керував, а свідки, зазначені в протоколі, відсутні.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Дулдієра О.А., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення свідків, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

Перевіривши під час апеляційного розгляду наявні у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що такий висновок не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи про адміністративне правопорушення.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності, й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані судом першої інстанції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкремінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №209186, що складений 18 жовтня 2020 р., 18 жовтня 2020 р. о 04:30 год., рухаючись по вул. Театральна, поблизу б.№2, м. Первомайськ, Миколаївська область, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, незв`язна мова, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в апеляційному суді він заперечує факт керування транспортним засобом 18 жовтня 2020 року о 04 год. 30 хвил. Пояснював, що у вказаний час повертався з весілля до готелю та був в салоні автомобілю Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , як пасажир, керувала транспортним засобом інша особа. Цей автомобіль було зупинено працівниками поліції, але протокол про правопорушення за його участі не складався.

Оскільки судом першої інстанції адміністративну справу, яка переглядається, було розглянуто без участі ОСОБА_1 , за відсутності доказів його належного повідомлення про час та місце судового засідання, апеляційним судом було задоволено клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про виклик свідків.

Так, свідок ОСОБА_2 пояснив, що 18 жовтня 2020 року він разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був на весіллі. На прохання ОСОБА_1 він погодився відвезти його з родиною до готелю, оскільки був тверезий. Він був за кермом автомобілю Mersedes-Benz, а ОСОБА_1 з сім`єю пасажирами, коли їх зупинили працівники поліції. Протокол при цьому не складали.

Аналогічні пояснення в суді надали свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підтвердивши, що разом з ОСОБА_1 вночі 18 жовтня 2020 року поверталися з весілля до готелю, їхали в автомобілі, яким керував ОСОБА_2 , коли цей автомобіль зупинили працівники поліції.

На відеозапису, який доданий поліцейськими до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №209186, зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває у поліцейському автомобілі на передньому пасажирському сидінні та розмовляє по телефону. У записі не зафіксовано зупинки працівниками транспортного засобу марки Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 , вчинення ОСОБА_1 функцій з керування цим автомобілем, відмову останнього пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Тобто наданий поліцією відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення та про порядок складання протоколу про адміністративні правопорушення.

Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований частиною 1 статті 251 КУпАП. Обов`язок же по збиранню доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні порушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 18 жовтня 2020 року близько 5 години, вказаний у письмових поясненнях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в якості свідків підписали протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №209186.

Апеляційний суд вважає, що вказані пояснення не є належними доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані особи у судовому засіданні судом першої інстанції не опитувалися, двічі викликалися до суду апеляційної інстанції, але не з`явилися, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №209186 від 18 жовтня 2020 року особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не підписаний, його пояснення у справі відсутні.

За такого в матеріалах справи відсутні допустимі, достатні та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом (тобто виконував будь-які функції водія) з ознаками сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД №209186, складеному 18 жовтня 2020 р., та відмовився від проходження огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, а тому недоведеним є факт вчинення ним вказаного у протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України суд помилково дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 18 жовтня 2020 р. правопорушення, оскільки в суді не доведена належними та допустимим доказами наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, через відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням встановлених вище обставин не впливають на прийняте рішення.

Керуючись статтями 247, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 16 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП за протоколом серії ДПР18 №209186 від 18 жовтня 2020 року, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.М. Базовкіна