Справа № 163/1247/21 Провадження №33/802/558/21 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст. 472 МК України Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П.П., з участю секретаря судового засідання Грицишин О.В., представника Волинської митниці Держмитслужби Каліщука А.В., захисника Кривошея А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргузахисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кривошея А.М., на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10червня 2020 року,

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , приватного підприємця, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 64420 (шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять) гривень07 копійок з конфіскацією в дохід держави 2 шт. стейдж-боксів, 2 шт. акустичних систем загальною вартістю 64420,07 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської митниці Держмитлужби218 грн витрат за зберігання товарів.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420,40 грн судового збору.

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 10 травня 2021 року через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби, будучи пасажиром автомобіля «Мерседес-Бенц», номерний знак НОМЕР_1 ,вказав у власній митній декларації 3 пари кросівок загальною вартістю 500 Євро, не задекларувавши за встановленою формою 2 стейдж-боксів, 2 акустичних систем загальною вартістю 64420,07 гривень, що знаходилися в багажному відділенніавтомобіля разом із задекларованими товарами і були виявлені під час митного контролю.

У поданій апеляційній скарзі захисник Кривошей А.М. вказує про часткове визнання ОСОБА_1 порушення митних правил та його щире каяття,проситьскасувати постанову Любомльського районного суду Волинської області від 10.06.2021 та закрити провадження у справі за відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення.Не погоджується з накладеним на ОСОБА_1 стягненням, оскільки порушення митних правил вчинене вперше через недосконале знання митного законодавства та переміщувані предмети ОСОБА_1 вважав особистими речами. Вказує, що можливість використання стейдж-боксів у професійних цілях, що зазначено в оскаржуваній постанові, не спростовує право особи використовувати якісне звукове обладнання для власних потреб під час подорожі також вважає, що конфіскована акустична система відноситься до особистих речей відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 370 МК України. Зазначає про відшукування судом з власної ініціативи доказів для доведення вини ОСОБА_1 , а саме посилання на загальнодоступну інформацію з мережі Інтернет про характеристики вилученого майна, що, на думку захисту, протирічить практиці Європейського суду з прав людини.Крім цього, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Згідно вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

У відповідності з вимогами ст. 472 МК України адміністративним правопорушенням є недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей, або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

Згідно з ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

В п.36 ст.4 МК України вказано визначення особистих речей, якими є товари, нові і такі, що були у вжитку, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб фізичної особи, які відповідають меті перебування зазначеної особи відповідно в Україні або за кордоном, переміщуються через митний кордон України у ручній поклажі, супроводжуваному та несупроводжуваному багажі і не призначені для підприємницької діяльності, відчуження або передачі іншим особам.

Згідно із п.9, 13 ст.370 МК України особистими речами вважаються, зокрема, один переносний звуковідтворювальний пристрій (у тому числі магнітофон, диктофон, програвач компакт-дисків тощо) з обґрунтованою кількістю плівок, платівок, дисків; переносні персональні комп`ютери у кількості не більше двох штук і периферійне обладнання та приладдя до них; флеш-карти у кількості не більше трьох штук.

Таким чином, суддя першої інстанції дійшов висновку, що переміщувані ОСОБА_1 акустична система «dBTechnologiesB-Hype 12» в кількості 2 шт та стейдж-бокс «DL 16» також в кількості 2 шт(придбані ним перед поверненням в Україну) не мають ознак забезпечення його повсякденних потреб відповідно до мети перебування за кордоном, та сумарна фактура вартість яких перевищував 500 євро, згідно рахунку VKRE-5448130 від 07.05.2021, що у свою чергу підтверджує невиконання ним обов`язку щодо декларування вищевказаного товару. З таким висновком повністю погоджується і апеляційний суд. Крім того, винуватість ОСОБА_1 стверджується протоколом про порушення митних правил, актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, митною декларацією, контрольним талоном, службовою запискою та рахункомVKRE-5448130, в якому вартість незадекларованих товарів становить 1928 Євро .

Твердження апелянта про те, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, не узгоджуються з вищевказаними матеріалами справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що останній для проходження митного контролю обрав «червоний коридор», чим заявив про наявність у нього товару, який підлягає декларування чи оподаткуванню митними платежами, в іншому випадку йому необхідно було б обрати «зелений коридор». Поряд з цим, заповнюючи митну декларацію (а.с.9), ОСОБА_1 заявив, що перевозить через митний кордон лише 3 пари кросівок вартістю 500 Євро, та жодним чином не вказав про наявність у нього акустичної системи «dBTechnologiesB-Hype 12» в кількості 2 шт та стейдж-боксів «DL 16» в кількості 2 шт, які були виявлені інспектором при огляді транспортного засобу та які не є особистими речима відповідно до ст.370 МК України. Крім цього, в клопотанні ОСОБА_1 (а.с. 28) та в апеляційній скарзі зазначається про часткове визнання своєї вини правопорушником щодо не зазначення в митній декларації детального опису товарів та особистих речей, які переміщувалися ним.

Відповідно до ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Таким чином, судом першої інстанції для встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме визначення технічних характеристик вилученого майна, було застосовано інформацію із мережі Інтернет, яка є загальнодоступною. Тому посилання з цього приводу суд апеляційної інстанції вважає безпідставним.

Щодо клопотання апелянта про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ст.22, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України. При вирішенні питання про накладення стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. При цьому, суди, за наявності підстав, повинні обговорювати питання про можливість звільнення таких осіб від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення на підставі статті 22 КУпАП, згідно якої таке звільнення можливе за правопорушення, яке не становить великої суспільної небезпеки і не завдає значних збитків державним чи суспільним інтересам.

У відповідності до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто застосування вимог ст.22 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком.

Таким чином, апеляційний суд, навіть з урахуванням поданих в клопотанні характеризуючих даних про особу та вилучений товар, не вбачає можливості звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не є малозначним.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведені та зібрані у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та призначив стягнення, яке відповідає вимогам митного законодавства, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції, на що вказує скаржник в апеляційній скарзі, немає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294,295 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 адвоката Кровошея А.М., залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 10 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського

апеляційного суду П.П. Борсук