Справа № 163/1073/21
Провадження №3/163/661/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Шеремета С.А.,

з участю секретаря Голядинець О.В.,

особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

представника потерпілої Воробей О.В.,

розглянувши направлений Ковельським районним управлінням поліції ГУ НП у Волинській області протокол серії АПР18 №687963 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.173-4 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає по АДРЕСА_1 , директора Куснищанської ЗЗСО І-ІІІ ступенів Любомльської міської ради Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , будучи директором Куснищанської ЗЗСО І-ІІІ ступенів, 02.04.2021 отримавши від класного керівника 5 класу ОСОБА_4 інформацію в усній формі про вчинення булінгу відносно малолітнього ОСОБА_5 з боку однокласника ОСОБА_6 , в порушення вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про освіту», не повідомила уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про випадки булінгу (цькування) учасника освітнього процесу, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.5 ст.173-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину заперечила, вказавши, що повністю підтримує клопотання свого захисника про закриття провадження в справі, з наведених у ньому підстав.

Захисник особи, що притягується до відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Кирилюк-Гуж Д.С. висловила свою правову позицію про відсутність в діях її підзахисної складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст.173-4 КУпАП, повністю підтримала своє письмове клопотання про закриття провадження в справі, з наведених у ньому підстав, та просила його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 , кожна зокрема, заявили, що вважають доведеною винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, просили останню визнати винуватою.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її захисника, потерпілої та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 173-4 КУпАП, булінг (цькування) - діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

При розгляді цієї справи суд виходить із того, що булінг (цькування) тривожна тенденція, особливо для сучасного дитячого і молодіжного середовища. Вирішальна роль у протидії насильству і булінгу належить педагогам. Проте впоратися з цією проблемою вони можуть тільки завдяки системному підходу та підтримки керівництва школи, батьків, представників місцевих органів влади та громадських організацій, а також із залученням та участі дітей та молоді.

Частина 5 ст.173-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за неповідомлення керівником закладу освіти уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про випадки булінгу (цькування) учасника освітнього процесу.

Суд під час розгляду протоколу не встановлює чи дійсно мав місце факт булінгу, це не є предметом розгляду діяння, що передбачене ч. 5 ст. 173-4 КУпАП. Для кваліфікації за цією статтею достатньо встановити обґрунтованість підозри наявності булінгу і відповідно неповідомлення про це керівником закладу освіти.

З пояснень потерпілої, яка була допитана в якості свідка, ОСОБА_3 установлено, що остання неодноразово усно зверталася до директора з проханням вирішити ситуацію, яка склалася між її сином ОСОБА_5 та його однокласником (онуком директора) ОСОБА_6 , а саме, що ОСОБА_6 систематично принижує її сина, у зв`язку із чим останній не хоче ходити до школи, а також у нього значно погіршився стан здоров`я, однак на такі звернення ніяк не відреагувала.

Такі пояснення потерпілої підтверджено і поясненнями інших свідків допитаних в судовому засіданні.

Так, класний керівник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що між учнями 5-го класу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , орієнтовно з жовтня-листопада 2020 року, склалися неприязні відносини. Вважаючи, що відносно ОСОБА_5 вчиняється булінг, явні ознаки якого мали місце, 02.04.2020 повідомила про це керівника навчального закладу ОСОБА_1 в усній формі, на що остання жодним чином не відреагувала, а навпаки почала вчиняти на неї тиск. Вважає, що ОСОБА_1 не повідомила про факт булінгу учасника освітнього процесу, оскільки ОСОБА_6 , який вчиняв психологічне насильство відносно ОСОБА_5 , є онуком останньої. Таке неповідомлення тривало аж до 15.04.2021 поки мати ОСОБА_5 повідомила органи національної поліції про це.

Лікар-педіатр Любомльського ТМО ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_3 зверталася до неї за медичною допомогою через погіршення самопочуття її сина ОСОБА_5 . Під час другого візиту остання повідомляла, що в сина негаразди в школі. Показала, що емоційний стан дитини міг бути одним із чинників погіршення його самопочуття.

Інспектор сектору ювенальної превенції Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Соколюк Я.О. надала суду пояснення аналогічні складеній нею довідці про результати проведення перевірки, а працівники відділу у справах дітей, сім`ї та молоді Любомльської міської ради: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що за результатами реагування на заяву ОСОБА_3 , яка надійшла на адресу міського голови по факту вчинення булінгу відносно її малолітнього сина, встановлено, що останній є дитиною, яка зазнала насильства.

ОСОБА_11 мати ОСОБА_6 , будучи допитаною в якості свідка, підтвердила, що в неї неодноразово були розмови з ОСОБА_3 щодо взаємних неприязних відносин, які склалися між їхніми дітьми, однак вважала, що конфлікт закінчено і нічого страшного в цьому немає.

Пояснення інших свідків суд до уваги не приймає по суті справи, оскільки їх зміст не стосується предмета доказування, а стосується виключно позитивної характеристики ОСОБА_1 , як керівника. Однак вони підтверджують, що між учнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 останнім часом виникали конфлікти.

За таких обставин, ознаки булінгу для стороннього об`єктивного спостерігача не є явно необґрунтованими та не є неприйнятними з будь-яких інших підстав, тому їх слід визнати обгрунтованими.

Ознаки булінгу та неповідомлення ОСОБА_1 про це також підтверджується і матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення, довідкою про результати проведення перевірки, заявами ОСОБА_3 від 15.04.2021, зверненнями ОСОБА_3 від 07.04.2021 та 12.04.2021, листом начальника відділу у справах дітей, сім`ї та молоді від 14.04.2021, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , висновком комісії №47 від 13.04.2021.

Суд не враховує та не бере до уваги пояснення ОСОБА_1 та твердження її захисника в частині того, що оскільки комісією не було встановлено факту булінгу, поліцію непотрібно було повідомляти.

Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку реагування на випадки булінгу, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України № 1646 від 28.12.2019 року, керівник закладу освіти у разі отримання заяви або повідомлення про випадок булінгу (цькування), зобов`язаний невідкладно у строк, що не перевищує однієї доби повідомити територіальний орган Національної поліції України, а також вчинити ще ряд дій, передбачених порядком. Аргументи захисту про імперативну послідовність дій керівника закладу освіти у випадку виявлення ознак булінгу, що визначена ч. 3 ст. 26 Закону України «Про освіту» є неприйнятними, оскільки у вказаній нормі визначені повноваження, а не конкретна послідовність дій. А от у вищеназваній нормі Порядку чітко і конкретизовано визначено про обов`язок керівника у разі отримання заяви або повідомлення про випадок булінгу (цькування), невідкладно у строк, що не перевищує однієї доби повідомити територіальний орган Національної поліції України, що не було зроблено ОСОБА_1 .

Прийняття законів України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії булінгу» потребувало вжиття заходів до організації роботи у закладах загальної середньої освіти та місцевих органах управління у сфері освіти, спрямованих на захист прав та інтересів дітей, а також інших учасників освітнього процесу.

Як установлено судом, 02.04.2021 в кабінеті директора ОСОБА_1 було повідомлено про ознаки булінгу, зокрема що має місце тривале приниження учня ОСОБА_5 з боку учня ОСОБА_6 пік якого проявився 02.04.2021, коли в навчальному класі останній публічно закликав учнів голосувати за те, що учень ОСОБА_5 є « ОСОБА_18 ». Проте директор, вважаючи що питання не є важливим, проігнорувала таке звернення. Наслідком такої бездіяльності, що тривала до 15.04.2021 стало звернення ОСОБА_3 , матері учня, до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 , яка на момент надходження усного звернення про булінг була директором навчального закладу, в порушення вимог порядку реагування на випадки булінгу, не повідомила органи національної поліції про випадок булінгу, таке неповідомлення тривало до 15.04.2021, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 173-4 КУпАП.

Суб`єкт зазначеного правопорушення зобов`язаний в разі надходження заяви про вчинення дій, які підпадають під ознаки булінгу, на протязі доби повідомити органи Національної поліції, а не самостійно, на свій розсуд, чи колегіальним органом, встановлювати наявність факту булінгу і в залежності від результатів здійснювати таке повідомлення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що їй не було відомо про наявність ознак булінгу судом оцінюється критично, оскільки спростовується поясненнями свідків та іншими письмовими матеріалами справи. Окрім того, суд приймає що уваги і той факт, що учасником булінгу є внук ОСОБА_1 , що ймовірно стримувало останню, як керівника закладу освіти у належному реагуванні, як це визначено п.2 розділу ІІ Порядку.

Згідно з ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дослідивши в сукупності всі обставини по справі, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, суд приходить висновку, що на неї слід накласти стягнення у виді штрафу, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З порушниці згідно із ст.401 КУпАП слід стягнути судовий збір у відповідному розмірі.

Керуючись ст.ст.283, 284, 285 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.173-4 КУпАП, і накласти на неї стягнення у виді штрафу в розмірі сімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень.

Штраф в розмірі 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривеньпідлягає стягненню на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (МФО 899998, одержувач: ГУК у Волин.обл/м. Любомль, , код класифікації доходів бюджету 21081100, призначення платежу "адміністративні штрафи та інші санкції").

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (отримувач ГУК у Волинській області/місто Любомль, , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу "судовий збір").

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Повний текст постанови буде виготовлений та вручений протягом трьох днів з моменту проголошення.

Суддя Любомльського районного суду

Волинської області С.А.Шеремета