Єдиний унікальний номер 448/1381/20
Провадження № 3/448/9/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2021 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., при секретарі судового засідання Тхір О.Т., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла з Управління стратегічних розслідувань у Львівській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Мостиська, Львівської області, жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої на посаді провідного спеціаліста Мостиської міської ради Львівської області,

за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

її захисник-адвокат Кубара М.М. (ордер серії ЛВ №180765)

та прокурорка Шегінська О.В.,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

встановив:

І. Обставини адміністративного правопорушення:

17.11.2020 року до Мостиського районного суду Львівської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення за №535 від 10.11.2020 року, відомо, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді провідного спеціаліста Мостиської міської ради Львівської області, являючись відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до статті 172-6 КУпАП, суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. Зокрема, з даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вбачається, що ОСОБА_1 , подала щорічну декларацію за 2019 рік о 15:54 од. 25.06.2020 року, коли таку відповідно до вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» необхідно було подати в строк до 00:00 год., 01.06.2020 року.

Дані дії ОСОБА_1 , органом поліції кваліфіковані за ч.1 ст.172-6 КУпАП, - як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

ІІ. Пояснення учасників справи, короткий зміст показань свідків:

Прокурорка Шегінська О.В. в судовому засіданні зазначила, що вважає, що в діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, оскільки вона, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», не своєчасно, 25.06.2020 року, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. Також, зазначила, що вина ОСОБА_1 , доведена зібраними по справі доказами, згідно вимог закону проведено перевірку та складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Просила визнати ОСОБА_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП та накласти адміністративне стягнення штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. При цьому, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, врахувати фактичні обставини вчиненого.

Крім того, 24.02.2020 року від прокурорки Шегінської О.В., до суду надійшов висновок (у порядку ст.250 КУпАП), в якому вона наголошувала на тому, що підстав для застосування відносно ОСОБА_1 , ст.22 КУпАП (можливість звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення), п.1 ст.247 (відсутність події і складу адміністративного правопорушення) чи ст.38 КУпАП (сплив строків накладення адміністративного стягнення), немає.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в судовому засіданні обставини, вказані у протоколі підтвердила, вказала, що дійсно не подала декларацію вчасно, оскільки вважала, що термін подачі декларації продовжено до 01 липня 2020 року, а не до 01 червня 2020 року. Окрім цього, у зв`язку із карантинними заходами, тривалий час збирала документи для подання декларації. Вказує, що жодного наміру ухилитися від фінансового моніторингу і контролю у неї не було. Вона не вперше декларує майно та доходи, відноситься до цього відповідально і ніколи не допускала порушень при декларуванні.

Захисник Кубара М.М., в судовому засіданні просив закрити провадження у справі та звільнити особу від адміністративної відповідальності. Додатково пояснив, що жодного умислу чи бажання його підзахисної приховати відомості про матеріальний стан не було. Також вказував, що із введенням на території проживання карантинних обмежень, а в подальшому додаткову завантаженість у роботі, його підзахисна вчасно не подала декларацію.

Свідок ОСОБА_2 , в судовому засіданні зазначив, що працює на посаді головного спеціаліста Мостиської міської ради Львівської області. Також він являється уповноваженою особою у Мостиській міській раді Львівської області з питань запобігання корупції. На сесії Мостиської міської ради 03.07.2020 року було затверджено положення про уповноважену особу з питань запобігання корупції. Згідно вказаного положення він керуючись Порядком перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій впродовж 10 днів з момент закінчення терміну подання декларації повинен письмово повідомити НАЗК про факт подання/не подання суб`єктами декларування декларації. Однак, у вказаний термін, як він зазначив, не подав у вищевказаний орган інформацію щодо суб`єктів декларування які подали чи не подали декларацію, уповноважену на виконання функції держави. В подальшому він через незадовільний стан здоров`я звернувся у лікувальний заклад. На початку липня місяця 2020 року на адресу Мостиської міської ради надійшов лист з НАЗК, у якому останні просили повідомити про своєчасність подання декларацій працівниками Мостиської міської ради. Після поглибленої перевірки подання працівниками Мостиської міської ради декларації, він виявив несвоєчасне подання декларації провідним спеціалістом Мостиської міської ради ОСОБА_1 , і депутата Мостиської міської ради ОСОБА_3 . В подальшому про вказаний факт він письмово повідомив НАЗК. Вказував на те, що у несвоєчасному поданні декларації провідним спеціалістом ОСОБА_1 , є також його провина.

Особа, котра складала протоколи щодо вчиненням ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, - старший оперуповноважений 6-го відділу (протидії корупції) УСР у Львівській області ДСР Національної поліції України Смітюх Ю.О., в судовому засіданні пояснив, що на адресу ДСР надійшло повідомлення від Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому містились дані про те, що ОСОБА_1 ніби то вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.172-6 КУпАП. В подальшому, ним була проведена перевірка повідомлення щодо поважності причин порушення ОСОБА_1 , вимог фінансового контролю, яке надійшло від НАЗК та на підставі зібраних матеріалів складено відповідний протокол. Зазначив, що вважає датою виявлення правопорушень дату складання відповідного протоколу, тобто 10.11.2020 року, оскільки на момент складання відповідного протоколу були зібрані всі необхідні докази, що в сукупності свідчили про неповажність причин вчинення правопорушень ОСОБА_1 ..

ІІІ. Докази на підтвердження встановлених суддею обставин, мотиви неврахування окремих доказів, застосоване судом законодавство та висновок суду:

Дослідивши протокол та додані до нього матеріали, допитавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , вислухавши думку прокурорки ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_1 адвоката Кубари М.М., приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.1 ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Так, допитана в судовому засіданні ОСОБА_1 , за обставинами справи показала, що умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації не мала.

Встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на посаді провідного спеціаліста Мостиської міської ради та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом на якого поширюються вимоги вказаного антикорупційного Закону.

Законом від 17.03.2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1-го квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1-го червня.

Слід зазначити те, що ОСОБА_1 , дійсно подала декларацію за 2019 рік, лише 25.06.2020року, тобто невчасно.

Статтею 1 Закону №1700-VІІ «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про запобігання корупції», державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

З диспозиції частини 1 статті 172-6 КУпАП вбачається, що відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП має одночасно існувати дві ознаки, а саме: особа має несвоєчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; та особа має здійснити вказані дії без поважних причин.

У даному випадку, є очевидним та ніким не оспорюваним фактом несвоєчасне подання декларації ОСОБА_1 .

Причини, які були повідомлені ОСОБА_1 , як такі, що перешкодили їй вчасно подати декларацію, не можна визнати такими, що заслуговують на увагу та можуть бути визнані поважними з точки зору їх змісту.

Таким чином, є очевидним, що ОСОБА_1 , допустила відповідне порушення Закону та подала декларацію з пропуском встановленого строку.

Разом з тим, вважаю, що порушення строку, хоча формально і містить ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП але через малозначність не становить суспільної небезпеки та не заподіяло і не могло заподіяти істотної шкоди суспільству та державі.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень законів України «Про засади запобігання та протидії корупції», «Про відповідальність юридичних осіб за вчинення корупційних правопорушень», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення» (справа про корупційні правопорушення та введення в дію антикорупційних законів) від 06.10.2010 року № 1-27/2010, судом серед іншого проведена думка, що корупційна діяльність безпосередньо пов`язується з корисливими діями (бездіяльністю) посадової особи при виконанні покладених на неї службових обов`язків. Зазначене може прирівнюватися до давання чи отримання хабаря, зловживання службовим становищем чи впливом, сприяння відмиванню отриманих від корупційних злочинів доходів, їх приховуванням, розкраданням чи нецільового використання майна, перешкоджання здійсненню правосуддя, а також незаконного збагачення як значного збільшення доходів, яке перевищує законні доходи особи і яке вона не може раціонально обґрунтувати, тощо.

Тобто, ключовою метою декларування доходів та майна публічних посадових осіб є безумовно запобігання незаконному збагаченню або врегулювання конфлікту інтересів. У даному випадку незаконне збагачення не у кримінально правовому аспекті, а як дії посадової особи, що передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Незаконне збагачення передбачає значне збільшення активів державної посадової особи, яке перевищує її законні доходи, які вона не може раціонально обґрунтувати.

У даному випадку особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, яка зобов`язана відповідно до вимог Закону декларувати свої доходи і статки не ухилилась від декларування, не бажала приховати свої доходи і майно, а допустила помилку у строках подачі декларації. Є очевидним, що у даному випадку мова може йти лише про відсутність дисциплінованості у особи, тобто певного порядку поведінки, яка передбачає сумлінне ставлення до виконання всіх Законів, нормативних актів та загальновідомих правил.

Окрім того, держава фактично не понесла жодних негативних юридичних наслідків, оскільки хоча і з запізненням (на 25 днів), однак отримала інформацію щодо статків державного службовця.

Натомість, для ОСОБА_1 , юридичні наслідки після притягнення до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення будуть на думку судді занадто суворі та не справедливі, оскільки окрім санкції у вигляді штрафу, до особи застосовуються обмеження у вигляді позбавлення права на державну службу, яке передбачено Законом України «Про державну службу».

Не можна визнати пропорційним порушення строку подачі декларації на 25 днів і позбавлення особи роботи. Тяжкість безпосередніх дій ОСОБА_1 , не є такою, що викликає необхідність застосування всіх наявних адміністративних процедур держави, тільки з єдиною метою, щоб позбавити особу роботи в державній службі, навіть в умовах недотримання нею загального строку подання декларації.

Підстав для застосування у вказаних правовідносинах Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України від 27.10.2020 року, Справа № 1-24/2020(393/20) не має, оскільки вказаним рішенням не вирішувались питання, що стосуються адміністративної відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією. Що стосується загальних повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції, у даному випадку, це не є предметом судового розгляду. Протокол у даному випадку складений уповноваженими особами Національної поліції України.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип законності ґрунтується на ідеї, що закон повинен попереджати перш, ніж карати. По-друге, вказаний принцип ґрунтується на демократичній вимозі про обмеження влади законом.

Законність в змозі приймати формальний і матеріальний зміст. Дотримання формальної законності передбачає наявність закону, а матеріальна законність означає відповідність закону вищим нормам (Конституційним, міжнародному праву та ін.), а також відповідність процесуальних дій - закону.

Відповідно до ст.9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.

Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.

Реалізація принципу індивідуалізації адміністративної відповідальності тісно пов`язана із інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.

Перша з них, репресивно-каральна (або «штрафна»), полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення.

Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

За змістом ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинними нормами КУпАП не визначається поняття малозначності вчиненого правопорушення та виключного переліку діянь, які можуть вважатися малозначними. Орган (посадова особа), уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, звільняє правопорушника від адміністративної відповідальності в кожному випадку окремо, зважаючи на характер вчинюваного діяння та обставини справи, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Положення ст.22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

При вирішенні питання про застосування положень ст.22 КУпАП суд вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено. Проте, у кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності дії, наслідки, обставини, з урахуванням даних, що характеризують особу, враховуючи, що ОСОБА_1 , вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вперше, затримавши подання нею щорічної декларації на незначний термін (25 днів); враховуючи, що від вчинення даного адміністративного правопорушення не настало істотних негативних наслідків, приходжу до висновку про можливість застосування до особи положень ст.22 КУпАП і необхідності звільнення такої від адміністративної відповідальності в зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення та обмежитися усним зауваженням, з наведених вище мотивів та підстав.

Саме усне зауваження вважаю достатнім для виправлення та належної поведінки особи в подальшому, а також співмірним скоєному.

Згідно ч.2 ст.284 КУпАП, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведену норму права, приходжу до висновку, що провадження по даній справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 , підлягає закриттю.

IV. Судовий збір:

Приймаючи до уваги те, що згідно із ст.40-1 КУпАП та Законом України «Про судовий збір», судовий збір з особи може бути стягнуто у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, суд, звільняючи ОСОБА_1 , від адміністративної відповідальності, вважає що судовий збір у розмірі 454,00 грн. стягненню з особи, яка звільнена від адміністративної відповідальності не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 9, 22, 23, 33, 34, 40-1, 245, 280, 283-285, 294 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя -

п о с т а н о в и в:

Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, - закрити.

Попередити ОСОБА_1 про недопустимість в подальшому здійснення подібних правопорушень.

Копію постанови протягом трьох днів вручити або надіслати особі, щодо якої її винесено.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення через Мостиський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Б. Білоус

Постанова набрала законної сили « » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус