Справа №766/6286/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е. розглянувши матеріали, які надійшли з Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Таджикистану м.Душанбе, громадянина України, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №650089 від 11.04.2021р., за змістом якого останній 11.04.2021р. о 11:00 годині, вчинив відносно своєї дружини домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та економічного характеру, а саме виражався грубою нецензурною лайкою та нічого не купує спільним дітям та не допомагає.

Дії ОСОБА_1 особою уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 свою вину у вчиненому не визнав, з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення не погодився. Дав показання про те, що він є віруючою людиною і ніколи в житті не виражався нецензурною лайкою, з дружиною триває процедура розірвання шлюбу, діти проживають і проживали завжди з ним і він їх повністю утримує.

ОСОБА_2 під час судового засідання, пояснила, що її чоловік ОСОБА_1 виражається відносно неї грубою нецензурною лайкою та не надає грошей їй і їх спільним дітям, в подальшому в судове засідання не з`явилась.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення окрім вищезазначеного протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень потерпілої обґрунтована наступними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:

- рапортом оперуповноваженого Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області Дробіна Е.В, в якому зазначено, що 11.04.2021 р. о 11:22 годині надійшло повідомлення про те, що по АДРЕСА_2 , чоловік ОСОБА_2 , не забезпечує її матеріально. На ОСОБА_1 був складений протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.04.2021 р. , з якого вбачається, що ОСОБА_2 просить прийняти міри відносно її чоловіка ОСОБА_1 , який виражається відносно неї грубою нецензурною лайкою та не надає грошей їй і їх спільним дітям;

- терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 11.04.2021;

- формою оцінки ризиків.

Інших доказів матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Оцінюючи досліджені докази, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У свою чергу спеціальним Законом, який визначає відповідні поняття, що застосовано у вищевикладеній нормі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р. № 2229-VIII (далі Закон), відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, які мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Оцінюючи ж показання як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що протягом тривалого часу між останніми існують конфліктні відносини, повязані з можливим розлученням. Хоча ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є членами однієї сім`ї (подружжям), оскільки на момент складення протоколу не розлучені, проте передчасним є твердження, що правовідносини між ними підпадають під дію Закону, оскільки викликані не фактом протиправного впливу одного з подружжя на іншого, а зумовлені конфліктом, спровокованим можливим розлученням.

Крім того, виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психологічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілого, а саме завдання чи ймовірна можливість завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії. Таким чином, законодавцем встановлено, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП наступає за психологічне насильство, яке могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Обов`язок довести, що вчинене психологічне насильство могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосував психологічне або економічне насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Протокол про адміністративне правопорушення, хоча і є самостійним видом доказу, проте обставини викладені в ньому повинні бути перевірені та обґрунтовані за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №650089 від 11.04.2021р. місце вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення не зазначено.

Оскільки обов`язковою складовою протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП є місце вчинення правопорушення, а з досліджених судом доказів вбачається, що останнє було не встановлено під час оформлення протоколу відносно ОСОБА_1 , тому останній не може бути визнаний належним доказом, яким може бути підтверджено обставини вчиненого правопорушення по відношенню до ОСОБА_2 .

Зі змісту вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що було виявлено правопорушення, однак, матеріали справи не містять жодних доказів, окрім «візуального спостереження» інспектора поліції, на основі яких можна б було встановити наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Таке спостереження працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (Постанова Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17). Обґрунтування ж матеріалів справи про адміністративне правопорушення фактично лише показами (власним спостереженням) поліцейського ставить під сумнів його незацікавленість в результатах розгляду справи.

Крім того, враховуючи зміст дослідженого протоколу, з якого вбачається, що протиправні дії ОСОБА_1 було вчинено під час заподіяння домашнього насильства психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , уповноважена особа на складання протоколу не була позбавлена можливості встановлення свідків подій, та відповідне їх опитування.

Надані ОСОБА_1 матеріали, а саме інформація за місцем навчання дітей, акт обстеження умов проживання, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2021р., яким встановлено відсутність доказів відносно дружини домашнього насильства з бокуОСОБА_1 , спростовують обставини викладені в протоколі.

У свою чергу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення протиправних дій суду надано не було.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Отже, в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 23, 36, 173, 185, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяВ. Е. Дорошинська