Справа № 387/374/21
Номер провадження по справі 3/387/181/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року смт Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ВП № 2 (смт.Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 громадянина України, непрацюючого, ідентифікаційним номер в матеріалах справи відсутній, -

за ст. 124 КпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 10.05.2021 о 15 годині 15 хвилин керував транспортним засобом ГАЗ-24 д.н.з. НОМЕР_1 у селі Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Кооперативна, 14, та порушуючи вимоги п. 10.9 ПДР України рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що він не скоював адміністративного правопорушення так як за кермом його автомобіля був ОСОБА_2 , а він перебував на боковому сидінні та ДТП не вчиняв, а також з місця події зник саме ОСОБА_2 . Коли вони їхали, то ОСОБА_1 сидів на пасажирському сидінні, а за кермом був ОСОБА_2 .

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що 10.05.2021 о 15 годині 20 хвилин в селі Тишківка по вулиці Кооперативна, біля магазину "Маркет" його автомобіль марки ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_3 , яка була на стоянці вдарила машина ГАЗ 24 Волга, яка рухалась заднім ходом. Після зіткнення з пасажирського сидіння вийшов ОСОБА_1 , а за кермом перебувала інша особа, яку в обличчя не бачив. В подальшому зазначений водій з місця пригоди поїхав.

Свідок ОСОБА_4 надала показання що бачила ДТП та підтверджує те, що ОСОБА_1 не був за кермом, а сидів на боковому сидінні. За кермом перебував ОСОБА_2 . Також вона попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань.

Суд також оглянув наявні в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 240520 від 10.05.2021, пояснення ОСОБА_1 потерпілого ОСОБА_3 , а також свідка ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що доказів вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять, водночас спростовуються поясненнями ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_3 , а також свідка ОСОБА_4 ..

Відповідно до вимог п.1.4 ПДР України кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують ПДР України.

Відповідно до п.1.5 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.2.3.б ПДР України - забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Суд зазначає, що працівниками поліції не була надана оцінка діям водія та не з`ясовано хто саме був за кермом автомобіля.

Суд звертає увагу на те, що ст.124 КпАП України передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Зокрема, як було встановлено судом, ОСОБА_1 повністю заперечив вчинення ним адміністративного правопорушення.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КпАП України, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликало сумніву у Суду.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 124 КпАП України.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України є саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Враховуючи, що в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, тому відсутня складова вищезазначеного правопорушення. Крім того з встановлених судом обставин справи, ОСОБА_1 не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, так як він не керував транспортним засобом та не вчиняв ДТП.

Згідно з п.1ст.247 КпАП України розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.124,247,ст.256 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції .

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області І. П. Майстер