ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/681/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Порушення правил щодо карантину людей
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

13 липня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шевцової Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Шевцової Ю.В. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює водієм в ТОВ «Трансмейл-2012», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420,40грн.

Постановою встановлено, що 22.09.2020 приблизно о 09:35 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «І-VAN А07А-41», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів у місцевому сполученні за маршрутом 10Е «ст.м. Академіка Барабашова вул. Амосова» в кількості 40 осіб, що перевищує 50 % кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу (22 місця), тим самим порушивши вимоги п.п. 2 п. 11, пп. 10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, що діяла станом на час вчинення правопорушення.

Відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Не погодившись з цим судовим рішенням захисник ОСОБА_1 адвокат Шевцова Ю.В. подала апеляційну скаргу в якій просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам КУпАП, порушує права ОСОБА_1 , постановлена за наслідком хибних висновків суду, які суперечать обставинам справи і підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідно до посадової інструкції водія ТОВ «Трансмейл-2012» водій ОСОБА_1 перебуваючи на маршруті, не має права залишати кабіну водія. Крім того, водій ОСОБА_1 зобов`язаний був за правилами перевезення пасажирів зупинятися на визначених маршрутом зупинках і здійснювати посадку та висадку пасажирів, не мав права не зупинитися на зупинці та відмовити пасажиру в перевезенні з підстав, не передбачених спеціальними нормативно-правовими актами. Також посилалася на практику ЄСПЛ, Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та Конституцію України.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шевцової Ю.В., які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі і просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, яке виразилось в порушенні правил карантину людей.

З цим висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Відповідальність за статтею 443 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ст. 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, оскільки у наведеній диспозиції відсилає до закону та інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, що регулюють та встановлюють певні санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, тому в протоколі про адміністративне правопорушення має зазначатися відповідна норма спеціального закону, законодавчого акту, який регламентує діяльність у вказаних правовідносинах.

Відповідно до частини 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.

Відповідно до п.п. 2 п. 11 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 (в редакції станом на час вчинення правопорушення), заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перевозив пасажирів в кількості 40 осіб, що перевищує 50 % від кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу (21 місце), на 28 пасажира, та не виконав вимоги п.п. 2 п. 11, пп. 10 п. 14 постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 , був обізнаний, про що свідчить його особистий підпис в протоколі, копію якого він отримав особисто під розпис.

Належить взяти до уваги, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були залучені поліцейськими в якості свідків, вбачається, що водій транспортного засобу «І-VAN А07А-41», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 22.09. 2020 року о 09:35 год. під час здійснення руху за автобусним маршрутом 10Е «ст.м. Академіка Барабашова вул. Амосова» допустив перевезення пасажирів в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначені в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 11 постанови КМУ України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 (а.с. 3,4).

Зазначені свідки були вказані працівником поліції у протоколі. З відомостями протоколу ОСОБА_1 був обізнаний та не заперечував того факту, що під час складання протоколу стосовно нього були присутні саме ці свідки, а тому суд апеляційної інстанції вважає ці пояснення об`єктивними та такими, що відповідають дійсності.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Шевцова Ю.В. підтримали доводи апеляційної скарги та просили їх задовольнити посилаючись на те, що ОСОБА_1 не є суб`єктом цього правопорушення, а також те, що він, як водій, зобов`язаний виконувати правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування.

Про те, що станом на 22.09.2020 року на території України діяли карантинні заходи ОСОБА_1 було відомо, про що він пояснив в судовому засідання суду апеляційної інстанції, однак не навів будь-яких фактичних обставин щодо не виконання цих заходів.

Відповідно до підпункту 4 пункту 148 розділу ІV «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспортну» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (к редакції постанови КМ від 26.09.2007 № 1184) водій автобусу має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Отже, в умовах епідемічної небезпеки на території м. Харкова, будучи суб`єктом відповідальності за статтею 443 КУпАП, при заповнюваності автобусу пасажирами у кількості, яка перевищує кількості місць для сидіння ОСОБА_1 мав право відмовити пасажирам у їх перевезенні.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи захисника про наявність колізії щодо норм ст.44-3 КУпАП, оскільки ця норма законодавцем уточнювалась та удосконалювалась. Ця стаття була доповнена ч.2 де законодавцем передбачено спеціального суб`єкта громадян, але, разом з цим, будь-яких змін щодо диспозиції ч.1 ст. 44-3 КУпАП законодавцем не зроблено. Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів апелянта щодо неможливості притягнення до відповідальності водія транспортного засобу за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Отже, суд апеляційної інстанції ставиться критично до пояснень ОСОБА_1 та його захисника та розцінює їх як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 443 КУпАП.

Апеляційний суд дійшов висновку, що у водія автобуса, а саме у ОСОБА_1 , був обов`язок щодо контролю кількості пасажирів під час зупинки та висадки на зупинках, а тому апеляційні доводи є безпідставними.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

При цьому, суд враховує всю сукупність доказів, які є наявними у справі та походять з різних джерел та не суперечать один одному.

В цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає будь-яких суперечностей, а тому, не вбачається необхідності перевірки окремих документів, зокрема пояснень свідків, які цілком узгоджуються з рештою відомостей зафіксованих у протоколі на підтвердження винуватості ОСОБА_1 .

Крім того, письмове клопотання з певним обґрунтуванням про допит свідків при розгляді справи, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи не заявлялось.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прирозгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи.

Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді за доводами апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено підстав для її скасування та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які викликають необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, під час перегляду постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2020 року за доводами апеляційної скарги захисника Шевцової Ю.В. апеляційним судом не встановлено підстав для її скасування та закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Шевцової Ю.В. - залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков