Справа № 492/643/21
Провадження № 3/492/333/21
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С. М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

потерпілої ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

адвоката Бабенко В.В.,

правопорушника ОСОБА_3 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 173, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2021 року, біля 17 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу колишньої тещі ОСОБА_1 , вчинивши психологічне насильство в сім`ї.

Також, 26 травня 2021 року, біля 17 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , висловився нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 , у громадському місці, чим порушив громадський порядок і спокій.

ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень не визнав. Пояснив, що 26 травня 2021 року, приблизно о 17 год. 00 хв. потерпілі з дитиною зайшли в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якому він знаходився. Він запитав, де матір дитини та хотів взяти дитину на руки. Почалася словесна перепалка. Він не висловлювався нецензурною лайкою на їх адресу. Далі він вийшов на вулицю, вони вийшли за ним. ОСОБА_2 ображав його в присутності працівників поліції, погрожуючи посадити його.

Потерпіла ОСОБА_1 пояснила суду, що 26.05.2021 року в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вона побачила ОСОБА_3 , на руках вона тримала дитину. ОСОБА_3 висловлювався нецензурною лайкою на її адресу та на адресу чоловіка ОСОБА_2 , почав кидатися на дитину. Казав потерпілій «винеси цього урода, тому що я зараз його розірву на куски».

Потерпілий ОСОБА_2 дав суду показання про те, що 26.05.2021 року він приїхав з дружиною до відділу поліції, після чого пішли в кафе «Берізка» випити кави, де побачила ОСОБА_3 , який вживав алкогольні напої. Чув як ОСОБА_3 ображав дружину ОСОБА_1 з дитиною, провокував на бійку. Висловлювався нецензурною лайкою на адресу потерпілого ОСОБА_2 , після чого викликали працівників поліції.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в приміщення кафе зайшов ОСОБА_3 , який пив пиво, після чого зайшли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Провокував бійку ОСОБА_3 та висловлювався нецензурною лайкою на адресу дитини та потерпілих. Потерпілі просили залишити їх в спокої.

Свідок ОСОБА_5 дала суду показання про те, що в середу наприкінці травня місяця 2021 року, приблизно о 17 год. в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за столом сидів ОСОБА_3 . Пізніше в приміщення кафе зайшли потерпілі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , почалася сварка, в ході якої ОСОБА_3 висловлювався на адресу потерпілих та дитини нецензурною лайкою.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що у той день він був викликаний черговою частиною до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на момент прибуття ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знаходилися на вулиці перед кафе, жодних протиправних дій особи не вчиняли.

Свідок ОСОБА_7 дав суду показання про те, що ним з чергової частини були отримані матеріли адміністративної справи разом з відібраними поясненнями свідків. На підставі зібраних матеріалів було складено адміністративний протокол у відношенні ОСОБА_3 .

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілих та свідків, дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що притягуваний своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а його провина у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 572672 від 14.06.2021 року; заявою та поясненнями ОСОБА_2 ; довідкою про результати розгляду заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.06.2021 року; поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, провина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення та підтверджена доказами, дослідженими суддею.

При накладенні адміністративного стягнення, відносно ОСОБА_3 суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його провини, майнове становище та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставини, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП обтяжують відповідальність ОСОБА_3 за вчинене ним адміністративне правопорушення, судом встановлено не було.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин справи, приймаючи до уваги особу ОСОБА_3 , відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, суд вважає за можливе й необхідним, доцільним та достатнім буде застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді громадських робіт в межах строку, передбаченого санкцією ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, суд також вважає, що в даному випадку таке стягнення, як громадські роботи, буде достатнім та таке стягнення повністю досягне мети його застосування.

Щодо вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП суд зазначає наступне.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 , 26 травня 2021 року, біля 17 год. 00 хв., перебуваючи у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , висловився нецензурною лайкою на адресу колишньої тещі ОСОБА_2 , вчинивши психологічне насильство в сім`ї.

Відповідно до положень ст. 255 КУпАП складання протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, віднесено до компетенції органів внутрішніх справ, які на виконання вимог ст. 256 КУпАП, повинні перевірити та зазначити в протоколі відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу норм вказаних законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до обставин даної справи, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Сім`я, згідно з положеннями ст. 3 СК України, є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Водночас у п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі - Стамбульська конвенція) визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Верхоний Суд у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 647/1931/19 у т.ч. зауважив, що хоча ОСОБА_8 до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції, а також інших міжнародних договорів та дотичну практику міжнародних органів у тій частині, в якій вони важливі для розуміння її положень.

Стаття 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей.

Таким чином, термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства. Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та коло осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках. Тож Конвенція заохочує держави-учасників застосовувати її положення до всіх жертв домашнього насильства, включаючи чоловіків, дітей та людей похилого віку, і лише проголошує принцип недискримінації до невичерпного переліку підстав, включаючи гендерну ідентичність та сексуальну орієнтацію, при застосуванні її положень.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що ОСОБА_9 домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації, однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сімї, але яке зумовлене іншими причинами.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 572604 від 14.06.2021 року, складеного відносно ОСОБА_3 іде мова про учинення домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , однак в ході судового розгляду факту того, що у конфліктній ситуації, у розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дій, які б підпадали під поняття психологічне насильство не установлено.

Також, судом не встановлено, що у цілому конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Уточнювати, редагувати протокол з цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі«Карелін проти Росії»(«Karelin v. Russia»,заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У порушення ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено доказів і в матеріалах адміністративного провадження також відсутні докази на підставі яких інспектор поліції дійшов висновку, що подія мала місце в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа.

Крім того, ОСОБА_3 не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, так як його колишня теща не є членом його сім`ї, ОСОБА_1 та її колишній зять ОСОБА_3 мешкають за різними адресами, доказів проживання спільно однією сімєю до справи не додано.

Як вбачається з доказів, досліджених у судовому засіданні, ОСОБА_3 та його колишня теща ОСОБА_1 не є членами однієї сім`ї, родичами між собою чи подружжям, також вони не проживають однією сім`єю, оскільки спільним побутом не пов`язані, взаємних прав на обов`язків, а також спільного бюджету не мають, тобто у даному випадку ОСОБА_1 не належить до осіб, передбачених у пункті 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», по відношенню до яких може бути вчинене домашнє насильство.

Крім того, в протоколі не розкрито обєктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме якого характеру було спричинено насильство потерпілій ОСОБА_1 , в той час як диспозиція статті передбачає фізичне, психічне та економічне насильство, а також не зазначені і дані про наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні, що є обовязковою складовою складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи пояснення, надані ОСОБА_3 у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що підтвердження наявності шкоди психічному здоровю потерпілої ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Натомість між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали місце сварка, словесний конфлікт, який не мав ознак умисного завдання потерпілій психічного насильства. Крім того, як зазначив ОСОБА_3 , сварки між ними виникають постійно, що свідчить не про систематичний характер таких діянь з боку ОСОБА_3 по відношенню до колишньої тещі, а про конфлікти, що не містять ознак домашнього насильства.

З огляду на наведене, сам лише факт існування конфліктної ситуації між учасниками справи не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи судом не було встановлено в діях вчинених ОСОБА_3 , 26 травня 2021 року, щодо ОСОБА_1 всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_3 складу цього правопорушення, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження вчинення останнім умисних діянь психологічного та/або фізичного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному чи фізичному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , а обставини справи свідчать про те, що 26 травня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мала місце сварка, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладання на правопорушника адміністративного стягнення, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст. ст. 40-1, 173, 173-2, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 визнати винним в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення за ст. 173 КУпАП у вигляді у вигляді громадських робіт строком на сорок годин.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя

Арцизького районного суду С.М. Варгаракі