Справа № 428/4291/21
Провадження №3/428/1237/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Сініцин Е.М. розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Луганській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, не працює, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 179834 від 08.05.2021 року встановлено, що 08.05.2021 о 19 годині 30 хвилин в м. Сєвєродонецьк по вул. Курчатова біля буд.20, ОСОБА_1 , знаходячись у громадському місці, висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

В судове засідання ОСОБА_1 , не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надав. Таким чином особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП України про день, час та місце розгляду справи не з`явився, про причини неявки не повідомив, суд, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» (Заява N 8371/02) від 26.04.2007 (п.27) «Трух проти України» (заява N 50966/99) від 14 жовтня 2003, відповідно до якої, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 ,

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до диспозиції статті 173 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок та спокій громадян.

Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Тобто, об`єктом дрібного хуліганства є громадський порядок, честь і гідність громадян, а об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в активних діях, а саме нецензурній лайці в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян або інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 органом поліції, окрім протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 179834 від 08.05.2021, були надані наступні докази: рапорт від 08.05.2021 щодо обставин, викладених у протоколі.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із вищевказаним стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Разом із тим, суду не надано доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 179834 від 08.05.2021 останній пояснення до протоколу не надав, від підпису відмовився.

Відповідно до відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення до протоколу долучено відеозаписи з нагрудних камер патрульних поліцейський, проте, суду зазначені відеозаписи до вивчення не надано.

Окрім того у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу та Конституцією України.

Даний факт позбавляє суд можливості впевнитись у тому, що ОСОБА_1 порушив громадський порядок, честь і гідність громадян, а саме виражався нецензурною лайкою в громадських місцях, образливо чіплявся до громадян або здійснював інші активні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Суду не надано письмових свідчень осіб, спокій, честь та гідність яких порушено ОСОБА_1 . До суду для надання свідчень зазначені особи також не з`явились.

Суд критично відноситься до рапорту щодо обставини, викладених у протоколі від 08.05.2021, оскілки відомості, викладені у рапорті суперечать фабулі, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Зокрема у рапорті зазначено, що ОСОБА_1 підійшов до працівників поліції та почав виражатись у їх бік нецензурною лайкою, поводи себе зухвало. Фабула протоколу по адміністративне правопорушення містить відомосте про те, що ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.

Враховуючі, що особа відносно якої складався протокол, від його підпису та надання пояснень відмовилась, а інспектор не виконав в повній мірі свої посадові обов`язки та не надав доказів в обґрунтування законності своїх дій, суд вважає, що протокол та рапорт, складені працівником поліції, тобто заінтересованою особою, є недопустимими й неналежними доказами.

Особою, уповноваженого на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, в порушення вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП не прийнято заходів для встановлення доказів в справі про адміністративне правопорушення (наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи).

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази та документи, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 порушив громадський порядок та спокій громадян та висловлювався нецензурною лайкою, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та наданих суду доказах дії ОСОБА_1 не відображають усіх ознак складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення в їх сукупності.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 23, 26, 36, 173, 247, 278, 280-287 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Е. М. Сініцин