Справа № 734/3596/20 Головуючий у 1 інстанції Соловей В. В.
Провадження № 33/4823/96/21
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участі захисника-адвоката - Скуміна М.Г.,

особи, що притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника-адвоката Скуміна М.Г. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, приватний підприємець та керівник охоронної фірми «Вольф Гуарт», проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 454 грн. 00 коп.

Як встановив суд, ОСОБА_1 13 грудня 2020 року о 02 год. 45 хв. у смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області, керував автомобілем CITROEN C3PICASSO д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутністю двох свідків чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду стороною захисту, була подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування та закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що вказане рішення винесено з порушенням законодавства про адміністративні правопорушення, оскільки судом було допущено спрощений підхід до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що суд в основу оскаржуваної постанови поклав протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому не звернув уваги на те, що пояснення свідка ОСОБА_2 є недійсними, так як не підписані вказаним свідком, крім того, вони не підписані також і поліцейським. При цьому, місцевий суд не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять відеозапису з боді-камери поліцейського момент руху автомобіля та зупинку останнього, при цьому наявний лише відеоматеріал, де ОСОБА_1 здійснює рух заднім ходом, щоб на вимогу працівників поліції прибрати машину з проїжджої частини. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснював керування автомобілем CITROEN C3PICASSO.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, захисника-адвоката Скуміна М.Г., які висловились на підтвердження викладених в апеляційній скарзі вимог, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Наведене вказує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 грудня 2020 року о 02 год. 50 хв. інспектором СРПП №1 Козелецького ВП ГУНП в Чернігівській області сержантом поліції Ведмідь В.П. складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до якого останній 13 грудня 2020 року о 02 год. 45 хв. у смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області, керував автомобілем CITROEN C3PICASSO д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутністю двох свідків чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд розглядаючи справу про адміністративне правопорушення обмежився лише дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№383215 від 13 грудня 2020 року та заслухав пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких він стверджував, що не керував транспортним засобом, а лише сидів в ньому, та чекав поки підзарядиться мобільний телефон, однак їх не перевірив, та винесенні рішення не взяв до уваги.

Відповідно до п. 2.5 А ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, зазначена норма передбачає дві форми об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння та відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом. Зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачає необхідність обов`язкової наявності кваліфікуючих ознак цього правопорушення, зокрема, саме щодо керування транспортним засобом та наявності ознак алкогольного сп`яніння.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка має ознаки сп`яніння чи перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 підтвердив свої пояснення надані ним під час розгляду справи в суді першої інстанції, та вказав на те, що працівник поліції підійшов до автомобіля, який стояв припаркований, та при цьому він дійсно перебував у салоні автомобіля. На вимогу працівників поліції він почав рух автомобілем з метою того, що б припаркувати свій транспортний засіб так, щоб він не перешкоджав руху інших транспортних засобів.

Те, що ОСОБА_1 не мав наміру сідати за кермо автомобіля та їхати на ньому, підтвердили в суді апеляційної інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній з яких підвіз на своєму автомобілі ОСОБА_1 до його автотранспорту лише для того, що б той зміг підзарядити телефон та забрати документи, що лежали там.

З переглянутого судом апеляційної інстанції відеоматеріалу, наявного в справі про адміністративне правопорушення, вбачається, що працівники поліції своїм екіпажем під`їхали до автомобіля, який стояв за будівлею з увімкненим світлом фар, однак руху не здійснював. В подальшому, на вимогу працівників поліції водій автомобіля CITROEN C3PICASSO д.н.з. НОМЕР_1 припаркував свій автомобіль так, як йому вказали працівники поліції. При цьому, суд звертає увагу на те, що як під час розмови з працівниками поліції, так в суді першої і апеляційної інстанції ОСОБА_1 вказував про те, що він не здійснював руху автомобілем, тобто чітко вказував на зазначену ним позицію з самого початку розвитку подій.

Те, що працівники поліції за наявності підозри перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння попросили останнього від`їхати далі від проїжджої частини дороги, тобто на їх вимогу здійснити керування транспортним засобом, на думку апеляційного суду, може свідчити лише про провокативність дій з боку працівників поліції по відношенню до ОСОБА_1 .

У зв`язку з необхідністю дослідження обставин справи апеляційним судом на адресу Козелецького ВП Ніжинського ГУНП в Чернігівській області направлено лист про необхідність забезпечення участі в судовому засіданні інспектора поліції Ведмідь В.П., який склав протокол про адміністративне правопорушення, та викликано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , прізвища яких вказано в протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте в призначений час вказані свідки для дачі пояснень та встановлення істини по справі не з`явилися, при цьому не вказали про причини своєї неявки.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд використав всі можливі надані чинним законодавством про адміністративні правопорушення засоби, щодо встановлення об`єктивної істини по справі.

Інших доказів, які б підтверджували той факт, що 13 грудня 2020 року о 02 год. 45 хв. по вул. Довженка, 44, у смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області, керував автомобілем CITROEN C3PICASSO д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, посвідчення водія у ОСОБА_1 не вилучалось.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав, а лише обмежився дослідженням протоколу про адміністративне правопорушення, та формально підійшов до пояснень особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Формальний підхід до розгляду справи є неприпустимим, а самої наявності ознак перебування особи в стані алкогольного сп`яніння недостатньо для притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки як було вказано вище, для об`єктивної сторони вказаного правопорушення необхідно наявність керування особи транспортним засобом, докази чого в матеріалах справи відсутні.

Зазначені вище обставини, на переконання апеляційного суду, у своїй сукупності свідчать про відсутність в матеріалах справи доказів того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Отже, за вказаних обставин у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведено, а тому, виходячи з вищевикладеного, такий склад адміністративного правопорушення відсутній.

Керуючись ст.ст. 245, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Скуміна М.Г. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач