Номер провадження: 33/813/877/21
Номер справи місцевого суду: 521/3776/21
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Воронової Є.Р.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Фурман Ольги Вікторівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Фурман Ольги Вікторівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вказану постанову суду адвокат Фурман О.В., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження у даній справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Фурман О.В., вказала, що постанова суду, якою ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню, не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи з огляду на наступне.

06 березня 2021 року ОСОБА_1 був зупинений поліцейським, який повідомив водія про нібито створення аварійної ситуації, що є порушенням ПДР, однак адміністративні матеріали з цього приводу поліцейськими складено не було.

Після того, як інспектор повідомив що підозрює ОСОБА_1 , у тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відповів, що не розуміє які засоби для огляду на стан сп`яніння поліцейські застосовуватимуть, тому згоден на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в лікарні. Однак заяву ОСОБА_1 про проходження медичного огляду у спеціалізованому закладі поліцейськими було проігноровано, більш того поліцейські умисно утримували ОСОБА_1 більше двох годин, через що він не зміг своєчасно звернутися до спеціалізованого медичного закладу для того щоб підтвердити невживання алкоголю чи наркотичних засобів.

Крім того, апелянт зазначив, що протокол було складено о 01 годині 17 хвилин, а зупинили ОСОБА_1 о 01 годині 13 хвилин. Таким чином вбачається, що протокол було складено, ще до того як було запрошено свідків та до всіх подій які зафіксовано на бодікамеру поліцейських.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 визнано винним саме у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте матеріали справи не містять доказів такої відмови, а навпаки ОСОБА_1 неодноразово повторював, наполягає на проходженні медичного огляду.

Після всіх подій ОСОБА_1 того ж дня самостійно звернувся до КНП «ООМЦПЗ» ООР» та отримав висновок щодо результатів медичного огляду, згідно якого ознак сп`яніння не виявлено.

Однак суд не звернув уваги на ці обставини, розглянув справу без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без свідків та не дослідивши безпосередньо докази та значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення адвоката Фурман О.В., особу яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених ПКМУ 10.10. 2001 року № 1306 водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне серії ДПР18 №044421 від 06.03.2021 року вбачається, що 06.03.2021 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки TOYOTA номерний знак НОМЕР_1 по вул. Люстдорфська дорога, 2А в м. Одесі на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння відмовився (а.с.2);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з яких вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб TOYOTA номерний знак НОМЕР_1 , за порушення правил дорожнього руху, а саме водій ОСОБА_1 створив аварійну ситуацію, та ледве не скоїв ДТП, водієві було запропоновано пройти тест на Драгер, але ОСОБА_1 погодився проходити тест на стан сп`яніння в медичному закладі, та тягнув час і не хотів їхати з робітниками поліції, про що свідки зрозуміли, як відмову від проходження від медичного огляду (а.с. 3-4),

- диском відеозапису подій, які мали місце 06.03.2021 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції через порушення ПДР правомірне. Патрульною поліцією права при складанні адміністративних матеріалів ОСОБА_1 були роз`яснені. Поведінка останнього за відеозаписом обґрунтовано викликала у працівників патрульної поліції сумніви в стані водія на предмет його алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 із застосування до нього газоаналізатору не погодився, в порядку ст. 266 КУпАП не заперечував проти проведення огляду в закладах охорони здоров`я, однак не поїхав (а.с. 6).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, адвокат Фурман О.В., посилається на, те, що ОСОБА_1 , погодився проходити тест на стан сп`яніння в медичному закладі, однак поліцейськими це було проігноровано, які в свою чергу умисно утримували ОСОБА_1 більше двох годин, через що він не зміг своєчасно звернутися до спеціалізованого медичного закладу для того щоб підтвердити невживання алкоголю чи наркотичних засобів, суд апеляційної інстанції вважає таким що не обґрунтований за таких підстав.

Так, з метою перевірки доводів апелянта викладених в апеляційній скарзі та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, у суді апеляційної інстанції був досліджений та відтворений відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні адміністративних матеріалів.

На вказаному відеозаписі вбачається, що ОСОБА_1 дійсно погодився проходити медичний огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, однак більш ніж двох годин, з різних підстав на прохання поліцейських сісти в їх автомобіль для доставлення у медичний заклад так і не поїхав.

З відеозапису події, також вбачається, що під час запропонування ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння, були присутні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт того, що ОСОБА_1 тягнув час та не хотів їхати з робітниками поліції в медичний заклад.

При цьому, суд зазначає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є належними, достовірними та допустимими, узгоджуються між собою та повністю спростовують доводи апеляційної скарги адвоката Фурман О.В.

Дії ОСОБА_1 в частині порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, є винними та свідчать про скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що суд розглянув справу за відсутності правопорушника ОСОБА_1 , з тих підстав, що в Малиновському районному суді адвокат Струкова К.Ф. захищала інтереси ОСОБА_1 на підставі ордеру (а.с. 12).

В судові засідання призначені на 05.04.2021 року, 20.05.2021 року, 27.05.2021 року, ОСОБА_1 жодного разу не з`явився.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд визнає вказані докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та є належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 06.03.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Фурман Ольги Вікторівни, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева