Номер провадження: 33/813/866/21
Номер справи місцевого суду: 947/7496/21
Головуючий у першій інстанції Федулеєва Ю.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Воронової Є.Р.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

потерпілого ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

На вищевказану постанову суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що схему ДТП було складено з численними порушеннями, не дивлячись на це її було прийнято як один із доказів.

Також на думку апелянта пояснення другого водія не можуть бути належним доказом, оскільки вказана особа є іншим учасником ДТП, що викликає сумнів в його неупередженої позиції.

Відеозапис з відео реєстратора не може бути допустимим доказом, оскільки в матеріалах справі відсутні посилання на технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №194903 від 18 лютого 2021 року, ОСОБА_1 18 лютого 2021 року, о 17 годині 45 хвилин, в м. Одесі, по вул. Краснова 12, керуючи транспортним засобом «VOLKSWAGEN Touran», д.н.з. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнилась в безпечності руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. Чим порушила вимоги п.10.1 ПДР. При даній ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_1 , вона 18 лютого 2021 року біля 17 години 40 хвилин, знаходилась за кермом свого власного автомобіля марки «VOLKSWAGEN Touran», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Краснова, в напрямку площі Толбухіна, та направляючись до свого будинку у крайній правій полосі, зі швидкістю менш ніж 40 км/год. Під`їзджаючи до перехрестя вона вчасно побачила перед своїм автомобілем перешкоду, а саме вибоїну. Щоб уникнути потрапляння її автомобіля у вибоїну, останньою було прийнято рішення про маневр у правий бік для безпечного об`їзду перешкоди. У той же час за її автомобілем, на великій швидкості та не дотримуючись безпечної дистанції, рухався автомобіль марки «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті, водій автомобілю «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 здійснив обгін, в наслідок чого відбулось зіткнення автомобілів, а саме: автомобіль «Opel Vectra», вдарив її автомобіль у лівий бік (ліву передню частину автомобіля).

Відповідно до письмових пояснень водія ОСОБА_2 , 18 лютого 2021 року біля 17 години 40 хвилин, він рухався на автомобілі «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_2 , по вулиці Толбухіна, перетинаючи перехрестя на зелений сигнал світлофору. Перед ним рухався автомобіль «VOLKSWAGEN Touran», який повернув праворуч, покажчиками повороту напрямок руху не показав. Після того, як він продовжив рух прямо, водій ОСОБА_1 різко змінила напрямок руху та здійснила зіткнення з його автомобілем.

Так, вина ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах у вчиненні інкримінованого їй правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №194903 від 18 лютого 2021 року, підтверджується схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 18 лютого 2021 року, поясненнями водіїв ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ст. 124 КУпАП адміністративним порушенням вказаної норми матеріального права є порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто правопорушенням по даній нормі матеріального права є саме порушення учасниками дорожнього руху ПДР, а не допуск зіткнення з іншим автомобілем.

Так, п. 10.1 ПДР зазначає, що перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен впевнитись, що це буде безпечним і не надасть перешкоди або безпеки іншим учасникам руху.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що пояснення другого водія не можуть бути належним доказом, оскільки вказана особа є іншим учасником ДТП, що викликає сумнів в його неупередженої позиції, є необґрунтованими, та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Довід апеляційної скарги про те, що схему ДТП було складено з численними порушеннями, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним з огляду на те, що будь-яких доказів, окрім пояснень самої ОСОБА_1 щодо невідповідності схеми ДТП матеріали справи не містять.

Зі складеної схеми вбачається, що ОСОБА_1 керувала саме автомобілем «VOLKSWAGEN Touran».

Більш того в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що ДТП сталася саме на крайній лівій смузі, що відповідає складеної схеми.

Щодо доводу апеляційної скарги з приводу того, що відеозапис з відео реєстратора автомобілю ОСОБА_2 не може бути допустимим доказом, слід зазначити, те що в судовому засіданні апеляційного суду, було переглянуте даний відеозапис та ОСОБА_1 підтвердила, що на відеозапису дійсно відображено місце та подія, яка мала місце 18 лютого 2021 року та зафіксовано маневр, який здійснила ОСОБА_1 .

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на її ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки спростовується вищевикладеним.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева