Справа 688/1994/21
№ 3/688/793/21
Постанова

Іменем України

07 липня 2021 року м. Шепетівка

Суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області Козачук С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з неповною середньою освітою, одруженої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , не працюючої, (паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 01.08.2016 року органом 2121),

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 528930 від 17.06.2021 року, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що являючись матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не забезпечила належних умов життя, а саме: в сарайному приміщенні по АДРЕСА_2 , де вона проживає з дитиною, антисанітарія, відсутнє водопостачання та продукти харчування, дитина брудна. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому порядку, що не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення дійшла висновку про необхідність закриття провадження в справі з огляду на таке.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, диспозиція ч. 1 ст. 184 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

При цьому необхідно врахувати, що обов`язки батьків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей передбачені низкою нормативних актів, наприклад: Законом України «Про охорону дитинства», яким визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також обов`язки батьків визначені в ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину.

У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Всупереч цьому у протоколі зазначено, що « ОСОБА_1 , являючись матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження, не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не забезпечила належних умов життя, а саме в сарайному приміщенні по АДРЕСА_2 , де вона проживає з дитиною, антисанітарія, відсутнє водопостачання та продукти харчування, дитина брудна.».

Отже суть викладеного у протоколі адміністративного правопорушення не відповідає кваліфікації адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності .

Основною й обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу правопорушення є вина. Принцип, відповідно до якого відповідальність можлива лише при наявності вини, сформульований у Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Матеріалами справи не підтверджено наявність вини в діях ОСОБА_1 , що полягала б в її ухиленні від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, передбачених ст. 150 СК України, а тому відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження.

Якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінивши надані в цій справі докази, приходжу до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 184, 245, 247, 251, 283, 284, 294 КУпАП, суддя -

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: С.В. Козачук