Справа № 203/1251/21
Провадження № 3/0203/1720/2021
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 липня 2021 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Черваньова Ю.М., розглянувши за участю представника митного органу Юркевич О.О., матеріали, які надійшли з Дніпровської митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 за ст.471 Митного кодексу України, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0472/11000/20 від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.471 МК України, у віці 17 років.

ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, хоча її було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник митного органу просила суд визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..471 МК України, та застосувати до неї один із заходів впливу, передбачений ст..24-1 КУпАП. Пояснила, що були вжиті всі заходи для виконання постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року про направлення справи для додаткової перевірки для усунення недоліків оформлення протоколу та матеріалів справи, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, до митного органу не з`явилась, законного представника неповнолітньої встановити не вдалось.

Суд, вислухавши представника Дніпровської митниці Держмитслужби Юркевич О.О., вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.499 МК України представниками неповнолітніх осіб можуть бути законні представники: батьки, усиновителі, опікуни або піклувальники на підставі документів, які посвідчують їх повноваження.

Згідно з вимогами п.7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь - якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

При цьому, правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника в незалежності від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Разом з тим, як встановлено з протоколу відносно ОСОБА_1 , він був складений без врахування вказаних особливостей провадження у справах щодо неповнолітніх. Жодних відомостей про присутність законного представника під час процесуального оформлення інкримінованого неповнолітній особі правопорушення матеріали справи не містять.

З матеріалів про адміністративне правопорушення слідує, що посадова особа органу митниці, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, взагалі не ознайомлювала неповнолітнього зі спеціальним правом, визначеним у ст.499 МК України, постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2021 року про направлення справи для додаткової перевірки для усунення недоліків оформлення протоколу та матеріалів справи виконано не було.

Наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальнім документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимим доказом, що з урахуванням концепції «плодів отруєного дерева» тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність .

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У рішеннях від 30.05.2013 року у справі № 36673/04 «Малофєєва проти Росії» та від 20.09.2016 року у справі № 926/08 «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що «… формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Як зазначено в п.1 ч.1ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Вилучені в даній справі предмети порушення митних правил слід конфіскувати, як товари, переміщення яких через митний кордон України обмежено.

Керуючись ст..ст.489, 495, 527, 528 МК України, ст.ст.247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя-

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ст..471 МК України закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Предмети правопорушення - товари, вилучені відповідно до протоколу про порушення митних №0472/11000/20 від 14 грудня 2020 року, конфіскувати.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ю.М. Черваньова