Номер провадження: 33/813/226/21
Головуючий у першій інстанції Шкорупеєв Д.А.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його апеляційну скаргу на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців. Стягнутий судовий збір у сумі 420 гривень 40 копійок.

Відповідно до оскарженої постанови суду першої інстанції, 20 листопада 2020 року, водій ОСОБА_1 , будучи особою, стосовно якої Кодимським ВДВС встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами № 14559302, керував транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким повернути йому посвідчення водія, без складання теоретичного та практичного іспиту.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що він у судове засідання не викликався, не отримував копію оскарженої постанови, а про її існування йому стало відомо лише 07 січня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Копію постанови він отримав 11 січня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права, а також не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 зазначив, що він дізнався про наявність у нього обмеження у праві керування транспортним засобом лише 20 листопада 2020 року на момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Вже на наступний робочий день він звернувся до державного виконавця, який повідомив йому суму заборгованості, яку ОСОБА_1 відразу погасив, у зв`язку з чим, постановою державного виконавця від 25 листопада 2020 року було скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що на час винесення оскарженої постанови суду, адміністративне правопорушення було усунене.

Заслухавши суддю-доповідача, особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та дослідивши нові докази, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 7 ст.294 КпАП України передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

В своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 наполягав на тому, що він дізнався про наявність обмеження у праві керування транспортним засобом лише 20 листопада 2020 року на момент складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. На наступний робочий день ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця, який повідомив йому суму заборгованості і яку останній того ж дня погасив, у зв`язку з чим, постановою державного виконавця від 25 листопада 2020 року було скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами щодо ОСОБА_1 .

З метою перевірки вказаних доводів апеляційним судом була витребувана інформація з

Кодимського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області про те, коли саме ОСОБА_1 стало відомо про встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Зі змісту відповіді начальника Кодимського РВ ДВС Кушніра С.М. вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження серії ВП №14559302 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження з квітня 2009 року по листопад 2020 року за ОСОБА_1 рахувалась заборгованість по аліментам в розмірі 38323 гривень 50 коп.

Оскільки боржником вимоги виконавчого документа не виконувались державним виконавцем 17 лютого 2018 року було винесено ряд постанов, в тому числі і постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами.

Вказана постанова була направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом. На копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення міститься підпис ОСОБА_1 , який підтверджує те, що копію постави про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 отримав 24 лютого 2018 року (а.с.32).

Викладені обставини спростовують доводи ОСОБА_1 про те, що на момент його зупинки працівниками поліції 20 листопада 2020 року він не знав про наявність у нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про наявність у нього обмеження у праві керування транспортними засобами, проте, всупереч постанові державного виконавця, він продовжував керувати транспортними засобами та 20 листопада 2020 року водій ОСОБА_1 був затриманий працівника ми поліції під час керування автомобілем «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, заборгованість за аліментами ОСОБА_1 погасив лише після його затримання, у зв`язку з чим 25 листопада 2020 року постановою державного виконавця було скасовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП, в межах санкції ч.3 ст.126 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко