справа № 204/2814/21
провадження № 3/204/1442/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Некрасов О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 481122 від 06 квітня 2021 року, 25 березня 2021 року близько о 21 годині 30 хвилин в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою в бік співмешканця ОСОБА_2 , чим міг спричинити фізичний або психологічний розлад здоров`я останнього, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що прийшовши додому 25 березня 2021 року разом з дружиною, запитали у співмешканця ОСОБА_2 , чому він не прибирає в квартирі, а саме ванна кімната була брудною, також запитали чому він не прибирає у приміщеннях сумісного користування, в кухні та коридорі. ОСОБА_2 на їх запитання почав нервувати, вести себе неадекватно, розмахувати руками, в послідуючому у них виникла сварка. Він говорив ОСОБА_2 , що необхідно мити ванну та унітаз після того як він їх використав, окрім цього необхідно також прибирати за собою в кухні та коридорі, він же не зобов`язаний постійно це робити. ОСОБА_2 розмахував руками в зв`язку з емоційною поведінкою. Він не виражався в бік потерпілого нецензурною лексикою та не висловлював погрози в його бік, такого що було вказано у протоколі не було. Просто між ним та ОСОБА_2 була словесна перепалка і більш нічого. Він та його дружина говорили ОСОБА_2 , що вони не можуть постійно прибирати в їх спільній квартирі, на що ОСОБА_2 відповів, що він прибирати після нього та його дружини не буде, хоча прибирають постійно вони. Потім у ОСОБА_2 почалась якась неадекватна істерика, можливо ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного, а може й наркотичного сп`яніння, однак йому це точно не відомо. Після цього, ОСОБА_2 почав кричати на нього та його дружину, після чого його дружина почала говорити ОСОБА_2 : « ОСОБА_3 давай заспокойся та поговоримо», однак ОСОБА_2 відповів, що заспокоюватись він не буде. Він з ОСОБА_2 розмовляв нормально, ніхто не кричав, всі розмовляли нормально. Він проживає за даною адресою разом зі своєю дружиною. Поліцію викликала його дружина. Його дружина писала заяву та було складено протокол, однак ці документи десь поділись, його адвокат робив запити. Квартира в якій вони сумісно проживають належить йому в частині 2/3, а потерпілому належить 1/3 частка. Він прийняв спадщину після смерті матері, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки в нього не має на даний час грошових коштів. Він ніколи не проживав з ОСОБА_2 родиною. Він не є його членом сім`ї. Спільний побут вони не вели та не ведуть, їх нічого не пов`язує. Просив закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 суду пояснив, що він успадкував частину квартири після смерті дружини ОСОБА_4 , з якою він перебував у офіційному шлюбі. Те, що він вступив у право власності після смерті дружини, не сподобалося ОСОБА_1 , оскільки він хотів самостійно отримати спадщину. В серпні місяці він подав документи на отримання спадщини. Приблизно через три місяці ОСОБА_1 пішов до нотаріальної контори та дізнався, що він також подав документи на отримання спадщини після смерті дружини, і після цього ОСОБА_1 понесло. ОСОБА_1 вдома почав говорити, щоб вони продали квартиру, а грошові кошти у певних частинах, які вони успадкували розділили, або ж ОСОБА_1 продасть свою частину квартири циганам, а ті в свою чергу зроблять йому «пекло». Він ОСОБА_1 відповів, що нічого страшного в такому разі він буде мешкати разом з циганами в одній квартирі. Після цього, ОСОБА_1 зрозумівши, що нічого не буде почав йому створювати погані умови для життя. Коли ОСОБА_1 та його співмешканка повернулись 25 березня 2021 року додому то побачили щось у вбиральні і ОСОБА_1 будучи в стані алкогольного сп`яніння почав йому пред`являти претензії. ОСОБА_1 взяв його за одяг та шию і повів до ванної кімнати і почав показувати, що він насмітив, він взяв вантуз та відповів ОСОБА_5 , що зараз все прибере, на що ОСОБА_1 сказав, що вантуз брудний і те, що він туалет миє руками, на що він йому відповів щоб одягав рукавички та те, що він не буде прибирати голими руками, оскільки він не знає, що то за людина співмешканка ОСОБА_1 . І це все настільки пішло гучно, що він став ховатися у своїй кімнаті. Він тікав від ОСОБА_1 до своєї кімнати, де в нього стоять двері. Коли він біг до своєї кімнати він не бачив, що саме було в руках у ОСОБА_1 , однак він йому розрубав палець, коли приїхали співробітники поліції та сказали йому, що в цей раз будуть оформляти «домашнє тиранство». Він телефонував на 102 та говорив оператору, що він стікає кров`ю, а дівчина оператор запитала в нього, де саме знаходиться поранення, однак він їй відповів, що він не знає де саме в нього знаходиться поранення, після чого побачив розірваний палець та поклав слухавку для того щоб перемотати палець. Коли приїхали співробітники поліції, то він їм говорив щоб вони подивились, що повсюду в квартирі є кров, вони в нього запитували чи викликати йому швидку допомогу, однак він відмовився, оскільки вже перемотав палець. Він написав у відділку поліції заяву, ОСОБА_1 та його співмешканка напевно зрозуміли, що щось відбувається не так, і напевно на нього також написали заяву. В нього по всій квартирі і в під`їзді стоять відеокамери. Він поставив відеокамеру також і на свої двері. Коли ОСОБА_1 побачив, що в нього йде кров, то він трішки заспокоївся. ОСОБА_1 говорив йому, що в нього на спині кров, а він відповів, що це напевно його кров з пальця. Коли він зайшов до своєї кімнати та зачинився, через монітор побачив, що ОСОБА_1 разом зі своєю співмешканкою обливають його двері хлоркою. На дверях в його кімнаті стоїть камера, співмешканка ОСОБА_1 її побачила та пошкодила, щоб вона знімала не всю картинку. В нього є запис з відеокамери, однак там нічого такого, щоб підтверджувало обставини не має. 25 березня 2021 року він вирішив звернутись до поліції та скласти протокол про адміністративне правопорушення. На даний час все спокійно, він підозрює, що це все пов`язано з тим, що справа розглядається в суді. Щодо вживання ним алкоголю, то це все не правда і він алкогольні напої не вживає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона та ОСОБА_1 проживають спільно в квартирі разом з ОСОБА_2 . Вони для ОСОБА_2 є чужими людьми, а він для них. В них є житло, яким вони спільно з ОСОБА_2 користуються, і в них, а саме у неї та ОСОБА_1 інколи виникають питання до ОСОБА_2 , а інколи і в ОСОБА_2 до них. Вона є дружиною ОСОБА_1 , і вони зареєстрували свій шлюб офіційно. Їх співмешканець буває в неадекватному стані, а це буває дуже часто, однак вона не може вказати в якому саме стані ОСОБА_2 знаходився, чи то в стані алкогольного сп`яніння, чи під дією наркотичних речовин. Так, 25 березня 2021 року ОСОБА_2 став ініціатором конфлікту, він постійно виганяє її з квартири, говорить, що вона в цій квартирі ніхто. Вона 25 березня 2021 року звернулась до ОСОБА_2 з приводу того, що в них в сумісному користуванні перебувають певні приміщення і за ними необхідно слідкувати, а саме прибирати, бо це є гігієною, на що ОСОБА_2 почав на неї кидатись. В той момент погляд у ОСОБА_2 був агресивний, очі в нього були скляні, вона впевнена, що ОСОБА_2 в момент цього перебував в стані сп`яніння, однак вказати в якому саме вона не може. ОСОБА_2 крім неї почав нападати на ОСОБА_1 , розмахував руками та виганяв її з квартири. ОСОБА_2 під час кожної сварки виганяє її з квартири. ОСОБА_1 попросив ОСОБА_2 не чіпати її, та не виганяти з квартири. Після чого вони разом попросили ОСОБА_2 заспокоїтись, на що ОСОБА_2 відповів що не заспокоїться та продовжив махати руками та бігати по квартирі від кімнати до кімнати. Вона не розуміє та не може пояснити в чому саме була причина такої поведінки ОСОБА_2 . Також вона не розуміє чому ОСОБА_2 виганяв її з квартири, вона ніколи нічого поганого йому не робила. ОСОБА_2 постійно говорить, що вона є чужою жінкою і він не хоче щоб вона знаходилася в даній квартирі. В той день ОСОБА_2 міг забути щось помити і в них, слово за слово, і виник конфлікт, тим паче, що ОСОБА_2 в той час був в неадекватному стані, говорив їй щоб вона закрила рот, оскільки вона не має права до нього звертатись. ОСОБА_2 з квартири виганяв її словесно. ОСОБА_2 постійно щось не влаштовує. Вона проживає в даній квартирі близько одного року. З померлою матір`ю ОСОБА_1 вона не мешкала в квартирі. В них з ОСОБА_2 відсутній спільний побут та бюджет. Комунальні платежі вони сплачують коли в них є можливість.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за умисне вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність повторюваності; системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Особливістю домашнього насильства є також повна влада та контроль кривдника над жертвою насильства.

В своїй постанові Верховний Суд, в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 07 квітня 2020 року, справа № 647/1931/19 (провадження № 51-174км20), зазначив, що Закон № 2227 -VIII, яким були внесені зміни до пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України, спрямований на реалізацію положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству (надалі - Стамбульська Конвенція).

Хоча Стамбульська Конвенція до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» та «злочину, пов`язаного з домашнім насильством», приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції, а також інших міжнародних договорів та дотичну практику міжнародних органів у тій частині, в якій вони важливі для розуміння її положень.

Стаття 2 Стамбульської Конвенції передбачає, що «ця Конвенція застосовується до всіх форм насильства стосовно жінок, у тому числі домашнього насильства…». Пункт (а) статті 3 визначає, що «насильство стосовно жінок» … означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою…». Відповідно до пункту (d) статті 3 «насильство стосовно жінок за гендерною ознакою» означає насильство, яке спрямоване проти жінки через те, що вона є жінкою, або яке зачіпає жінок непропорційно».

Група експертів з питань протидії насильству щодо жінок та домашньому насильству, створена відповідно до Стамбульської Конвенції для контролю за виконанням Сторонами Конвенції (надалі - GREVIO) зазначала, що хоча в статті 3 Конвенція передбачає гендерно-нейтральну дефініцію домашнього насильства, що охоплює як жертв, так і кривдників обох статей, вона також чітко визначає, що домашнє насильства зачіпає жінок непропорційно і, таким чином, є насильством, що є виразно гендерно-обумовленим ( gendered ).[2] Також вона зазначила, що Конвенція охоплює багато форм насильства щодо жінок, починаючи від каліцтва геніталій і закінчуючи домашнім насильством, під загальним прапором «гендерно-обумовленого насильства щодо жінок», наголошуючи на гендерній нерівності як їх спільній структурній причині,[3] а також що «Конвенція виразно пов`язує насильство проти жінок та домашнє насильство зі шкідливими гендерними стереотипами».[4]

Таким чином, Стамбульська Конвенція та орган, створений для її імплементації, підкреслюють, що термін «домашнє насильство» позначає один з різновидів гендерно-обумовленого насильства, а не окремий від нього вид насильства.

Хоча пункт (b) статті 3 Стамбульської Конвенції сформульований у гендерно-нейтральних виразах, коли визначає види «домашнього насильства» та круг осіб, яких воно може стосуватися, однак це не змінює характеристики домашнього насильства як різновиду насильства, що ґрунтується на певних дискримінаційних, у тому числі гендерних, ознаках.

GREVIO пояснює таке гендерно-нейтральне формулювання тим, що, хоча Стамбульська Конвенція застосовується переважно до жінок, оскільки стосується форм насильства, які відчувають лише жінки тому що вони жінки, або які жінки відчувають набагато частіше ніж чоловіки, але - хоча рідше і менш суворих формах - чоловіки можуть також відчувати деякі форми насильства, що охоплюються Стамбульською Конвенцією , такі як домашнє насильство, зґвалтування та примусовий шлюб. Тож Конвенція заохочує держави-учасників застосовувати її положення до всіх жертв домашнього насильства, включаючи чоловіків, дітей та людей похилого віку,[5] і лише проголошує принцип недискримінації до невичерпного переліку підстав, включаючи гендерну ідентичність та сексуальну орієнтацію, при застосуванні її положень.[6]

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що Стамбульською Конвенцією домашнє насильство розуміється як певний спосіб поведінки, якою одна особа намагається утвердити або підтримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи і знаходиться у вразливій ситуації.

Однак це жодним чином не свідчить про те, що міжнародні договори мали намір розглядати як «домашнє насильство» будь-яке насильство, що трапляється між членами сім`ї, але яке зумовлене іншими причинами. Суд не має підстав вважати, що законодавець, приймаючи Закон № 2227-VIII, під терміном «домашнього насильства» мав намір визначити більш широке коло діянь, ніж міжнародне законодавство, на імплементацію якого він спрямований.

Тому посилання лише на те, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значенні, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією та законом, що ухвалено з метою її імплементації.

Як вбачається з пояснень, наданих в судовому засіданні ОСОБА_1 та потерпілим ОСОБА_2 , що підтвердила своїми поясненнями свідок ОСОБА_6 , між сторонами виник конфлікт з приводу користування спірним сумісним житлом, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що вони не є сім`єю, у них відсутні родинні відносини, спільний побут та бюджет, взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що всі суперечки між сторонами виникають лише у зв`язку з наявністю спору щодо користування квартирою, яка належить останнім на праві спільної часткової власності.

А за таких обставин, оскільки поведінка як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 не була направлена на намагання утвердити або отримати контроль над іншою особою, що відноситься до певної вразливої групи або знаходиться у вразливій ситуації, не містить певних дискримінаційних ознак, та відсутність мети вчинення таких дій, дії ОСОБА_1 не можуть розцінюватись, як домашнє насильство.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 481122 від 06 квітня 2021 року, посадовою особою не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, а саме не зазначено, чи була завдана діями ОСОБА_1 шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , та чи могла бути така шкода завдана ОСОБА_2 діями ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення. Винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Згідно із вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване та законне рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 283, 284, 290, 291 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя О.О. Некрасов