Справа № 127/2612/21
Провадження № 3/127/983/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 24.01.2021 о 15.45 год. по вул. Пирогова, 176-а в м. Вінниці ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Nissan Leaf, д.н. НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав переваги в русі транспортному засобу марки Ваз 211440, д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок зазначеного вище, вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні адміністративного порушення не визнав та суду пояснив, що він рухався на зелене світло світлофора, натомість водій Ваз 211440 рухався на червоний сигнал світлофору. Повідомив суду що дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) сталася саме з вини водія Ваз 211440.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Головенько В.А. просив закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Зазначене твердження захисник обґрунтовував тим, що його підзахисний особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, рухався на зелений сигнал основної секції світлофора, а водій ОСОБА_2 рухався на зелений сигнал додаткової секції світлофора.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його представника адвоката Головенька В.А., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З диспозиції статті 124 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. Слід звернути увагу, що дана норма є бланкетною.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушила вимоги підпункту «б» пункт 2.3, пунктів 16.6 та 16.13 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Зі змісту підпункту «б» пункту 2.3 ПДР випливає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. В свою чергу пунктом 16.6 ПДР визначено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Відповідно до пункту 16.13 ПДР перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.

Разом з тим, абзацом першим пункту 16.9 ПДР регламентовано, що під час руху в напрямку стрілки, ввімкнутої в додатковій секції одночасно з жовтим або червоним сигналом світлофора, водій має дати дорогу транспортним засобам, що рухаються з інших напрямків.

В судовому засіданні встановлено, що водій ОСОБА_1 здійснював маневр повороту ліворуч та проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофора, увімкнутий на основній секції, натомість водій ОСОБА_2 здійснював проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофора на додатковій секції, увімкнутий одночасно з червоним сигналом на основній секції. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що відповідність дій водія ОСОБА_2 не є предметом судового дослідження у зазначеному провадженні, а тому суд має перевірити лише дотримання вимог ПДР саме водієм ОСОБА_1 .

Оцінюючи відповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам ПДР, суд вважає за доцільне зауважити, що згідно з приписами пункту 1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Тому, аналізуючи надані суду матеріали у їх сукупності, суд вважає, що водій ОСОБА_1 мав обґрунтоване право розраховувати на те, що інший учасник дорожнього руху також дотримуватиметься зазначених вище вимог.

Не вдаючись до правової оцінки відповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам ПДР, суд зауважує, що ОСОБА_1 , виконавши вимоги пунктів 16.1, 16.5 та 16.6 ПДР. Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на порушення водієм ОСОБА_1 вимог пункту 16.13 ПДР суд вважає некоректним, оскільки зазначений пункт регламентує проїзд нерегульованих перехресть. В судовому засіданні ж встановлено, що ДТП відбулась саме під час проїзду її учасниками регульованого перехрестя. Отже, виконавши вимоги наведених пунктів ПДР, ОСОБА_1 згідно з приписами пункту 1.4 ПДР мав обґрунтоване право розраховувати на те, що інший учасник дорожнього руху також дотримуватиметься зазначених вище вимог.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у недотриманні вимог пунктів 16.6, 16.13, а відповідно і підпункту «б» пункт 2.3 ПДР. Тому суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 124, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: