Номер провадження: 33/813/279/21
Головуючий у першій інстанції Шкорупеєв Д. А.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю: секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., захисника Радулова В.В., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Радулова В.В. на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнутий судовий збір в розмірі 454 грн.

Обставини справи та вимоги апеляційної скарги

Оскарженою постановою суду першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2020 року о 19 годині 50 хвилин в м. Одесі, по вул. Дніпропетровська дорога, 86/1 ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей дуже розширені, не реагують на світло, не природна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 «Правил дорожнього руху України», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Радулов В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив про те, що копію повного тексту постанови суду він зміг отримати лише 28 січня 2021 року. При цьому з 18 січня по 25 січня 2021 року він не мав можливості потрапити в приміщення Суворовського районного суду через запровадженні карантинні обмеження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції були проігноровані посилання сторони захисту на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю у фабулі даної статті такого суб`єкту, як особа, яка керує транспортним засобом.

Фабула ст.130 КУпАП розміщена на сайті Верховної Ради України є офіційною редакцією Закону, яким повинен керуватися і який повинен застосовувати суд. В свою чергу суд першої інстанції застосував неіснуючу норму права та безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника Радулова В.В. та особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №072762, з фабули якого вбачається, що 14 листопада 2020 року о 19 годині 50 хвилин в м. Одесі, по вул. Дніпропетровська дорога, 86/1 ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей дуже розширені, не реагують на світло, не природна блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил Дорожнього руху України.

Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Крім того, факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані особи були свідками того, як водій автомобілю «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції відмовився від проходження медичного огляду у встановленому Законом порядку в лікаря нарколога для визначення стану наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків недопустимими доказами. При цьому ОСОБА_1 та його захисник Радулов В.В. не звертались до апеляційного суду з клопотанням про допит вказаних свідків в судовому засіданні апеляційного суду, а тому, зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків за власною ініціативою.

Під час апеляційного перегляду справи сам ОСОБА_1 зазначив, що відмовився від проходження огляну на стан наркотичного сп`яніння, оскільки не бачив у цьому сенсу. Також наголосив про те, що не знав, що за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння також передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказані доводи апеляційний суд не приймає до уваги і зазначає про існування презумпції знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається) кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства це обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи повинен був керуватися статтею 130 КУпАП, в редакції розміщеною на сайті Верховної Ради України, і яка є офіційною редакцією Закону, апеляційний суд зазначає, що суди під час здійснення судочинства керуються виключно Конституцією України та Законами України. У разі, якщо текст окремої норми права розміщеної на сайті Верховної Ради України суперечить Закону України, то суд повинен керуватися текстом Закону.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким Кримінальний кодекс України доповнено статтею 286-1 «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Стаття 130 КУпАП викладена в новій редакції «Керування суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції».

Відповідно до п.6) ст.247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

Між тим, Законом України від 22.11.2018 року № 2617 VIII, який набрав чинності із 01 липня 2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КпАП України, була посилена. Ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку, передбаченого ст.286-1 КУпАП

Наведені обставини дають підстави стверджувати про відсутність скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а навпаки посилена (криміналізована).

Відповідно до положень ст.58 Конституції України та ч.2 ст.8 КпАП України Закон України від 22.11.2018 року № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст.130 КпАП України не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КпАП України, які були вчинені до 01 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01 липня 2020 року, згідно до ч.1 ст.8 КпАП України повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст.130 КпАП України у відповідній редакції цього Закону, які діяли до 01 липня 2020 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17 червня 2020 року внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст.130 КпАП України та доповнено КК України статтею 286-1.

Таким чином, на теперішній час стаття 130 КУпАП діє в тій редакції, що діяла до 01 липня 2020 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає суд першої інстанції дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та обґрунтовано притягнув останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника Радулова В.В. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Радулова В.В. залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 18 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко