КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/6635/21
Апеляційне провадження №33/824/2837/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і йому призначено адміністративне стягнення, згідно ст. 36 цього кодексу, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

ОСОБА_1 16.04.2021 року приблизно о 13 год. 24 хв. у м. Києві по пр. Степана Бандери, навпроти автосалону «Toyota», керуючи транспортним засобом Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, ОСОБА_1 16.04.2021 року приблизно о 13 год. 24 хв. у м. Києві по пр-ту Степана Бандери, навпроти автосалону «Toyota», керував транспортним засобом Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився на нагрудну камеру поліцейського, чим порушив п. 2.5 ПДР.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського АА 00582, ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, пройшов огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Drager Alcotest 6820, результат тестування якого склав 2,16 проміле, з яким він фактично не погодився, у зв`язку із чим поліцейським було запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, на що він також відмовився.

Тобто, поведінка ОСОБА_1 свідчить про незгоду з результатом його огляд на стан сп`яніння, проведеним поліцейськими на місці зупинки за допомогою приладу Drager, та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння лікарем наркологом у медичному закладі за відповідним направленням.

За таких обставин, ОСОБА_1 у порушення вимог п. 2.5 ПДР відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, його відмова мала свідомий та категоричний характер.

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, його винність повністю доведена і підтверджується всією сукупністю доказів по справі, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення серії ААБ № №124498, 124497 від 16.04.2021 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , сумнівів у правдивості яких суд не має, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського АА 00582.

Будь-яких істотних порушень вимог закону під час складення адміністративного протоколу, які б вплинули на кваліфікацію дій ОСОБА_1 та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

При цьому суд відхиляє доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише відмовився підписувати результат тесту приладу Drager, оскільки вони суперечать встановленим під час розгляду фактичним обставинам справи.

Враховуючи характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, його майновий стан та стан його здоров`я, ставлення до вчиненого з урахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідно до якої, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справ про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, ОСОБА_1 слід піддати адміністративному стягненню у межах санкції, за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Правовими підставами для винесення адміністративного стягнення, суд першої інстанції зазначив, зокрема, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 245, 266, 280 КУпАП, п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 року за №1306, п.п. 6, 7, 9 та 10 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову і закрити провадження у справі за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 7, 245, 251, 266, 278, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 2.5 Правил дорожнього руху України, п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисників - Поліщука О.С., Калашникова Є.В., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне задовольнити апеляцію частково, керуючись наступним.

Як правильно встановив місцевий суд, ОСОБА_1 16.04.2021 року, приблизно о 13 годині 24 хвилин у м. Києві по пр. Степана Бандери, навпроти автосалону «Toyota», знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, про що свідчив запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, керував транспортним засобом Dacia Logan, держномер НОМЕР_1 .

При цьому, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Sonata, держномер НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Названі обставини, як правильно зазначив місцевий суд, підтверджуються матеріалами справи, зокрема, протоколами про адміністративні правопорушення, схемою місця ДТП, поясненнями ОСОБА_2 , рапортом, переглянутим відеозаписом ( а.с. 1, 2, 3, 8, 10, 11 ), наявними у справі, які, на переконання апеляційного суду, є доказами вини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, сам ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтвердив факт скоєння правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 36, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог у частині обставин, встановлених апеляційним судом.

В рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова судді, в зазначеній частині, є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 130, ст.ст. 7, 245, 251, 266, 278, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, практики Європейського суду з прав людини, з точки зору суду апеляційної інстанції та в силу викладеного, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

При цьому, відмова правопорушника, який не оспорював визначений стан алкогольного сп`яніння, пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, на переконання апеляційного суду, не свідчить про наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки, як встановлено, такий стан у нього був визначений візуально і технічними засобами, застосованими працівниками поліції.

Відтак, проходити огляд для підтвердження такого стану необхідності не було, а тому - відмова правопорушника від його проходження, у даному випадку, не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційний суд, при цьому, застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування "поза розумним сумнівом", сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах "Кобець проти України" ( п.43 ) та "Авшар проти Туреччини" ( п. 282 ), "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року, "Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії" від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, справу, в частині порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, з точки зору суду другої інстанції, необхідно скасувати і провадження у справі закрити згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в частині порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху, скасувати і провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В решті постанову місцевого суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк