П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 жовтня 2021 року суддя Подільського районного суду м. Києва Анохін А.М. розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в місті Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 за ст. 130 ч. 1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №148224 від 02 червня 2021 року ОСОБА_1 , 02 червня 2021 року о 23 год 30 хв в м. Києві по вул. П. Сагайдачного, 27, він керував транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою Drager. Результати огляду склали 0,55 % проміле - проба позитивна. Тим самим порушив вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Від ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення проти протоколу. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому не може вважатись допустимим доказом по справі. Провадження по справі просив закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; тест №3149 від 02.06.2021 року; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою), переглянувши відеозаписи з нагрудного відеореєстратора поліцейського, суддя приходить до таких висновків.

Згідно з п. 2.9. «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає настання відповідальності за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння. Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності. Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п.7 Iнструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України N1452/735 від 09.11.2015р.,у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, відповідно до наведених вище норм огляд водія на стан алкогольного сп`яніння є складною юридичною сукупністю та має складатись з такої послідовності: виявлення у водія ознак сп`яніння, проведення огляду на місці зупинки та в разі незгоди водія з результатами такого огляду чи відмови від такого огляду на місці зупинки пропозиція на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Однак в судовому засіданні з пояснень ОСОБА_1 встановлено, що останній був не згоден з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці з допомогою спеціального технічного засобу, що також підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, з якого вбачається, що після проведеного огляду ОСОБА_1 був не згоден з результатами такого огляду, про що зазначив поліцейському, який проводив такий огляд. Однак поліцейський проігнорував вказані заперечення ОСОБА_1 проти результатів огляду на місці та не запропонував йому пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

При цьому, суддя оцінює критично наявний в матеріалах справи акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння як докази вчинення інкримінованого особі порушення, оскільки викладені у них відомості спростовуються вищевказаними поясненнями ОСОБА_1 про незгоду з результатами огляду з використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки та відеозаписом з нагрудного реєстратора, з якого вбачається, що поліцейський не пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, та що відповідне направлення про огляд ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я не писалося поліцейським, що проводив огляд на місці, тобто викликає обґрунтовані сумніви з приводу відсутності направлення особи до закладу охорони здоров`я для проходження огляду, який, як зазначалося вище, виходячи із відеозаписів з нагрудного реєстратора поліцейського, ОСОБА_1 не пропонувався.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні відеозаписів, вбачається, що на відео не було візуально зафіксовано показники технічного засобу, з допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а було лише оголошено поліцейським, що показник спеціального технічного засобу склав 0,55% проміле. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що поліцейським не залучалися під час проведення огляду ОСОБА_1 свідки, які б могли підтвердити факт його огляду на місці зупинки та показники спеціального технічного засобу за наслідками такого огляду.

Також, в судовому засіданні не встановлено належних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що останній категорично заперечив, зазначивши про те, що керував транспортним засобом в стомленому стані та вжив алкогольні напої вже після зупинки транспортного засобу.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був не згодний з результатами проведеного на місці зупинки огляду на стан сп`яніння, а поліцейські не забезпечили проведення його огляду в найближчому закладі охорони здоров`я - тому вказаний огляд є недійсним.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що підставою його складення відносно ОСОБА_1 є саме результати огляду останнього на місці зупинки з допомогою спеціального технічного засобу, з якими особа була не згодна, а тому дані спеціального технічного засобу не можуть бути доказом перебування особи в стані алкогольного сп`яніння при її незгоді з результатами такого огляду. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перебування водія ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння ні протокол про адміністративне правопорушення, ні інші матеріали справи не містять.

Таким чином, встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що складений відносно особи протокол про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з тим, що містить відомості про обставини правопорушення, які спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, що вказує на недоведеність винуватості такої особи в інкримінованому їй правопорушенні.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певного діяння, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Відповідно до конституційного принципу, закріпленого в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу такого адміністративного правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог закону і не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, та до протоколу не додано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованому їй правопорушенні, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя А.М. Анохін