Справа № 308/3664/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
09.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Йосипчука О.В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 громадянин України,
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 420,40 грн.
Згідно постанови, 07.04.2020 року, о 17.20 год., у с. Баранинці, вул. Об`їзна, 11 «в», Ужгородського району, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що справа розглянута за його відсутності, а причина неприбуття є поважною, оскільки перебував у відрядженні в м. Коломия для проведення робіт пов`язаних з ліквідацією наслідків паводку. Вказує і на те, що поліцейський на незгоду апелянта з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу не пропонував та не забезпечив проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, як того вимагає Інструкція, а в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський керувався тільки своїм припущенням про стан алкогольного сп`яніння водія, до того ж на підставі сумнівного показника алкотестеру, так як з технічних причин лише з третього разу алкотестер показав результат. Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження вказує на те, що про оскаржувану постанову дізнався 10.07.2020 з ЄДРСР, повернувшись із відрядження. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника адвоката Йосипчука О. В., які підтримали клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку апеляційний суд бере до уваги такі факти та обставини.
Так, із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся і судове рішення прийнято без участі ОСОБА_1 .. При цьому, із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 у передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП трьохденний строк вручена чи направлена копія оскаржуваної постанови від 01.07.2020. Тому, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про те, що причини пропуску строку на оскарження судового рішення, є слушними, такими, що не спростовані наявними у матеріалах справи доказами.
У зв`язку з наведеним, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема про те, що про оскаржувану постанову ОСОБА_1 дізнався 10.07.2020 з ЄДРСР, повернувшись із відрядження, заслуговують на увагу.
Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, у зв`язку з чим, строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 370648, 07.04.2020 о 17 год 45 хв, у с. Баранинці, по вул. Об`їзній, 11 «в», Ужгородського району, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, за допомогою спеціального приладу «Drager» у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги, передбачені п. 2.9 «а» ПДР України, що тягне настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складено у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і своїми підписами ОСОБА_1 підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, внесені відомості щодо його особи правильні, від будь-яких пояснень по суті порушення відмовився (а. с. 1).
З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що такий проведено за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820» у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з виявленими у гр. ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка ході), - результат огляду - 1, 94 % проміле (а. с. 3), що також підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою тестування на алкоголь (а. с. 2). Разом із тим, із роздруківки тестування вбачається, що така підписана ОСОБА_1 , який будь-яких застережень щодо процедури проходження тестування та результатів тестування не подавав.
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння, в результаті чого в нього було виявлено 1,94% проміле алкоголю (а. с. 4, 5).
З розписки ОСОБА_1 від 07.04.2020 убачається, що останній підтвердив факт залишення транспортного засобу марки «Шкода Октавія», д. н. з. НОМЕР_1 , на зберігання по вул. Об`їзній, 11 «в»,Ужгородського району, тобто на місці зупинки (а. с. 6).
З рапортів інспектора Бобаля В., який проводив тестування ОСОБА_1 та склав відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, убачається, що у фабулі протоколу помилково зазначено час керування ОСОБА_1 автомобілем 17 год 45 хв, оскільки це час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а вірним є час керування водієм автомобілем 17 год 20 хв, і при цьому, під час оформлення матеріалів ОСОБА_1 не було надано для підпису Акт огляду, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були присутні на місці події, що підтверджується їхніми підписами у протоколі та письмових поясненнях, а ОСОБА_1 ознайомлений із результатами огляду, що підтверджено його підписом у роздруківці тестування та у відповідних графах протоколу (а. с. 7-8).
З копії постанови серії ДПО18 № 613576 вбачається, що 07.04.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме, за те, що 07.04.2020 о 17 год 20 хв, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Об`їзній, 11 «в, у с. Баранинці Ужгородського району, порушив вимогу дорожнього знаку 3.11 «В`їзд заборонено», здійснивши рух у зону дії указаного знаку, чим порушив вимоги, передбачені п. 8.4 в ПДР (а. с. 9).
Викладені в протоколі обставини підтверджуються і наявним у матеріалах справи відеозаписом із місця події (а. с. 10).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Бобаль В. був упереджений при проведенні огляду та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході апеляційного розгляду справи.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_4 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи не встановлено й даних про те, що в громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені в якості свідків проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння та складанні щодо нього протоколу, були підстави для обмови ОСОБА_1 , такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході апеляційного розгляду справи.
Не встановлено в ході апеляційного розгляду й будь-яких фактів примусу чи незаконних методів з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 , які призвели до примусового проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також підпису протоколу та роздруківки тестування.
Доводи апеляційної скарги про незаконність постанови апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейський, не зважаючи на незгоду ОСОБА_1 з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу не пропонував та не забезпечив проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, як того вимагає Інструкція, а в протоколі про адміністративне правопорушення поліцейський керувався тільки своїм припущенням про стан алкогольного сп`яніння водія, до того ж на підставі сумнівного показника алкотестеру, так як з технічних причин лише з третього разу алкотестер показав результат, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі будь-яким чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 «а» ПДР керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, і в свою чергу, не свідчать про відсутність події та в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що з матеріалів справи, у тому числі й відеозапису із місця події, не вбачається, що ОСОБА_1 не погоджувався із результатами огляду на стан сп`яніння та наполягав на проходженні такого огляду в закладі охорони здоров`я.
Як такі, що не свідчать про відсутність події та в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення, а також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови щодо ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , а причина неприбуття є поважною, оскільки він перебував у відрядженні в м. Коломия для проведення робіт пов`язаних з ліквідацією наслідків паводку. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що: відповідно до вимог чинного КУпАП розгляд справи без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою для скасування судового рішення; ОСОБА_1 було відомо про наявність у провадженні Ужгородського міськрайонного суду справи щодо нього, а також про час та місце її розгляду 01.07.2020 15:00; факт розгляду судом першої інстанції справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.
Не погоджується апеляційний суд і з доводами сторони захисту щодо закриття справи на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.
Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.
3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.
17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».
01 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 03 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.
Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020 року.
Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки згідно вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків, стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан