Дата документу Справа № 336/6253/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6253/20 Головуючий в 1 інст. Галущенко Ю.А.
Провадження №33/807/96/21 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Уткіна О.Є., представника ГУ Держпраці у Запорізькій області Жадан Н.Ю., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 під час виконання посадових обов"язків, маючи організаційно-розпорядчі функції, за фактичною адресою СП "Запорізьке моторвагонне депо" РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" - м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 4-Б - допустив порушення законодавства про працю, яке оформлене актом перевірки №ЗП14638/1989/АВ від 01.10.2020 року, а саме: при проведенні інспекційного відвідування з питань невиплати коштів на відрядження та невипилати добвих СП "Запорізьке моторвагонне депо" РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" встановлено, що ОСОБА_2 перебував у відрядженні з 26.08.2020 року по 31.08.2020 року. Виплату добових йому було проведено 04.09.2020 року, чим порушено п. 2.4 Порядку здійснення службових відряджень в межах України та за кордоном працівників ПАТ "Укразалізниця" та вимог ч.2 ст. 121 КЗПП України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова суду незаконна через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права внаслідок неповного та необ`єктивного дослідження матеріалів справи. Так, участі у розгляді справи він не приймав, судові повістки йому не направлялися, права та обов`язки не роз`яснювалися, провину він не визнає, до матеріалів справи не долучено жодного належного доказу про належне його сповіщення про розгляд справи. Вказує, що і інспектор і суд в порушення ст. ст. 1, 2, 23, 36, 247 КУпАП не правильно визначили об`єктивний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 41 КУпАП, оскільки обов`язковою передумовою - є невиконання роботодавцем припису інспектора держпраці щодо усунення виявлення порушень трудового законодавства. Проте, до справи доказів вчинення припису щодо усунення виявлених недоліків не долучено. Звертає увагу, що судом не досліджено поняття «відрядження, добові, заробітна плата, аванс та витрати пов`язані із службовими поїздками». Зазначає, що працівник ОСОБА_2 щомісячно отримував та продовжує отримувати авансові виплати, жодних скарг про будь-які порушення трудових прав від останнього на адресу підприємства не надходило. Крім того, відповідно до ст. ст. 37, 38, 247 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності сплинув.

Апелянт просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення або у зв`язку зі спливом строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника - адвоката Уткіна О.Є. на підтримання доводів та вимог апеляції, представника ГУ Держпраці у Запорізькій області Жадан Н.Ю., перевіривши доводи скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність вини в діях ОСОБА_1 у вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Матеріали справи, які були також і у розпорядженні суду першої інстанції містять протокол про адміністративне правопорушення серії № ЗП 14638/1989/АВ від 01.10.2020 року, акт інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю серії ЗП 14638/1989/АВ від 01.10.2020 р., витяг з наказу від 01.12.2015 р. № НОК-11/ОС, копії наказів від 25.08.2020 р. № 181/к, від 28.08.2020 р. № 185/к, копії платіжного доручення від 04.09.2020 р., копія Порядку здійснення службових відряджень в межах України та за кордон працівників ПАТ «Укрзалізниця».

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП адміністративного правопорушення.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що судом не вірного визначено об`єктивний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП, зокрема, відсутній припис інспектора держпраці апеляційний суд виходить із наступного.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони права громадян на працю, на оплату праці, на охорону праці та інших прав у трудовій сфері.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у формах, зокрема, порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, з огляду на диспозицію зазначеної правової норми, є посадові особи підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують найману працю.

Суб`єктивна сторона - це правопорушення може бути вчинено як з умислом, так із необережності.

Статтею 14 КУпАП передбачено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 маючи організаційно-розпорядчі функції, за фактичною адресою СП «Запорізьке моторвагонне депо» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» допустив порушення вимог законодавства про працю, які були виявлені в результаті інспекційного відвідування 01.10.2020 і виразилися в порушенні вимог ч. 2 ст. 121 КЗпП України та п. 2.4 Порядку здійснення службових відряджень в межах України та за кордон працівників ПАТ «Укрзалізниця»,зокрема, невиплата добових працівникові, який відряджається.

Представник ГУ Держпраці у Запорізькій області Жадан Н.Ю. в суді апеляційної інстанції пояснила, що в результаті відвідування було встановлено, що авансові виплати здійснювалися після або в межах відрядження працівника ОСОБА_2 , а повинні були сплачені до відрядження. Після чого було складено Акт інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю серії ЗП 14638/1989/АВ від 01.10.2020 р. та Припис «Про усунення виявлених порушень від 01.10.2020 № ЗП 14638/1989/АВ/П. Зазначений припис було прийнято до виконання начальником Запорізького моторвагонного депо ОСОБА_1 , про що зазначено в листі від 09.10.2020 р.

Копія відповідного листа за підписом керівника структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» Чернявського Є.І., за клопотанням представника ГУ Держпраці у Запорізькій області, приєднана до матеріалів справи.

Отже, посилання апелянта щодо відсутності Припису інспектора, як складової частини об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення безпідставні.

Оглянуті копія наказу про відрядження та платіжне доручення щодо перерахування коштів на картку переконують апеляційний суд про несвоєчасну виплату авансових коштів працівникові ОСОБА_2 , який перебував у відрядженні у серпні 2020 р.

Посилання сторони захисту, що наказ від 25.08.2020 р. за № 181/к про відрядження підписаний не ОСОБА_1 , а головним інженером ОСОБА_3 слід відхилити, оскільки до кожного платіжного доручення є платіжна відомість, яка підписана у якості керівника Запорізьке моторвагонне депо ОСОБА_1 , і саме у платіжній відомості зазначено платіжне доручення, яке є підставою для виплати авансового платежу, який і було сплачено ОСОБА_2 несвоєчасно.

Отже, досліджені безпосередньо при апеляційному розгляді докази вказують на доведеність обставин, заявлених у протоколі про адміністративне правопрушення, складеного відносно ОСОБА_1 .

Однак, доводи захисника з приводу процесуальних порушень судом першої інстанції знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто за відсутності апелянта, апеляційна інстанція вважає, що такі заслуговують на увагу, оскільки у справі відсутні докази щодо належного сповіщення ОСОБА_1 про час і дату розгляду справи про адміністративне правопорушення, що становить істотне порушення процесуального закону.

Також адвокат звернув увагу суду на інші порушення, які також ставлять під сумнів законність оскаржуваного судового рішення.

Так, у матеріалах справи на аркуші справи 10 наявна оскаржувана постанова від 1 грудня 2020 р., проте захисником надана копія постанови суду, яка датована 1 листопада 2020 р.

При цьому, дата постанови у супровідному листі щодо направлення постанови суду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначена також як 1 листопада 2020 р.

У внутрішньому описі судової справи міститься посилання на наявність у матеріалах справи на аркуші справи 10 постанови з датою документу 01.11.2010 рік.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься два судових рішення датованих і 1 грудня 2020 р. і 1 листопада 2020 р. Рішення щодо виправлення описки не приймалося.

Отже, сукупність наведених обставин вказують на істотні процесуальні порушення і схиляють апеляційний суд до скасування оскаржуваного рішення.

При цьому, наявна у матеріалах справи квитанція щодо сплати 04.12.2020 р. штрафу не здатна спростувати висновок суду апеляційної інстанції з огляду на відсутність будь-яких даних, зазначених саме платником щодо справи, у якій сплачується грошове стягнення та за наявності іншої аналогічної справи відносно ОСОБА_1 , рішення у якій винесено 26.11.2020 року. Слід також зауважити, що звернення ОСОБА_1 із заявою про ознайомлення із матеріалами даної справи та саме ознайомлення відбулося 23.12.2010 року, що засвідчує відповідна заява та проставлена відмітка (а.с.14).

Питання про накладення стягнення на ОСОБА_1 розглядається в контексті вимог ст. 38 КУпАП, відповідно до яких з моменту виявлення події, про яку зазначено в протоколі та виявлено в ході проведення інспекційного відвідування минуло понад три місяці, що є наслідком застосування вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Також, апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.7ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник