Справа № 606/220/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року м. Теребовля

Суддя Теребовлянського районного суду Тернопільської області Мельник А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працівника благоустрою, КП «Теребовля»,

за ч. 1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

ДОП СППП ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Ю.Стойко, 26.01.2021 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №519463, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно із вказаним протоколом 10.01.2021 о 00 год 33 хв. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, не володіла достовірною інформацією про фактичне місце знаходження малолітньої дочки в нічний час доби о 00 год 33 хв., за що ч.1 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Крім того, ДОП СППП ВП №3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Ю.Стойко, 26.01.2021 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №519464, про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно із вказаним протоколом 05.12.2020 о 22 год 26 хв. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вчинила адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП, не досягши віку з якого наступає адміністративна відповідальність, за що ч.1 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, вказала, що вини не визнає, оскільки вона знала де знаходиться її дочка, остання була у сусідки та не хотіла виходити до матері. Вона доглядає за дочкою, старається її забезпечити матеріально в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, доходить до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, як доказ вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП додані: протоколи про адміністративні правопорушення від 26.01.2021 серії ВАБ № 519463, ВАБ № 519464; фото таблиця; письмові пояснення ОСОБА_1 від 10.01.2021; копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рапорт, складений помічником чергового Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області Боднарем В.І. від 10.01.2021.

Частиною 1 ст. 184 КУпАП визначено відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тобто, адміністративна відповідальність за ст. 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання, навчання та створення необхідних умов життя.

Так, складом наведеного порушення є саме: незабезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх.

Права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини встановлено статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001, №2402-III, статтями 150,180 Сімейного кодексу України.

Частиною 1 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч.2 ст.27 Конвенції ООН).

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 Сімейного Кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

При цьому у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Виходячи з наведеного, ухилення від виконання батьківських обов`язків (об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП) може проявлятись у різних формах.

Суть порушення, викладена у протоколі стосовно ОСОБА_1 не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, та не містить всіх ознак об`єктивної сторони даного правопорушення, які характеризують зовнішню сторону даного правопорушення. Зокрема, не зазначено, в чому саме полягало ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків, так як, виходячи з матеріалів справи, ОСОБА_3 було відомо де саме знаходилася її дочка.

Крім того, слід зазначити, що за вчинення неповнолітнім віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, передбаченого КУпАП, батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за ч.3 ст. 184 КУпАП. Чинним законодавством України не передбачена адміністративна відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за вчинення дітьми віком до чотирнадцяти років правопорушення, передбаченого КУпАП. Відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за ухилення від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, за ч.1 ст.184 КУпАП настає за системні порушення батьками цих обов`язків. Вчинення дитиною правопорушення, передбаченого КУпАП не свідчить про неналежне виховання її батьками.

З матеріалів справи, а саме з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , слідує, що остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, ОСОБА_2 має 11 років.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вказане вище, суд, дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, вказаних в протоколах про адміністративне правопорушення серії серії ВАБ № 519463, ВАБ № 519464 від 26.01.2021 не підтверджується жодним допустимим доказом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1ст.184 КУпАП, що відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 247 КУпАПє підставою для закриття провадження у справі.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст.184, п.1 ч.1 ст.247, ст.283,ст.284КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення - провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Суддя А.В. Мельник