Провадження № 3/554/74/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтава Січиокно Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтави, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , доцента кафедри МАУП,

за ч.1 ст.130Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и л а:

25 листопада 2020 року, о 20 годині 47 хвилин, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Раїси Кириченко, 64 в м.Полтаві з вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголя з порожними рота, тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці, у встановленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні не визнав та пояснив, що 25 листопада 2020 року, у вечірній час, він перебував на правому передньому пасажирському сидінні належного йому автомобіля марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на вул. Остапа Вишні в м.Полтаві, у «кишені» виїзду з території ВАТ «Лтава», однак ним не керував у зв`язку з поганим самопочуттям. У цей день право керування автомобілем він передав ОСОБА_2 . На той час автомобіль знаходився в технічнонесправному стані, а тому він, перебуваючи в ньому, чекав приїзду ОСОБА_2 , який повинен був привезти спеціальний прилад для електронного тестування роботи автомобіля. Приблизно о 20 год. 42 хв. до припаркованого автомобіля підійшов поліцейський, який висунув йому вимогу, як особі, яка лише сиділа в салоні, перепаркувати автомобіль, оскільки, на його думку, він заважав дорожньому руху. Не погоджуючись з тим, що місце розташування автомобіля якимось чином порушувало ПДР, він все ж таки виконав вимогу працівника поліції та привівши транспортний засіб у рух, проїхав приблизно 15 метрів, перепаркувавши його на вул.Сінній. Після цього поліцейський знову підійшов до нього, попросив надати для огляду документи та висловив підозру про перебування його в стані алкогольного спяніння. Оскільки він не вважав себе водієм, оскільки не керував автомобілем, а лише зрушив його з місця та здійснив маневр, дії поліцейського носили провокативний характер, що полягало у висловленні йому незаконної вимоги перепаркувати його, чого б він за своєю волею не зробив, так як не мав бажання керувати ним, а попереднє пред`явлене йому звинувачення полягало в порушенні правил зупинки, а тому він категорично відмовився виконувати будь які подальші вимоги поліцейського та, зважаючи на виниклі обставини, о 21 год 13 хв. самовільно залишив місце стоянки автомобіля. На той час поліцейський ще не розпочав процедуру складення протоколу стосовно нього, а далі він складався без його участі, йому не було вручено цей процесуальний документ під розписку, права, передбачені ст.268 КУпАП не роз`яснені, що вказує на незаконність дій поліцейського та порушення його права на захист. У протоколі мають місце виправлення та закреслення в графі, де зазначається дата його складення, яка не відповідає дійсності. Окрім того поліцейський не перевірив особу свідків, їхні документи, а ніби то виконані ними підписи не співпадають з підписами в письмових поясненнях, долучених до справи. У присутності запрошених свідків, він неодноразово наголошував на провокативних діях поліцейського, а також вказував, що він автомобілем не керував, а лише перемістив його, виконуючи незаконну вказівку представника правоохоронного органу, який примусив його це зробити.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, приходжу до такого висновку.

Згідно зіст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, як вже зазначено вище, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає лише в разі, якщо особа керувала транспортним засобом та відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Відповідно до п.1.10 ПДР, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У судовому засіданні досліджено як доказ відеозаписи, виготовлені з нагрудної камери поліцейського та відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі.

Із даних відеозаписів слідує, що 25 листопада 2020 року, о 20 годині 42 хвилин поліцейський підходить до автомобіля марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться в стоячому положенні та особі, яка перебуває на водійському сидінні в салоні цього автомобіля висловлює вимогу перепаркувати транспортний засіб, оскільки він в порушення ПДР знаходиться біля світлофорного об`єкта. О 20 год 45 хв водій приводить в рух транспортний засіб та переміщає його з вул.Остапа Вишні на вул. Сінну, проїхавши незначну відстань. Відразу ж після цього, до автомобіля підходить поліцейський, а на водійському місці перебуває ОСОБА_1 , інші особи в салоні автомобіля відсутні та з автомобіля не виходили. Поліцейський представився командиром роти № 2 БУПП в Полтавській області ДПП капітаном поліції Ребриком О.М., попросив ОСОБА_1 надати для огляду документи, повідомив йому про порушення ним правил стоянки та висловив підозру про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, навівши ознаки такого сп`яніння та запропонував на місці чи в медичному закладі пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння. У відповідь на це ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом та відмовився проходити такий огляд. О 21 год 07 хв поліцейським залучено свідків, в присутності яких ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом, звинуватив поліцейського в провокації та відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. О 21 год. 13 хв. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, на пропозицію залишитися на місці для розгляду справи, відмовився та пішки пішов у невідомому напрямку.

Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, встановлено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Водночас, відповідно до п.12 цього ж розділу Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває в стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи в салоні автомобіля марки BMW Х5, д.н.з. НОМЕР_1 на водійському сидінні, своїми діями ввімкнув двигун, внаслідок чого автомобіль розпочав рух, він торкався руля, задавав напрямок такого руху, зокрема здійснював поворот ліворуч, вибирав місце для подальшого паркування, тобто повністю виконав функції водія під час руху транспортного засобу, іншим особам право керування не передавав.

При цьому матеріалами відеозаписів підтверджено, що ОСОБА_1 як водій, привівши в рух автомобіль, змінив його місце стоянки на вимогу поліцейського.

Надаючи оцінку діям поліцейського щодо наявності провокації в діях останнього, суд виходить з приписів ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом, зокрема опитування особи; зупинення транспортного засобу;обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. (ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію»).

Суд застосовує за аналогією права рішення Європейського Суду з права людини, які приймалися за основу в кримінальних провадженнях до справи про адміністративне правопорушення.

Так, у справах «Едвардс і Льюіс проти Сполученого Королівства», «Джасперс проти Сполученого Королівства», «Раманаускас про Литви», «Банніков проти Росії» тощо акцентувалася увага на наявності державного інтересу, який не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду з самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів.

В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства» (рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9червня 1998року, «Худобін проти РФ» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти РФ» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкта з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Оцінивши докази в справі, судом встановлено, що поліцейський, виявивши ознаки порушення ПДР у виді правил стоянки транспортного засобу, (чому оцінка судом не надається, оскільки даний факт не є предметом розгляду), в якому перебував ОСОБА_1 на водійському місці, висловив вимогу тому, водію перепаркувати цей автомобіль. На виконання даної вказівки ОСОБА_1 привів у рух автомобіль, самостійно вибрав маршрут та місце подальшого паркування, керування транспортним засобом іншим особам не передавав.

Тобто, заперечуючи перед судом статус водія і стверджуючи про перебування в салоні автомобіля як пасажира, суд вважає, що ОСОБА_1 вчинив дії, направленні на безпосереднє керування транспортним засобом. При цьому останній на той час не заявив працівникам поліції про те, що він не є водієм, має погане самопочуття, не може керувати автомобілем, не самоусунувся від такого керування та він не був позбавлений можливості звернутися з цього приводу за допомогою до сторонніх осіб.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку дії ОСОБА_1 , пов`язані з керуванням транспортним засобом, визначалися виключно волею останнього, він добровільно завів двигун, привів автомобіль у рух, торкався руля, керував ним, будь якого тиску на нього ніхто не чинив, жодних перешкод заявити поліцейському про відмову від такого керування та звернутися за допомогою до сторонніх осіб у нього не було.

З цих підстав суд не приймає до уваги показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили факт поганого самопочуття ОСОБА_1 . Однак, суд вважає, що факт поганого самопочуття жодним чином не звільняє водія від обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, тим паче в разі підтвердження такого стану останній повинен врахувати це щодо можливості керування ним транспортним засобом.

З урахуванням викладеного суд не знаходить підстав вважати, що дії поліцейського були провокативними, оскільки останній, діючи відповідно до ст.ст. 30,31 Закону України «Про Національну поліцію», виявивши ознаки порушення ПДР, наділений повноваженнями вживати заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також щодо припинення таких порушень.

У матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в яких останні підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що зафіксували своїми підписами в протоколі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 наполягав на виклику даних свідків у судове засідання та проведення їхнього допиту, що суд зробив три рази поспіль, однак ті в судове засідання не прибули, причини їхньої явки не повідомили.

У сукупності досліджених доказів, перебування на місці події свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджується їхніми підписами в протоколі, відеозаписом, письмовими поясненнями, які узгоджуються з даними цього відеозапису, а тому у суду немає сумнівів щодо перебування свідків на місці складення протоколу, якими було зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу, як і в умовах лікувального закладу. При цьому ОСОБА_1 про неспівпадання їхніх підписів, виконаних в протоколі з підписами в письмових поясненнях ґрунтуються на припущеннях.

З цих підстав, встановивши факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що поліцейський жодним чином не провокував ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з відмовою від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки той добровільно не виявив пройти такий огляд на місці за допомогою приладу алкотестер Драгер чи в умовах медичного закладу в лікаря нарколога, будь яких перешкод для проходження такого огляду в нього не було, самовільно відмовився залишатися на місці складення протоколу та залишив його.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що дії поліцейського, який висловив підозру про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та навів відповідні ознаки, запропонував тому пройти огляд на місці та в наркологічному диспансері, відповідають вимогам Інструкції та не суперечать приписам ст.266 КпАП України.

Даними відеозапису доведено, що поліцейський в присутності свідків та ОСОБА_1 оголосив суть вчиненого ним адміністративного правопорушення, зачитав права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, попросив того залишатися на місці розгляду справи, отримати копію протоколу, однак той пішов у невідомому напрямку.

З цих підстав суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 в тій частині, що поліцейський ще не розпочав процедуру складення протоколу стосовно нього, а далі він складався без його участі, йому не було вручено цей процесуальний документ під розписку, права, передбачені ст.268 КУпАП не роз`яснені, оскільки такі пояснення спростовані даними відеозаписів, відповідно до яких ОСОБА_1 не виявив бажання перебувати на місці, добровільно залишив місце складення протоколу, чим також відмовився від отримання копії протоколу.

При цьому, хоча в протоколі й мають місце виправлення в частині часу його складення, суд вважає, що такі виправлення не мають значення та не впливають на правильність рішення суду щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у відмові пройти огляд на стан сп`яніння, для чого в нього не було жодних перешкод.

Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України та він відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.2.5. ПДР, згідно з яким водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та жодних перешкод пройти такий огляд у нього не було.

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за викладених вище обставин підтверджується даними протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії ДПР18 № 118946 від 25.11.2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , направленням на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння від 25.11.2020 року, рапортом командира роти БУПП в Полтавській області Ребрика О., даними відеозапису.

Безпідставними є доводи ОСОБА_1 про те , що на момент вчинення подій чинною була ст. 286-1 КК України , а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП є безпідставним, у зв`язку з чим він подав клопотання про закриття провадження в справі на підставі ст.253 КУпАП.

Так ,ст. 130 КУпАП дійсно з 01 липня 2020 року згідно Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зазнала змін та передбачала відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.

У той же час, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, відповідні положення з Закону України № 2617-VII від 22 листопада 2018 року були виключені. Вказаний закон набрав законної сили 03 липня 2020 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, набрав законної сили у визначеному законом порядку, положення цього Закону такими , що не відповідають Конституції України не визнавалися , після 03 липня 2020 року будь-які інші зміни до ст.130 КУпАП не вносилися.

Крім того , згідно роз`яснень від 20 липня 2020 року Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, з 03 липня 2020 року ст. 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Відповідно до ч. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Виходячи з викладеного ОСОБА_1 , як особа , яка вчинила правопорушення після 03 липня 2020 року , підлягає притягненню до відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за правилами КУпАП в редакції , яка діяла до 01 липня 2020 року , тобто до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

З цих підстав у діях ОСОБА_1 мають місце ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не встановлено.

При накладенні адміністративного стягнення слід врахувати характер та суспільну небезпечність вчиненого адміністративного правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, а тому до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має право керування транспортними засобами, при складенні протоколу та винесенні постанови був присутній, однак посвідчення водія в нього працівниками поліції не вилучалося та до компетентних органів він його не здавав, про підлягає врахуванню при виконанні адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200, 00 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Т.О. Січиокно