ПОСТАНОВА

іменем України

16 лютого 2021 рокуСправа №451/2074/20
Провадження № 3/451/88/21

Суддя Радехівського районного суду Львівської області Патинок О.П. розглянувши матеріали, які надійшли з Радехівського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку Львівської області, громадянку України, із середньою освітою, не одруженої, пенсіонерки, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалася,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якій роз`яснені права ст. 268 КУпАП,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої - адвоката Палащука В.М.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 - 07.12.2020 року близько 12 год. 00 хв., по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 в ході якого ображала її нецензурними словами, погрожувала їй фізичною розправою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та зазначила, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки 07.12.2020 року близько 8 год.- 8.30 год вийшла з дому до церкви і повернулась лише ввечері. Заперечила конфлікт 07.12.2020 року через незачинені двері і обзивання ОСОБА_2 нецензурними словами, зазначила, що домашнього насильства та погроз з її боку в адресу ОСОБА_2 не було, однак не заперечила, що відносини із потерпілою та мамою ОСОБА_3 , братом ОСОБА_4 погані.

ОСОБА_2 в суді підтвердила обставини, які викладені в протоколі ВАБ № 354064 від 28.12.2020 р., та в заяві від 07.12.2020 р. Зазначила, що вона разом із мамою ОСОБА_3 , 1929 р.н., братом ОСОБА_4 інвалід 1 групи з дитинства та рідною сестрою ОСОБА_1 проживають в одному будинку АДРЕСА_1 . Відносини в неї із сестрою ОСОБА_1 вкрай напружені, оскільки ОСОБА_1 постійно її та її рідних ображає, чіпляється та принижує. 07.12.2020 р. близько 12 год. вона перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , розмовляла по телефону, в цей час із будинку вийшла ОСОБА_5 , яка за собою не зачинила вхідних дверей і на її зауваження зачинити двері, із незрозумілих причин почала на неї плювати і ображати нецензурною лайкою, вона в свою чергу на такі дії не реагувала, оскільки не хотіла загострювати конфлікт. Після чого, вона повернулась у будинок повитирати лице, однак ОСОБА_1 пішла за нею і продовжувала її ображати нецензурною лайкою, погрожувала їй невідомими людьми, яких вона приведе і вони з нею розберуться. Свідками даної події, 07.12.2020 року були мама - ОСОБА_3 , 1929 р.н., брат ОСОБА_4 , 1953 р.н. та сусід ОСОБА_6 , який в цей час на подвір`ї їхнього будинку ремонтував колесо від інвалідної коляски брата. Вважає, що такі неправомірні дії ОСОБА_1 , а саме образи, погрози, чіпляння принижують її і впливають на її психічний стан, наполягає на тому, що ОСОБА_1 своїми діями спричинила шкоду її психічному здоров`ю; такі випадки є непоодинокі. Внаслідок таких неправомірних дій зі сторони ОСОБА_1 , вона звернулась із заявою до поліції, оскільки не може більше цього терпіти.

Представник потерпілої в суді підтримав пояснення потерпілої та вважає, що ОСОБА_1 діє з умислом спричинити ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак, завдати шкоди її психічному здоров`ю, оскільки потерпіла опікується їхньою мамою та братом інвалідом, а ОСОБА_1 це не подобається.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що 07.12.2020 року близько 12 год. він знаходився на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , де проживають дві сестри ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також їхня мама ОСОБА_3 , брат ОСОБА_4 , який є інвалідом, останній попросив його допомогти відремонтувати колесо інвалідної коляски. Ремонтуючи колесо, він став свідком подій, а саме чув як ОСОБА_1 , яка перебувала на ганку будинку на протязі 15 хв. виражалась нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_2 , яка в цей час розмовляла по телефону, після чого припинила розмову по телефону і мовчала; крім того чітко ствердив про те, що ОСОБА_1 погрожувала ОСОБА_2 , а саме казала, що вона «Приведе двох мужчин, які з нею розберуться», причини такої агресії із сторони ОСОБА_1 він не знає. В свою чергу потерпіла лише мовчала, крім потерпілої в будинку перебувала ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .. Крім того, свідок зазначив, що ОСОБА_1 , як сусідка зарекомендувала себе не з кращої сторони, вона постійно ображає, обзиває та погано ставиться до своєї мами ОСОБА_3 , брата інваліда ОСОБА_4 та потерпілої, яка змушена допомагати та доглядати матір ОСОБА_3 , 1929 р.н. та брата інваліда ОСОБА_4 .

Суд не бере до уваги письмові твердження ОСОБА_1 проте, що ОСОБА_6 не може давати будь яких показів, через те, що перебуває на обліку в лікаря - психіатра, оскільки таке спростовується довідкою до Акта огляду МСЕК серії 12ААА №999297 про загальне захворювання та інвалідність ІІІ групи ОСОБА_6 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка була допитана за клопотанням ОСОБА_1 на запитання суду чи вона знайома із потерпілою та чи є в неї підстави обмовляти останню, така показала, що вона із потерпілою не знайома, однак підстави обмовляти в неї є, оскільки ОСОБА_1 є її подругою, яка проживає в будинку АДРЕСА_1 і зі слів останньої, саме потерпіла не дає можливості ОСОБА_1 проживати в будинку. Щодо складеного протоколу на ОСОБА_1 , то повідомила, що зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що на останню був складений протокол за ст. 173-2 ч.1 КУпАП та вказала, що 07.02.2021 року з 11 год. до 19 год. ОСОБА_1 перебувала у неї вдома за адресою: АДРЕСА_2 , щодо скерованих на адресу суду письмових пояснень, то такі написала на прохання ОСОБА_1 , більше нічого повідомити не може, оскільки в такому віці, що багато всього вже забуває. Крім того вказала, що всі події, які відбуваються між ОСОБА_1 та потерпілою, знає лише зі слів ОСОБА_1 , свідком жодних подій не була.

Суддя, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Розглянувши справу на підставі досліджених доказів орган (посадова особа) відповідно до ст.283 КУпАП виносить постанову.

Вина правопорушника у скоєному правопорушенні стверджується належними та допустимими у відповідності до ст.251 КУпАП доказами, що наявні в матеріалах справи та досліджені суддею, це зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 354064 від 28.12.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 - 07.12.2020 року близько 12 год. 00 хв., по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство відносно своєї сестри ОСОБА_2 в ході якого ображала її нецензурними словами;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , від 23.12.2020 р., з яких вбачається, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 разом із мамою ОСОБА_3 і братом ОСОБА_4 , який є інвалідом І групи, а також із сестрою ОСОБА_1 , зазначає, що ОСОБА_1 в холодну пору відчиняє вхідні двері та напускає холод в будинок, на зауваження обзиває нецензурними словами, що і мало місце 07.12.2020 р.;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 з яких видно, що 07.12.2020 р. її дочка ОСОБА_1 спеціально відкрила вхідні двері до будинку щоб було холодно в хаті, на зауваження дочки ОСОБА_8 - ОСОБА_1 почала ображати її нецензурними словами;

- письмовими поясненнями ОСОБА_4 з яких видно, що 07.12.2020 р. його сестра ОСОБА_1 спеціально відкрила вхідні двері до будинку, на зауваження сестри ОСОБА_8 остання ображала її нецензурними словами;

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні не були допитані, оскільки на допиті таких не наполягали ОСОБА_1 та потерпіла; ОСОБА_1 мотивувала тим, що свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтримують потерпілу і їхні свідчення будуть аналогічні тим, які відображені у письмових поясненнях ( а.с. 12,13) та були оголошені суддею у судовому засіданні, тому на їхньому виклику не наполягала; потерпіла та її представник просили врахувати вік ОСОБА_3 , 1929 р.н. та стан ОСОБА_4 , який є інвалідом 1 групи дитинства, тому також не наполягали на їх виклику до суду, однак просили їх врахувати.

Вказані вище обставини потерпіла підтвердила також при наданні пояснень в суді. Також вище зазначене підтверджується свідченнями свідка ОСОБА_6 , який був допитаний в судовому засіданні.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , суддя вважає, що докази про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації її дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП, які містяться в матеріалах справи та були здобуті під час розгляду справи є обґрунтованими.

Доводи ОСОБА_1 про те, що 07.12.2020 року близько 12 год. її за місцем проживання не було, тому вона не могла вчинити насильство щодо свої сестри є голослівними, суддя сприймає критично, та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності, доказів протилежного не здобуто в процесі розгляду справи. Свідчення свідка ОСОБА_7 , суддя не може брати до уваги, оскільки остання на запитання суду чи вона знайома із потерпілою та чи є в неї підстави обмовляти останню, така показала, що вона із потерпілою не знайома, однак підстави обмовляти в неї є, оскільки ОСОБА_1 є її подругою, яка проживає в будинку АДРЕСА_1 і зі слів останньої, саме потерпіла не дає можливості ОСОБА_1 проживати в будинку. Щодо подій 07.12.2020 року, то про такі не знає, однак засвідчила в суді, що саме 07.02.2021 року з 11 год. до 19 год. ОСОБА_1 перебувала у неї вдома за адресою: АДРЕСА_2 .

Із об`єктивної сторони, адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до п.п.3, 4, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Протиправні дії ОСОБА_1 мають характер психологічного насильства, які виражаються у формі провокування на конфлікт, а також нецензурної лайки в сторону потерпілої, погрози, що вплинуло на психіку сестри ОСОБА_2 . Навмисні словесні образи ОСОБА_1 спричинили шкоду її психічному здоров`ю.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У відповідності до ст. ст. 34, 35 КУпАП - обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення судом не встановлено.

В зв`язку з тим, що в діях правопорушника наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, враховуючи особу правопорушника та матеріли адміністративної справи, вважаю, що до неї слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу, що попередить вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства

Відповідно до ч. 5 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи стягується судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму.

Керуючись ст. 283 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та оштрафувати її на 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170 грн в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 454, 00 грн.

Постанова може бути пред"явлена до виконання протягом трьох місяців, що обчислюється з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області, прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

СуддяПатинок О. П.