КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження : 33/824/279/2021
Категорія: ч. 2 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2021 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисників - адвокатів Бреуса Є.В., Терехової А.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року,

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 (однієї тисячі двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Цією ж постановою, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як встановлено постановою судді, ОСОБА_1 , 25.08.2020 року о 22 год. 00 хв. керував транспортним засобом «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Заболотного, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року, в якому посилається на те, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 277-2 КУпАП, щодо направлення повістки про виклик у судове засідання, у зв'язку з чим суд розглянув справу та прийняв рішення, за його відсутності, без належного та своєчасного повідомлення про час і місце розгляду справи. Копію постанови суду першої інстанції від 19 жовтня 2020 року, яка була направлена судом звичайним листом 03 листопада 2020 року, він, ОСОБА_1 , отримав поштою 11 листопада 2020 року, а з матеріалами справи про адміністративне правопорушення його захисник - адвокат Бреус Є.В. ознайомився 16 листопада 2020 року.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо дотримання співробітниками поліції процедури огляду на стан сп`яніння, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів, огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений поліцейським з порушенням ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказує, що з відеозапису, який долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що працівники поліції пропонували пройти йому огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, з використанням спеціального технічного пристрою, на місці, в присутності свідків.

Пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, є шаблонними, надрукованими заздалегідь працівниками патрульної поліції.

Також, апелянт зазначає, що відповідальність за ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом, та лише відмова водія від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, є підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, вважає, що вказані обставини залишились поза увагою суду, як і те, що він не здійснював керування автомобілем.

Вважає, що внаслідок формального підходу до вирішення справи про адміністративне правопорушення, його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що як наслідок призвело по постановлення незаконного судового рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

По-перше, враховуючи обставини, на які скаржник посилається у своєму клопотанні про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, а саме на те, що він не був присутній під час розгляду справи щодо нього, оскільки не повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а копію оскаржуваної постанови отримав поштою лише 11 листопада 2020 року, слід визнати, що строк на оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 рокущодо ОСОБА_1 було пропущено з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

По-друге, незважаючи на висновок судді про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується зібраними по справі матеріалами в сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими пояснення свідків та відеозаписом, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд, однак він відмовився, суд апеляційної інстанції не може з ним погодитися, з огляду на таке.

Як встановлено під час апеляційного розгляду протокол про адміністративне правопорушення від 25 серпня 2020 року серії ДПР18 № 141694, який було складено щодо ОСОБА_1 , сам по собі не може бути визнано належним та допустимим доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчиненій повторно протягомроку, оскільки він, так само як і долучений до справи рапорт молодшого інспектора роти реагування № 1 Голосіївського РВ УПО в м. Києві сержанта поліції Стеценка В.М., не містить достовірної інформації про те, що ОСОБА_1 перед тим, як йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, керував належним йому транспортним засобом «Renault» д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений за порушення Правил дорожнього руху.

З огляду на це, а також на не спростовані твердження ОСОБА_1 про обставини за яких він знаходився у своєму автомобілі, коли до нього підійшли працівники поліції, вважаю, що законних підстав для вимоги до ОСОБА_1 пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не було, оскільки в даному конкретному випадку він не був водієм, а відповідно до вимог, передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України, такому огляду підлягають лише водії.

Факт знаходження ОСОБА_1 у своєму автомобілі, за відсутності будь-яких об`єктивних даних про те, що він керував або почав керувати цим автомобілем, не давав поліцейським підстав, вимагати, у разі виявлення у власника автомобіля ознак будь-якого сп`яніння, проходження огляду на стан сп`яніння, а тому відмова ОСОБА_1 від проходження такого огляду не може розцінюватися як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до вимог п. 3 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (надалі - Інструкція від 07.11.2015 року № 1395) направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами) (надалі - Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103).

Відповідно до п. 6 Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 та п. 7 Розділу І. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 (надалі - Інструкція від 09.11.2015 року № 1452/735) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

І лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров'я, як це передбачено п. 8 Порядку від 17 грудня 2008 року № 1103 та п. 6 Розділу ІХ. Інструкції від 07.11.2015 року № 1395, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп'яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Незважаючи на вказані вимоги нормативно-правових актів, якими повинен був керуватися поліцейський при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, матеріали справи щодо ОСОБА_1 не містять беззаперечних даних про те, що ці вимоги були дотримані.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , прізвища яких зазначені у згаданому вище протоколі, також не могли бути служити беззаперечними доказами відмови ОСОБА_1 від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки вони записувались не зі слів вказаних свідків, а були вже заздалегідь роздруковані на спеціальних бланках, до яких були внесені лише анкетні дані про особу, яка відбирала пояснення, про свідків та про водія щодо якого складався адміністративний протокол.

Більш того, на переглянутому в суді апеляційної інстанції відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, про який навіть не зазначено, що він додається до протоколу про адміністративне правопорушення, але який додано до матеріалів справи, не тільки не зафіксовано того факту, що ОСОБА_1 саме у присутності двох свідків, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або від проходження такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, а й взагалі факту присутності вказаних свідків із встановленням їх особистих даних, що викликало обґрунтовані сумніви апелянта у дотриманні поліцейськими процедури огляду водія на стан сп`яніння, передбаченої чинним законодавством.

Приймаючи до уваги, відсутність достовірних даних про те, що саме ОСОБА_1 був особою, яка керувала транспортним засобом та відповідно до вимог закону була суб`єктом адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 130 КУпАП, а також встановлені під час апеляційного розгляду обставини, пов`язані з дотриманням порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б дозволили зробити висновок про доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки висновки судді не ґрунтуються на доказах, отриманих у встановленому законом порядку та які не викликають сумнівів у своїй достовірності, а судовий розгляд, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, було проведено без повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та її вирішення у відповідності до вимог закону.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року - скасуванню, із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення щодо нього.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього - закрити, на підставі п. 1 ст. 247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду

С.О. Новов

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Бойко О.В.