Провадження № 33/4820/36/21
Справа № 677/1316/20 Головуючий в 1-й інстанції Вознюк Р. В.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Федорова Н. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кащенка Вадима Валерійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

За постановою суду, 17 вересня 2020 року о 18 год. 11 хв. на автодорозі Р-49 на 138 км., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову суду вважає незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що жодних ознак алкогольного сп`яніння у нього не було та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся.

Вказує, що працівниками поліції безпідставно було зупинено його автомобіль, а тому вимога пройти огляд на стан сп`яніння була протиправною.

Разом з тим, було порушено його право на захист, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, судову повістку з повідомленням про розгляд справи він не отримував.

Письмові пояснення свідків є неналежними доказам, оскільки вони у судовому засідання безпосередньо допитані не були.

Відеозапис обставин події також є неналежним доказом, оскільки на такому зафіксовані лише окремі фрагменти обставин події.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що він не був відсторонений від керування автомобілем, що виключає його перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягується адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кащенка В.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, допитавши свідків події, суд вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи суддею першої інстанції виконанні в повній мірі.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до п. 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівників поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Хоча ОСОБА_1 винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 485569 від 17 вересня 2020 року, згідно яких 17 вересня 2020 року о 18 год. 11 хв. на автодорозі Р-49 на 138 км. дороги водій ОСОБА_1 керував автомобілем DAF 2100 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 1);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що вони були присутніми під час того, як працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер № 6810 ARBH» на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився. Від пропозиції проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння водій також відмовився (а.с. 4, 5);

- даними відеозапису, з якого вбачається, що працівниками поліції у присутності двох свідків було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», так і в медичному закладі, від якого останній відмовився (а.с. 6).

Разом з тим, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи допитаними в суді апеляційної інстанції підтвердили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, свідок ОСОБА_2 пояснив, що 17 вересня 2020 року він був свідком проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння. Оскільки у працівників поліції була підозра, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Від проведення такого огляду ОСОБА_1 у присутності ще одного свідка відмовився. Причину відмови не пояснив. Протокол про адміністративне правопорушення був складений за його присутністю та особисто ним підписаний.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що 17 вересня 2020 року працівники поліції запропонували йому бути свідком при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння. У присутності ще одного свідка працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній відмовився. Після цього, ОСОБА_1 було запропоновано пройти такий огляд в медичному закладі, на що він також відмовився. Причину відмови не пояснив. Вказав, що ознак сп`яніння, в тому числі запаху алкоголю від ОСОБА_1 не чув, оскільки стояв від нього на певній відстані. В результаті відмови, працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, який він особисто підписав.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, на увагу не заслуговують і спростовуються вищезазначеними доказами.

Твердження ОСОБА_1 про те, що було порушено його право на захист, оскільки суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, судова повістка з повідомленням про розгляд справи йому не надсилалась, апеляційний суд не приймає до уваги.

Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про час і місце розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 3 статті 268 КУпАП передбачений виключний перелік статей при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2019 року в справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу, мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, судом були вжиті всі можливі заходи для належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи. Зокрема, останньому була направлена судова повістка на адресу, вказану ним при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ( АДРЕСА_1 ). Однак, за вказаним місцем проживання ОСОБА_1 виявився відсутнім (а.с. 8).

З огляду на вказане, суд першої інстанції правильно, на виконання вимог закону, розглянув справу за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .

Окрім того, як вбачається з відеозапису, наявного в матеріалах справи, ОСОБА_1 був повідомлений про те, що протокол про адміністративне правопорушення, разом з іншими матеріалами, буде направлений для розгляду до Красилівського районного суду Хмельницької області, а тому останній не був позбавлений можливості дізнатись про стан його справи в суді.

Натомість, в апеляційній інстанції було відновлене право ОСОБА_1 як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами.

Доводи про те, що відеозапис не може бути належним доказом, оскільки на такому зафіксовані окремі фрагменти обставин події, апеляційний суд до уваги не приймає.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала правове визначення понять належності та допустимості доказів у справах про адміністративні правопорушення. Тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.

Так, відповідно до приписів ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Матеріали справи містять диск із відеозаписом, однак, вказаний відеозапис не є безперервним, а складається з окремих фрагментів. Разом з тим, дані, які містяться на ньому, прямо та достовірно підтверджують те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

Відсутність безперервного запису означеної події ніяким чином не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин, підтверджених сукупністю інших вищевказаних належних та допустимих доказів.

Доводи апелянта про те, що письмові пояснення свідків є неналежними доказами, оскільки суд першої інстанції не допитав таких безпосередньо в судовому засіданні, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку, що докази, які наявні у матеріалах справи, є достатніми та необхідними для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з чим погоджується апеляційний суд.

Разом з тим, у судовому засіданні апеляційного суду було задоволено клопотання захисника ОСОБА_1 про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В апеляційному суді вказані свідки надали свої пояснення з приводу відомих їм обставин події та підтвердили відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

З огляду на вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю доведена сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, з яких вбачається відмова ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Твердження про те, що працівниками поліції безпідставно було зупинено автомобіль ОСОБА_1 , а тому вимога пройти огляд на стан сп`яніння була протиправною, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказане ніяким чином не спростовує вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не впливає на правильність кваліфікації його дій.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки працівниками поліції його не було відсторонено від керування транспортним засобом, то він і не перебував в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд до уваги не приймає. Так, останній притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення іншого складу правопорушення - відмову від огляду на стан сп`яніння, а не за перебування в такому стані під час керування транспортним засобом.

Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.