ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/766/21 Справа № 205/187/21 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Клименка Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн.

Згідно з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 24 грудня 2020 року о 01:26 год. у м. Дніпро на проспекті Івана Мазепи 51Б, керував автомобілем «DAEWOO LANOS», д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей звужені та не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, на вимогу працівників поліції пройти медичний огляд в установленому порядку водій ОСОБА_1 , відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР.

Не погоджуючись з винесеною постановою, адвокат Клименко І.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строки оскарження, постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення, захисник вказує, що в судовому засіданні було оголошено резолютивну частину постанови, а її повний текст було отримано 12 квітня 2021 року, тому він вважає, строк пропущеним з поважних причин.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує незаконністю судового рішення, яке постановлено з порушенням вимог закону та без належного з`ясування всіх обставин справи. Так, на переконання апелянта, суд не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_1 не був зупинений працівниками поліції під час керуванням автомобілем, а лише знаходився у припаркованому автомобілі на узбіччі, про що йдеться у рапорті працівника поліції. Разом з цим, апелянт вказує й на порушення працівниками поліції Порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, через відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння й акту огляду із зазначенням в ньому ознак сп`яніння. До того ж, захисник зазначає, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків, без особистого їх допиту в суді першої інстанції, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони є заздалегідь надруковані та повністю ідентичними, й містять лише їх підписи. Захисник наголошує на порушенні права ОСОБА_1 на захист, через розгляд справи за його відсутності. На переконання апелянта, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з того, що в судовому засіданні судом першої інстанції було оголошено резолютивну частину оскаржуваного рішення, а повний текст захисником було отримано лише 14.04.2021. При цьому, матеріали справи не містять відомостей про направлення оскаржуваного рішення сторонам у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови, як такий, що пропущений апелянтом з поважних причин.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 133097 від 24.12.2020, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до яких 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на встановлення стану сп`яніння; відеозаписом з нагрудних відео реєстраторів інспекторів Управління патрульної поліції, на якому зафіксовані обставини зупинки та складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, також факт відмови від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, та доведеності його вини у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Посилання апеляційної скарги на те, що письмові пояснення свідків не є належними доказами, оскільки вони не були написанні ними власноруч, є ідентичними та виготовлені на бланку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки нормами чинного КУпАП, будь - яких вимог до складання пояснень свідків не містить, тоді як особи свідків були належним чином встановлені працівниками поліції та ці пояснення власноруч підписані свідками, й відповідно до ст. 251 КУпАП, є належними доказами, оскільки вони не суперечать іншим доказам у справі.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи направлення водія на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки як Інструкція, так і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 року № 1103, не містять положень про обов`язок працівників поліції вручати таке направлення на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у разі відмови водія від його проходження, в порядку, передбаченому ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП, п. 7 Розділу І Інструкції.

Разом із цим, апеляційний суд не враховує доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, які містять події правопорушення та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Твердження апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_1 на захист, через розгляд справи без участі сторони захисту, на переконання суду апеляційної інстанції, є неспроможними.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду працівниками поліції під час його складання, а також, він неодноразово повідомлявся судом, про що свідчать електронні повістки в матеріалах справи, однак своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП свідомо не скористався.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст.ст. 38, 268 КУпАП, погоджується з висновкам суду про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про дату та час судового розгляду.

При цьому, беручи до уваги, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення та перебування справи щодо нього в суді, не вжив заходів для явки до суду першої інстанції, та апеляційний суд сприймає вказану поведінку як спробу уникнути покарання за вчинення адміністративного правопорушення.

Вищенаведене узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору, а нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, поза розумним сумнівом.

При апеляційному розгляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст. 30, 33, 36 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням особи ОСОБА_1 , інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника Клименка Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року задовольнити.

Поновити захиснику Клименку Ігорю Івановичу в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника Клименка Ігоря Івановича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко