Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/857/21
Провадження № 3/935/561/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2021 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Рибнікова М.М., розглянувши матеріали, що надійшли з відділу поліції №2 Житомирського РУП УПП у Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, РНОКПП НОМЕР_1

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

встановив:

До Коростишівського районного суду Житомирської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_2 , згідно якого останній 26.03.2021 о 23.36 год. по вул.Різдвяній у м.Коростишеві керував автомобілем «Дайхатсу Сіріон», н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: мав місце запах алкоголю з порожнини рот, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотеста 0408 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , порушивши таким чином п.2.5 Правил дорожнього руху України, у відповідності до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, на адресу суду направив заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та за участі його захисника, надав письмові пояснення, згідно яких свою вину заперечив, пояснив, що матеріали про адміністративне правопорушення складені з порушенням чинного законодавства, оскільки у матеріалах справи відсутнє направлення водія, тобто його, до закладу охорони здоров`я, відсутнє посилання на здійснення відеофіксації за допомогою нагрудної камери поліцейського та відповідно вказівки на оптичний диск та пристрій, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, а крім того, відеозйомка проводилась не безперервно, оскільки відеозапис, що міститься у матеріалах справи, складається з 7 файлів, які по часу є непослідовними та не відображають повну фіксацію подій. Зазначив також, що свідку ОСОБА_4 , відповідно до матеріалів справи, права роз`яснено не було. Все зазначене не може свідчити про доведеність його вини поза розумним сумнівом, тому просить закрити провадження у справі відносно нього.

Захисник Гордієвич О.П. підтримала позицію свого підзахисного, вважає, що протокол складено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме відсутнє направлення водія на огляд до медичної установи, відеозйомка велась працівниками поліції не безперервно, протокол не містить відомостей щодо долучення до матеріалів оптичного диску із відеозаписом подій, а також вказівки на пристрій за допомогою якого здійснювалась відеофіксація. Крім того, як вбачається з показань допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , останній не бачив водія, спочатку знаходився позаду автомобіля, а потім він та інший свідок сіли до автомобіля працівників поліції, від особисто підписав протокол, в його присутності водій не відмовлявся від проходження огляду, при підписанні протоколу та письмових пояснень він довірився працівникам поліції. З огляду на зазначене, вважає, що вина її підзахисного за матеріалами справи не доведена, а отже, просить закрити провадження у відповідності до положень п.1 ст.247 КУпАП.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, показав наприкінці березня 2021 року, точну дату не пам`ятає, близько 23.30-24 год. на перехресті вулиць Некрасова-Р.Люксембург його зупинили працівники поліції для засвідчення того, як водій автомобіля з іноземними номерами відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказаний водій сидів в автомобілі, з якого у його присутності не виходив, він до нього також не підходив, навіть не бачив його обличчя, стояв позаду автомобіля. В його присутності водій не відмовлявся від проходження огляду, лише хотів забрати водійські права та один раз завів автомобіль, але працівники поліції забрали у нього ключі. З приводу того, що водій мав ознаки алкогольного сп`яніння нічого пояснити не може, оскільки про це дізнався від працівників поліції, які і сказали йому, що водій п`яний, особисто цього не бачив, можна сказати, що повірив словам працівників поліцейських.

У судове засідання викликався також свідок ОСОБА_4 для дачі пояснень, однак не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення з відміткою працівників «Укрпошти» про доставку судової повістки адресату особисто, про поважність причин неявки суд не повідомив. Захисник не наполягала на виклику вказаного свідка надалі.

Заслухавши пояснення захисника, свідка, дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, зокрема:

- протокол про адміністративне правопорушення від 27.03.2021;

- копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 27.03.2021 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.121, 125, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП;

- письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , аналогічні ним письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , згідно яких 27.03.2021 їх було запрошено працівниками поліції в якості свідків того, як водію автомобіля «Дайхатсу Сіріон», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на алкогольного сп`яніння за місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», або прослідувати у медичний заклад, проте, водій категорично відмовився. Безпосередньо у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 заперечив свої писькомі показання, зазначивши, що в його присутності водій не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, водія взагалі не бачив, поклався на слова поліцейських;

- акт огляду на стан сп`яніння, складений за підписом двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно якого підставою для огляду було виявлені ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_5 не проводився у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від огляду;

- відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського,

суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, дійшов наступного висновку.

У відповідності до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушено п.2.5 Правил дорожнього руху України, у відповідності до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст.266 КУпАП чітко регламентує, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Як вбачається з оглянутого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, ОСОБА_1 , в порушення положень ст.266 КУпАП, пропонувалось пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без присутності свідків. Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що водія взагалі не бачив, оскільки він знаходився у своєму автомобілі, позаду якого стояв сам свідок, в його присутності водій не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, під час оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення він довірився працівникам поліції та підписав те, що останні дали йому на підпис, в обставини справи не вникав.

Отже, працівниками патрульної поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не було враховано вимоги ст.251 КУпАП , не зібрано і не долучено до матеріалів належних доказів, які б безсумнівно вказували на наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а крім того, грубо порушено вимоги Кодексу України про адміністративне правопорушення

Ст.129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

При цьому ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

На думку суду законність складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії працівників поліції щодо збирання інших доказів у справі, з врахуванням усіх вище наведених обставин, викликають розумні сумніви в їх законності, що виключає можливість визнання цього протоколу та наданих до нього документів, як допустимих та достовірних доказів у справі.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не доведена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.62, 129 Конституції України, ст.ст.7, 9, 254, 279, п.1 ст.247, 283, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.М.Рибнікова