ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8089/21 Головуючий в 1 інст. Галущенко Ю.А.
Провадження № 33/807/434/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.2 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Миргородського В.П., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400,00 гривень у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 гривень, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 18.12.2020 о 22 годині 43 хвилини гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ 21061 д.н. НОМЕР_2 на перехресті вул. Ігоря Сікорського та траси Харків-Сімферополь в м. Запоріжжя з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі у лікаря-нарколога водій відмовився в присутності двох свідків. Від керування т/з відсторонений. Вказаними діями порушено вимоги п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що з 1 липня 2020 року по 16 лютого 2021 року КУпАП не визнавав адміністративним правопорушенням керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не перевірив інформацію про місце реєстрації апелянта, а тому суд належним чином не повідомляв ОСОБА_1 про судові засідання.

Вказане на думку апелянта свідчить про істотне порушення права на захист в суді.

Просить суд апеляційної інстанції поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, оскільки копію постанови він отримав лише 18 травня 2021 року, що підтверджується матеріалами справи.

Також просить постанову районного суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Миргородського В.П., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вирішення питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд дійшов до такого висновку.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

В клопотанні ОСОБА_1 , порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на поважність пропуску цього строку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 участі у розгляді справи не брав, відомості про повідомлення про розгляд справи в матеріалах справи відсутні, а копія постанови була отримана лише 18.05.2021 року його захисником (а.с.15), суд апеляційної інстанції доходить висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявність підстав для його поновлення.

Щодо розгляду справи по суті, суд апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, пункт 2.9 ПДР України забороняє водія керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За невиконання вимог пункту 2.9 ПДР України, передбачена відповідальність статтею 130 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 18 грудня 2020 року о 22 годині 43 хвилини керував транспортним засобом ВАЗ 21061 д.н. НОМЕР_2 з наявними ознаками наркотичного сп`яніння, саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду уу лікаря-нарколога водій відмовився в присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом відсторонений. Вказаними діями водій порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачено адміністративну відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Зокрема, складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення підписаний свідками події, що відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила (а.с.1).

До протоколу долучено направлення до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння від 18 грудня 2020 року, в якому вказано, що у ОСОБА_1 під час огляду працівником поліції виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення координації рухів (а.с.4).

Крім того, факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України підтверджується дослідними до матеріалів справи письмовими поясненнями свідків, які засвідчують, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.5-6).

Повторність вчинення адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП підтверджується викопіюванням з відкритих джерел інформації «Єдиний державний реєстр судових рішень» (а.с.9-13) та довідкою від УПП в Запорізької області (а.с.3)

Таким чином, всупереч доводам апелянтів, винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами, на які суд послався у своєму рішенні.

Доводи апелянта про те, що за кермом транспортного засобу перебувала його дівчина, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не мають об`єктивного підтвердження того, що дійсно ОСОБА_1 не перебував за кермом автомобілю.

Навпаки, суд вважає, що вказана версія ОСОБА_1 з`явилася лише після того, як останнього притягнули до відповідальності, а тому вказане твердження апелянта має ознаки сформованої позиції захисту, яка направлена на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.1, 2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Аналізуючи доводи апелянта про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку зі скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

17 червня 2020 року прийнято Закон України № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Далі - Закон України №720-ІХ).

Законом України № 720-ІХ внесено зміни до Закону № 2617-VІІІ, відповідно до яких із Закону № 2617-VІІІ вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Таким чином, з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Закону № 2617-VІІІ тобто в редакції до 1 липня 2020 року, а саме в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016.

На стадії визначення тієї норми закону, яка встановлює вид і міру юридичної відповідальності, відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент вчинення посягання, встановлюється її дія у часі, просторі та щодо певного кола осіб (статті 2, 8, 13-16 КУпАП).

Отже, при розгляді справи порушень вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 20400,00 гривень у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/8089/20