Справа № 152/705/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/705/21

Провадження №3/152/342/21

Суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області Славінська Н.Л.,

з участю:

прокурора Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури Чада А.П.,

особи, яка притягається

до адміністративної

відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника особи, яка

притягається до адміністративної

відповідальності, адвоката Країла С.В.,

розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий органом 0540,

- за ч.1 ст.172-6 КпАП України,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 27.05.2021 року №263, який надійшов до Шаргородського районного суду 04.06.2021 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, зокрема, дослівно до протоколу в тому, що «перебуваючи на посаді лісничого Вінницького військового лісництва Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп», являючись згідно з пп. «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п.21 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, в чому вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення»

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, вказане правопорушення вчинено ОСОБА_1 при наступних обставинах, дослівно до протоколу: «відповідно до наказу директора ДП «Шепетівський військовий лісгосп» ОСОБА_2 №4-К від 05.07.2019 помічника лісничого Вінницького військового лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп» ОСОБА_1 прийнято на посаду в порядку переведення.

Наказом №58-к від 06.09.2019 ОСОБА_1 , помічника лісничого Вінницького військового лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп» переведено на посаду лісничого вказаного лісництва.

Згідно з п.п. «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 , є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларації відповідно до цього Закону.

В примітці до статті 172-6 КУпАП зазначено що суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Тобто, ОСОБА_1 також є суб`єктом відповідальності за порушення вимог фінансового контролю.

Згідно із статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має право приймати з питань, що належать до його компетенції, обов`язкові до виконання нормативно-правові акти.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції №3 від 10.06.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за №959/29089, щорічна декларація суб`єкта декларування подається у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

Відповідно до пункту 21 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

За результатами ознайомлення із загальнодоступними даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 лише 04.06.2020 о 19:49 год. подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. (https://public.nazk.gov.ua/documents/0cd5b8d7-6a0d- 40е7-9192-fa5fa25abe50).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 22.05.2017 №223-943/0/4-17 зазначив, що вирішуючи питання про притягнення осіб до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, слід врахувати об`єктивні ознаки складу цього адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, яка має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації. Конструктивною ознакою цього правопорушення є також несвоєчасне подання декларації без поважних на те причин. Тобто за наявності останніх відповідальність за вищезазначеною статтею виключається. Під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха, технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням під вартою.

Згідно наданої інформації ДП «Шепетівський військовий лісгосп» ОСОБА_1 були доведені вимоги фінансового контролю під запис.

Таким чином, враховуючи вищевикладені факти ОСОБА_1 , перебуваючи посаді лісничого Вінницького лісництва Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп», будучи згідно пп. «е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог п.2-1 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин лише 04.06.2020 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Розгляд протоколу про адміністративне правопорушення призначено судом на 16.06.2021 року та відкладено на 30.06.2021 року з огляду на задоволення судом заяви ОСОБА_1 про необхідність надання йому правової допомоги професійним адвокатом (а.с.73).

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд вислухав пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Країла С.В., висновок прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури Чада А.П., дослідив матеріали справи.

В суді ОСОБА_1 винуватим себе у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, не визнав. Суду пояснив, що з вересня 2019 року по 22.06.2020 року працював лісничим Вінницького лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп». Він не був особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тому не повинен був подавати електронну декларацію. Разом з тим, він мав намір переводитися на іншу посаду, за якою слід було подавати таку декларацію, тому помилково подав е-декларацію 04.06.2020 року про свій майновий стан за 2019 рік. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено безпідставно, оскільки він не був депутатом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, не був державним службовцем державної лісової охорони. Підприємство, в якому він працював, підпорядковано Міністерству оборони України, а не державної лісової охорони.

Адвокат Країло С.В. суду пояснив, що вважає безпідставним притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-6 КУпАП, а складений щодо нього протокол про адміністративне правопорушення необґрунтованим. Викладення обвинувачення у протоколі адвокат вважає не коректним, оскільки в ньому при викладенні суті адміністративного правопорушення не зазначено, яку дію вчинив або не вчинив ОСОБА_1 (абзац 1), а підсумовуючи викладені у протоколі факти, особа, яка його склала, зазначила, що ОСОБА_1 «несвоєчасно без поважних причин лише 04.06.2020 року подав декларацію», тобто констатується факт, що останній безпідставно подав е-декларацію, зокрема, на його думку, без поважних причин. До того ж, у протоколі не конкретизовано, до яких осіб відноситься ОСОБА_1 , уповноважених на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування, тоді як суд не може самостійно формулювати обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення, з огляду на практику Європейського Суду з прав людини.

Також, адвокат Країло С.В. просить суд звернути увагу, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, згідно з протоколом, оскільки не підпадає під дію підпункту «е» пункту 1 частини 1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції». Згідно із вказаним підпунктом, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику. Тоді як ОСОБА_1 не є і не був посадовою чи службовою особою ні державної лісової охорони, ні державної охорони природно-заповідного фонду, оскільки, згідно із Статутом, підприємство, у якому працював останній, належить до сфери управління Міністерства оборони України, а не державної лісової охорони.

Адвокат Країло С.В. просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Прокурор Чад А.П. під час розгляду у суді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 зробив висновок про винуватість ОСОБА_1 , вважає, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджені достатніми доказами, тому слід притягнути останнього до адміністративної відповідальності за вказаною статтею і накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 гривень.

Проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, думку прокурора Чада А.П., вважаю, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, порушення вимог фінансового контролю, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

До вказаного висновку приходжу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).

ОСОБА_1 04.07.2019 року переведений з посади помічника лісничого Вінницького військового лісництва Шепетівського військового лісгоспу в державне підприємство «Шепетівський військовий лісгосп», згідно з наказом №111-к від 03.07.2019 року (а.с.18).

05.07.2019 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду помічника лісничого Вінницького військового лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп» (а.с.19).

06.09.2019 року ОСОБА_1 переведений з посади помічника лісничого на посаду лісничого Вінницького військового лісництва, згідно із наказом №58-к від 06.09.2019 року (а.с.20).

22.06.2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади лісничого Вінницького військового лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп» за угодою сторін (а.с.21).

Згідно із посадовою інструкцією №31 лісничого Вінницького військового лісництва, посада лісничого належить до категорії керівників; лісничий виконує свої функції у відповідності з цією інструкцією і Статутом державного підприємства (п.1); здійснює керівництво виробничо-господарською діяльністю лісництва щодо виконання планових завдань, ритмічного випуску продукції високої якості, ефективного використання основних та оборотних фондів (п.2); лісничий здійснює технічне керування виробничою діяльністю лісового господарства, зокрема, приймає участь у розробці, обговоренні, техніко-економічному обгрунтуванні, впровадженні міроприємств по охороні праці, впроваджує сучасні засоби техніки безпеки, розробляє інструкції з охорони праці, які є обов`язковими для працівників … (п.3) (а.с.25-28).

Відтак, як встановлено судом, ОСОБА_1 за своїми повноваженнями керівника не здійснював організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Згідно із Статутом державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп», ДП засноване на державній власності як державне комерційне, спеціалізоване лісогосподарське підприємство та належить до сфери Міністерства оборони України, якє є Уповноваженим органом управління (п.1.1. Статуту) (а.с.40).

Підприємство створене Міністерством оборони України з метою керування закріпленим лісовим фондом, одержання прибутку, виконання державного замовлення Міністерства, замовлень сторонніх організацій, юридичних і фізичних осіб України та інших держав з лісопереробки та іншої продукції (робіт, послуг) для потреб національної економіки; іншої діяльності, яка не суперечить законодавству (п.2.1. Статуту).

Основними напрямами та предметом діяльності ДП є, в тому числі: лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві, лісозаготівлі; надання допоміжних послуг у лісовому господарстві; вирощування однорічних та дворічних культур; вирощування інших багаторічних культур; збирання дикорослих не деревних продуктів; мисливство, відловлювання тварин і надання пов`язаних із ним послуг; прісноводне рибальство; прісноводне рибництво (аквакультура); добування піску, гравію, глин і коаліну; лісопильне та стругальне виробництво; оптова торгівля деревиною; будівництво житла; та інші (п.2.2. Статуту).

Управління підприємством здійснює його директор, який підзвітний Уповноваженому органу управління (п.7.4. Статуту), тобто Міністерству оборони України.

Серед осіб, які входять до органу управління ДП у Статуті не вказано посади лісничого.

Крім того, згідно з п.7.12. Статуту, до посадових осіб ДП відносяться: директор підприємства, його заступники, головний інженер (головний технолог, головний енергетик), головний бухгалтер, керівник юридичної служби, керівники структурних підрозділів (філій, відділів, цехів, лабораторій) та їх заступники.

Відповідно до ч.1 ст.45 ЗУ «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень цього Закону, встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, будучи суб`єктом відповідальності згідно з підпунктом «е» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції».

Так, підпунктом «е» пункту 1 частини 1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Разом з тим, ОСОБА_1 , працюючи лісничим Вінницького лісництва ДП «Шепетівський військовий лісгосп», не був посадовою чи службовою особою ні державної лісової охорони, ні державної охорони природно-заповідного фонду, оскільки судом встановлено, що ДП, в якому працював у 2019 році останній, належить до сфери управління Міністерства оборони України, тобто не входить до державної лісової охорони, яке належить до сфери управління Держлісагенства.

Так, відповідно до Положення про державну лісову охорону, яке затверджене постановою КМУ від 16.09.2009 року №976 (з наступними змінами), Державна лісова охорона (далі держлісоохорона ) діє у

складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної

Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства,

обласних управлінь лісового та мисливського господарства і

підприємств, установ та організацій, що належать до сфери

управління Держлісагентства. Держлісоохорона має статус правоохоронного органу. Метою діяльності держлісоохорони є здійснення правових,

лісоохоронних та інших заходів, спрямованих на збереження,

розширене відтворення, невиснажливе використання лісових ресурсів

та об`єктів тваринного світу (п.п.1, 2 Положення).

Крім того, п.5 Положення про державну лісову охорону встановлено, що до посадових осіб держлісоохорони належать посадові особи

Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки

Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних

управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств,

установ та організацій, що належать до сфери управління

Держлісагентства, згідно з додатком.

До того ж, згідно з п.1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, яке затверджене постановою КМУ від 08.10.2014 року за №521 (з наступними змінами), Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Відтак ДП, у якому працював ОСОБА_1 , не входить до сфери діяльності Державного агентства лісових ресурсів України, оскільки належить до сфери дії Міністерства оборони України, тому виконує інші функції, ніж підприємства, що підпорядковані Держлісагенству.

Отже, ОСОБА_1 , який працював на посаді лісничого у ДП, яке підпорядковане Міністерству оборони України, не є посадовою чи службовою особою ні державної лісової охорони, ні державної охорони природно-заповідного фонду, а відтак, не є особою, уповноваженою на виконання функцій держави згідно з підпунктом «е» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції».

При складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка його склала, слід було ретельно перевірити докази та при встановленні факту, що ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», визначити, до кола яких осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, належить останній, і чи належить взагалі.

Також, суд зауважує, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не взято до уваги, що директором ДП «Шепетівський військовий лісгосп» 09.04.2021 року на запит Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області надано список осіб структурних підрозділів на території Вінницької області, на яких розповсюджується дія ЗУ «Про запобігання корупції», серед яких відсутній ОСОБА_1 (а.с.15).

Крім того, суд вважає, що також безпідставно у протоколі про адміністративне правопорушення при формулюванні суті адміністративного правопорушення стверджується про те, що ОСОБА_1 є особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування (а.с.3, 5), оскільки останній зазначив на запитання судді, що не є ні депутатом, ні посадовою особою органів місцевого самоврядування, а доказів на підтвердження вказаної обставини до протоколу про адміністративне правопорушення не надано.

До того ж, суд звертає увагу, що абзацом другим пункту 2-1 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що суб`єкти декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену абзацом першим частини другої статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період.

Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 27.05.2021 року №263, складеного старшим оперативним уповноваженим 1-го сектору (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Шмалинюком О.П. вбачається, що в основу обвинувачення ОСОБА_1 покладено те, що останній, працюючи лісничим у Вінницькому військовому лісництві ДП «Шепетівський війський лісгосп», як посадова особа ДП та, згідно з пп. «е» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», є суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, у протоколі не вказано, до кола яких саме осіб, вказаних у підпункті «е» п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про запобігання корупції», відноситься ОСОБА_1 , а також останньому безпідставно вказується про виконання ним функцій місцевого самоврядування.

Більше того, до протоколу не додано жодного документу, що підтверджує те, що ОСОБА_1 працював у підприємстві, яке належить до сфери державної лісової охорони, тобто до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, тоді як із Статуту ДП вбачається, що воно належить до сфери управління Міністерства оборони України.

При цьому, державна лісова охорона має статус правоохоронного органу, а ДП «Шепетівський військовий лісгосп» належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Відтак, протокол не відповідає вимогам, встановленим у ст.256 КУпАП.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд зауважує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП, що відноситься до адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява №926/08) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ вказує, суд, взявши на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукував докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

За таких обставин, враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, є недоведеним, оскільки не встановлено та не доведено, що він є суб`єктом адміністративного правопорушення згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини 1 статті 3 ЗУ «Про запобігання корупції», то, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Так, пунктом 1 частини 1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КпАП України,

постановив:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КпАП України, закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: