ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/961/21 Справа № 202/1689/21 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Кожухарь В.М., переглянувши апеляційну скаргу останніх, на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 24 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Районний суд встановив, що ОСОБА_1 , 05 березня 2021 року о 22 годині 15 хвилин, у м. Дніпро, по вул. Тверська 5, керував транспортним засобом Toyota д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Кожухарь В.М. та Муха І.І. просить скасувати постанову суду та зарити провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги апелянти обґрунтовують тим, що рішення суду незаконне, оскільки встановлені висновки не відповідають фактичним обставинам справи та рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути належними, так як з їх слів автомобіль під керуванням ОСОБА_1 створив аварійну ситуацію автомобілю ДЕУ в якому їхали свідки. З цих підстав протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом, так як в ньому зазначені вказані свідки. Окрім цього матеріалами справи не доведено факту керування ОСОБА_1 автомобілем, на місці йому не пропонували пройти огляд в закладі охорони здоров`я, чим порушено вимоги ст. 266 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 не міг пройти огляд в закладі охорони здоров`я, так як свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинили йому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тому було викликано швидку допомогу. Разом з цим, під час складання протоколу працівники поліції не роз`яснили права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та не вручили другий примірник протоколу.

В апеляційному суді ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративне правопорушення, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарга захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то під час апеляційного розгляду вони знайшли своє підтвердження.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Місцевий суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не дотримався цих вимог закону.

Так, згідно до ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто, однією із ознак складу правопорушення є факт керування транспортним засобом, тому орган, який складає матеріали справи про адміністративне правопорушення повинен довести даний факт.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 0107739 від 05 березня 2021 року в ньому зафіксовано, що 05 березня 2021 року о 22 годині 15 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota д/н НОМЕР_1 , в м. Дніпро по вул. Тверська 5.(а.с.1) Судом І інстанції також встановлено дані обставини.

Проте, переглядаючи матеріали справи апеляційним судом встановлено, що ними не доведено факту керування ОСОБА_1 при зазначених обставинах.

Так, відповідно до відеозапису наявному в матеріалах справи, ОСОБА_1 працівники поліції не зупиняли. Події зафіксовані на відео відбувалися в прибудинковій території. ОСОБА_1 не перебував ні в салоні автомобіля, ні біля самого транспортного засобу та зазначав працівникам поліції, що не керував транспортним засобом.

При цьому, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 також не доводять, що ОСОБА_1 керував автомобілем в зазначений у протоколі час та місці. Так, свідок ОСОБА_2 зазначає, що бачив автомобіль Toyota д/н НОМЕР_1 , о 21 годині 45 хвилин. Свідок ОСОБА_4 автомобіль бачив о 21 годину 40 хвилин на вул. Артема. Свідок ОСОБА_6 о 21 годині 30 хвилин бачив автомобіль на вул. Січових Стрільців. Тобто, свідки не підтверджують події керування ОСОБА_1 автомобілем о 22 годині 15 хвилин по вул. Тверська 5.

Стосовно інших письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_3 то в них зазначено, що останні були присутні коли працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд. Тобто, також не підтверджують факт керування.

Крім того, апеляційний суд не може взяти до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , оскільки в нього з ОСОБА_1 виникла конфліктна ситуація, що видно з письмових пояснень свідка та зафіксовано на відеозапис, який наявний в матеріалах справи, а тому свідок може бути упередженим і не міг бути залучений працівниками поліції під час проведення процедури огляду, що зазначено в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 09.11.2015 № 1452/735.

Рапорт працівника поліції сам по собі також не може бути доказом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Разом з цим, апеляційний суд приймає до уваги, що відмовива ОСОБА_1 від огляду була зумовлена необхідністю в отриманні медичної допомоги, так як за його словами свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зламали йому ногу, після чого було викликано медичну допомогу, що підтверджується відеозаписом наявним в матеріалах справи, і на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000029 за ч.1 ст. 122 КК України, що підтверджено витягом з ЄРДР.

Таким чином, підсумовуючи вище викладене апеляційний суд приходить до висновку, що матеріалами справи не підтверджено, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом при зазначених в протоколі та встановлених судом обставинах, а також відмовився від огляду у встановленому законом порядку, а оскільки відповідно до змісту ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому постанову суду необхідно скасувати, а провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Кожухарь В.М. та Мухи І.І. - задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454 грн. - скасувати.

Закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький