ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/722/21
Провадження №3/477/461/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №117985 від 30 березня 2021 року, в той день о 10:50, громадянин ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Renault Magnum», р.н. НОМЕР_1 , із напівпричепом р.н. НОМЕР_2 , рухаючись по автомобільній дорозі на вул. Заводській в с. Миколаївське Вітовського району Миколаївської області, скоїв дорожньо-транспортну пригоду після чого вжив алкогольні напої, що було підтверджено продуттям газоаналізатора Алкотест ДРАГЕР, покази якого склали 2,63 проміле, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце засідання був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши докази в справі, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не доведена виходячи з наступних підстав.

Згідно з диспозицією частини 4 статті 130 КУпАП відповідальність настає за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Так, пунктом 2.10. Правил дорожнього руху передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Тобто водію ОСОБА_1 повинно було вмінятися порушення підпункту є) пункту 2.10 Правил дорожнього руху, проте в зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення записано, що водій порушив підпункт в) пункту 2.9 Правил дорожнього руху.

Таким чином слід вважати, що уповноваженою особою невірно визначено правило дорожнього руху, за порушення якого водій підлягає відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Це неодноразово визначено правовими позиціями ЄСПЛ, практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

ЄСПЛ в своєму рішенні від 10 лютого 1995 року по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» відмітив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» ЄСПЛ, окрім того, що визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом, також підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

В рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою оскільки суперечить позиції ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України та порушує презумпцію невинуватості особи.

Із протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ДТП відбулося о 10:50.

В той же час із матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП вбачається, що насправді дорожньо-транспортна пригода за участю цього водія відбулася 30 березня 2021 року приблизно о 01:00 01:30. Хоча повідомлення до поліції надійшло дійсно о 10:50.

Так, про це зазначено в письмових поясненнях іншого водія учасника ДТП. Також в реєстраційному записі про ДТП, вчиненого черговим відділу поліції записано, що ДТП відбулася в нічний час.

Таким чином слід констатувати, що час вчинення ДТП та час вчинення правопорушення в протоколі про адміністративну відповідальність ОСОБА_1 записано невірно.

Підпунктом є) пункту 2.10 Правил дорожнього руху України визначено для водія проміжок часу, в який йому заборонено вживати алкоголь, в разі причетності його до дорожньо-транспортної пригоди, до часу прибуття працівників поліції на місце пригоди, оформлення ними відповідних матеріалів та, в разі необхідності, проведення уповноваженою особою медичного огляду водія з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

З письмових пояснень водіїв вбачається, що ДТП відбулася вночі 30 березня 2021 року і, як вказав водій ОСОБА_1 після зіткнення транспортних засобів він спілкувався з водієм іншого транспортного засобу з метою самостійного врегулювання ситуації, але той повідомив, що буде викликати поліцію, проте реєстрація ДТП в органі поліції відбулася лише о 10:51, а складання протоколу 12:40, тобто за спливом близько одинандцяти годин з часу дорожньої події.

Відеозаписом нагрудного реєстратора поліцейського зафіксовано продуття алкотестера водієм ОСОБА_1 о 12:32 і він підтвердив, що вжив алкоголь приблизно за годину до цього. Тобто вживання алкогольних напоїв відбулося приблизно через 10-11 годин після ДТП.

Склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП полягає саме в умисній дії особи, яка, знаючи, що причетна до ДТП та що до місця події прибудуть в найближчий час поліцейські і будуть проводити його огляд, вживає безпосередньо після ДТП алкоголь.

Відтак, очевидно, що такий проміжок часу має визначатись виходячи із конкретних обставин справи.

Проте на переконання суду проміжок часу від ДТП до прибуття поліції на його місце є невиправдано великим.

Аналізуючи вказане, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 , за спливом значного часу знав та повинен був знати про прибуття поліції на місце ДТП, тому суд не може визнати вживання ним алкогольного напою умисним вчинення правопорушення, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що законність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , з врахуванням усіх наведених обставин, викликає розумні сумніви, що виключає можливість визнання цього протоколу та наданих до нього документів, як допустимих та достовірних доказів у справі на підтвердження його вини.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

За таких встановлених обставин, слід дійти висновку про необхідність закриття провадження у даній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 256, 266, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за

ч. 4 ст. 130 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районного суд Миколаївської області.

Суддя Р.В. Козаченко