ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2754/21 Номер провадження 33/814/412/21Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

з участю секретаря Яковенко В.С.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Дударєва О.В,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дударєва Олександра Володимировича на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.

Згідно з постановою судді, 13 березня 2021 року, близько 01:30 год. в м. Полтаві по вул. Київське Шосе, 74, водій ОСОБА_1 в порушення вимог п. 2.5 ПДР України, керувала транспортним засобом «Nissan Rogue » н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виразне тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння приладом «Драгер» на місці та в закладі охорони здоров`я водій відмовилася у присутності двох свідків, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, представник ОСОБА_1 адвокат Дударєв О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована неправомірністю дій працівників поліції при зупинці автомобіля, з огляду на відсутність факту порушення правил дорожнього руху водієм, та як наслідок ставить під сумнів процедуру виявлення нетверезого водія.

Також адвокат вказує, що до справи долучені відео з бодікамер тривалістю близько 8 хв., при цьому, що сам процес з моменту зупинки авто до складання протоколу тривав понад 1 год., що не може слугувати відповідним доказом. Наголошує, шо надані в розпорядження суду відеозаписи з нагрудного відеореєстратора є фрагментальними та не відповідають принципу безперервності.

Окрім того адвокат звертає увагу, що суд помилково наклав штраф в сумі 17000 грн, оскільки станом на день вчинення адміністративного правопорушення розмір штрафу, визначений положеннями ч.1 ст. 130 КУпАП становив 10200 грн.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення осіб, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вважаю, що суддя суду першої інстанції в даному випадку наведених вище вимог законодавства дотримався в повному обсязі.

Висновки судді суду першої інстанції щодо доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке вона піддана адміністративному стягненню, за обставин викладених у постанові, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог статті 252 КУпАП.

Зокрема такими доказами є протокол у справі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 192565 від 13.03.2021 року, згідно якого водій транспортного засобу «Nissan Rogue» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 мала зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння приладом «Драгер» на місці та в закладі охорони здоров`я відмовилася у присутності двох свідків.

Приєднаними до протоколу поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови водія автомобіля від проходження перевірки на стан сп`яніння спеціальним приладом на місці зупинки транспортного засобу та від отримання направлення на огляд в заклад охорони здоров`я, який вона обґрунтовувала необхідністю надати їй час на обмірковування, а також переглянутими в судовому засіданні відео записами з нагрудних камер працівників поліції, якими доводиться факт керування автомобілем ОСОБА_1 та висловлена в присутності свідків пропозиція пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру.

При цьому, судом обґрунтовано було взято до уваги як належний доказ зазначені записи з нагрудного відео реєстратора , якими спростовується позиція притягнутої щодо неправомірності вимог патрульних поліцейських та про відсутність факту її ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП суд всебічно, повно та об`єктивно встановив обставини по справі та дійшов вірного висновку про узгодженість дій працівників поліції з вимогами Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а також з положенням ст. 266 КУпАП та правильність кваліфікації дій водія ОСОБА_1 ознакам ч.1 ст. 130 КУпАП.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вищевказані висновку суду та не містять доказів обставин, які в розумінні ст. 247 КУпАП є підставами для закриття провадження у справі.

Так, за нормативним визначенням ст.130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Положеннями статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Як вже зазначено вище адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає вразі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Так, доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є протокол про адміністративне правопорушення та відео з автомобільного реєстратора поліцейського автомобіля.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 бажала проїхати до закладу охорони здоров`я, але не в службовому автомобілі поліції, а на таксі, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки п. 9 ч.ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» визначає, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Тобто, саме працівники поліції забезпечують доставку водіїв до медичних закладів, а не таксі, як цього бажала ОСОБА_1 , що не передбачено вказаною Інструкцією.

Що стосується доводів апеляційної скарги про короткочасність та фрагментальність запису перебігу подій, апеляційний суд приходить до висновку, що сама по собі відсутність повного та безперервного запису з бодікамери про триваючі понад одну годину перемовини між патрульними поліцейськими та водієм ОСОБА_1 щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння - не унеможливлює розцінювати надані суду відеозаписи в якості належного доказу.

Разом з тим сама ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в ході розгляду апеляційної скарги не посилається на те, що зафіксовані на відеозаписах події в дійсності не відбувались або якимось чином викривлені та спотворені.

Із переглянутого відеозапису вбачається, що поліцейськими зафіксовано весь перебіг подій, від моменту зупинки до складання протоколу, що відбувались під час фіксації правопорушення, які мають значення для правильного встановлення фактичних обставин по справі.

Із записів бодікамер вбачається, що на неодноразові пропозиції працівників поліції проїхати ОСОБА_1 до медичного закладу на патрульному автомобілі правопорушник протягом тривалого часу повідомляла, що подумає, що було розцінено працівниками поліції як відмова від проходження освідування на стан сп`яніння.

Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не вчиняла адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апелянта щодо неправомірності накладення судом штрафу в сумі 17000 грн., який визначений як міра відповідальності, передбачена ч. 1 ст. 130 в редакції Кодексу України про адміністративні правопорушення від 17.03. 2021 р.

Згідно п.4 ч.1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За вказаних обставин, при визначенні розміру стягнення у виді штрафу, судом було невірно застосовано редакцію ч. 1 ст. 130 КУпАП та за скоєний 13 березня 2021 року адміністративний проступок застосовано відповідальність, визначену Законом №1231-!Х від 16.02.2021 р., який набув чинності з 17.03.2021 року та встановлював посилену відповідальність в порівнянні з відновленою з 03.07.2020 року редакцією ст.130 КУпАП, а відтак не має зворотної дії в часі.

Зазначене залишилось поза увагою суду, який помилково визначив розмір стягнення у виді 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, тоді як правопорушника ОСОБА_1 необхідно піддати стягненню у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.

За вказаних обставин, визначений судом захід стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. підлягає зміні на штраф у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 10200 грн.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дударєва Олександра Володимировича задовольнити частково.

Змінити постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року в частині визначеного судом заходу стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., що складає 1000 неоподаткованих доходів громадян - на штраф в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 10200 грн.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Обідіна