Справа №950/2419/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап В. М.
Номер провадження 33/816/250/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання Могиленець А.М. та особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий в АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік за те, що він 18.12.2020 року о 16.00 год в м. Лебедині по вул. Тараса Шевченка, керував автомобілем Chevrolet Niva д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неадекватна поведінка, почервоніння очей, розширені зіниці очей. Від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року скасувати, постановити нову постанову, якою провадження відносно нього закрити за відсутності в його діях події і складу правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, оскільки в судовому засіданні не був, а його копію отримав лише 23.03.2021 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що в судове засідання його не викликали, справу розглянули без його участі тоді коли він 01.03.2021 року був госпіталізований до неврологічного відділення Лебединської районної лікарні де він був на лікуванні до 12.03.2021 року включно. В день госпіталізації він через матір передавав до суду довідку з лікарні та клопотання про відкладення слухання справи на іншу дату. Крім цього, 10.03.2021 року та 11.03.2021 року також повідомляв суду, що лікується і до 09.00 год ранку 12.03.2021 року може не встигнути. Цього ж дня, о 13.00 год він зателефонував до суду, однак йому повідомили, що справа відносно нього розглянута і він притягнутий до відповідальності і постанову суду йому вишлють поштою. Судове рішення він отримав 23.03.2021 року, коли строки на її оскарження минули, а тому переконаний, що цим порушено його право на захист.

Також, апелянт вказував, що суд безпідставно не задовольнив його клопотання і не викликав до суду свідка ОСОБА_2 .

Наголошував на відсутності в матеріалах справи доказів його вини, зокрема висновку щодо проведення медичного обстеження його на стан сп`яніння від 18.12.2020 року. Лебединська районна лікарня у наданні йому такого висновку відмовила, пояснюючи тим, що його можуть видати виключно на запит суду, а суд, на переконання апелянта, позбавив його права захистити свої інтереси через те що розгляд справи провів без нього.

Апелянт стверджував, що порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки на місці зупинки транспортного засобу він не проводився, акт відмови від його проходження відсутній, направлення його на огляд відсутнє, пояснення свідків, зазначених в протоколі, також відсутні, судом вони не викликались і не допитувались, долучений до матеріалів справи відеозапис не повний, не відображає весь період зйомки та протокол не містить інформації про технічний запис на який така зйомка велася. Також, просив врахувати, що від подальшого керування транспортним засобом його поліція не відсторонила і передбачених ст. 268 КУпАП його прав не роз`яснила.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення та який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження відносно нього закрити, допитавши свідка ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2021 року в судовому засіданні ОСОБА_1 дійсно не був, копія постанови суду йому була направлена 12.03.2021 року (а.с. 34), 22.03.2021 року ОСОБА_1 отримав копію судового рішення (а.с. 35), а 01.04.2021 року оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 53).

Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року, яку ОСОБА_1 просив скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити за відсутності події і складу правопорушення, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимогст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАПвбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність заст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 490743 від 18.12.2020 року, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. В протоколі ОСОБА_1 надав пояснення та зазначив, що був вимушений відмовитись від медичного огляду у зв`язку з відсутністю часу, пройде освідування в найближчі три години (а.с.2);

- відеозаписом з нагрудної камери поліції, з якого встановлено, що на питання чи буде ОСОБА_1 проходити медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, останній відповідає, що відмовляється (7-13 секунди). На повторне питання поліцейського щодо проходження медичного огляду, ОСОБА_1 відповів, що не буде його проходити (25 секунда);

- поясненнями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_4 , який повідомив, що працює водієм на «швидкій». 18.12.2020 він приїхав з виклику, а біля входу до лікарні стояли поліцейські та ОСОБА_1 , який в його присутності відмовився від проходження медичного огляду.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5. ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.

З апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній наголошував на порушенні судом його права на захист, оскільки справа була розглянута без нього та суд не допитав свідка ОСОБА_2 .

Перевіркою вказаних доводів апелянта судом апеляційної інстанції встановлено, що дійсно суд першої інстанції матеріали справи про вчинення адміністративного правопорушення розглянув без участі особи відносно якої вони складені. Однак такому рішенню суду передувала процесуальна поведінка самого ОСОБА_1 , який або ж прохав слухання справи відкласти, а бо ж взагалі до суду не приходив, у зв`язку з чим слухання справи відкладалось 4 рази, а на 5-тий судове засідання відбулось без ОСОБА_1 . З огляду на викладене суд апеляційної інстанції не вбачає підстав стверджувати про порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки суд намагався забезпечити його учать в слуханні справи, а ОСОБА_1 , знаючи що відносно нього існують матеріали адміністративного правопорушення, які передані в суд, не був позбавлений права ні в подачі суду клопотань, пояснень чи наданні інших доказів на спростування в казаних в протоколі обставин.

Щодо допиту свідка ОСОБА_2 , то на забезпечення особі права на захист, апеляційним судом вказаного свідка вислухано і з її пояснень встановлено наступне.

Так, свідок ОСОБА_2 вказала, що вона мати ОСОБА_1 , в день події у них тяжко хворів батько, син поїхав в аптеку, на зворотному шляху його зупинила поліція. Зазначала, що син дзвонив їй, казав що в лікарні і повинен пройти огляд. Вона поїхала в лікарню, бачила поліцію, лікаря, який вказав, що в сина високий тиск, і знає що син здавав аналізи.

Вислухавши такі пояснення свідка суд апеляційної інстанції не може визнати їх такими, що спростовують встановлені вище обставини, оскільки безпосереднім свідком події вона не була, а її пояснення йдуть в розріз як з поясненнями свідка ОСОБА_4 так і з іншими доками у справі.

Щодо доводів апелянта про відсутність в матеріалах справи ряду документів, які на його переконання, повинні бути в обов`язковому порядку, зокрема: висновок щодо проведення медичного обстеження на стан сп`яніння від 18.12.2020 року, акт відмови від проходження огляду і направлення його на огляд, то суд апеляційної інстанції такі доводи вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 притягується до відповідальності за порушення ним п. 2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому вказані вище ним документи, в матеріалах справи і не повинні бути.

Факт відмови водія від проходження огляду зафіксовано як в протоколі, так і на відео та з пояснень допитаного судом свідка ОСОБА_4 . При цьому, поліцією порядок проходження водія на огляд дотримано.

Висновки апелянта про те, що він мав його пройти на місці зупинки транспортного засобу суперечать вимогам закону, оскільки проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на відміну від огляду на стан алкогольного сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу законом не передбачено, так як і не передбачено самостійне його проходження особою після того, як вона відмовилась його пройти.

Доказів на підтвердження не допустимості відеозаписів з нагрудних камер поліцією апелянтом не надано, а його посилання на те, що відео не повне, не може бути єдиною підставою для визнання його неналежним доказом.

Щодо відсутності в протоколі даних про технічний запис на який вівся відеозапис, то їх фіксування в такому процесуальному документі законом не передбачено. Інших підстав для визнання протоколу недопустимим доказом апелянтом не надано.

Твердження апелянта про не роз`ярення йому поліцією його прав спростовуються змістом протоколу, в якому міститься підпис ОСОБА_1 в підтвердження того, що права йому роз`яснено.

Факт не відсторонення від подальшого керування авто, на чому наголошував ОСОБА_1 , сам по собі не може спростувати наявності в його діях факту порушення п. 2.5 ПДР України.

Обираючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП та в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП призначив таке стягнення, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті його накладення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року.

Постанову судді Лебединського районного суду Сумської області від 12.03.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.