Провадження № 33/811/288/21 Доповідач в 2-й інстанції: Головатий В. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі судді апеляційного суду Головатого В.Я., за участю захисника Єленич О.В., представника Галицької митниці Держмитслужби України Зирянова О.Ю., розглянувши у режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Галицької митниці Держмитслужби України Андріїва М.В. на постанову Галицького районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року,

встановив:постановою Галицького районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Миколаївська область, місце роботи водій ТОВ «Оріон-Авто», місце проживання АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до постанови суду та згідно протоколу про порушення митних правил, 07 жовтня 2020 року близько 23 години 15 хвилин громадянин України ОСОБА_1 в якості водія рейсового автобуса марки «Van Нооl» модель «Т-916 Arson», реєстраційний номер НОМЕР_1 прямував з Республіки Польща в Україну через пункт пропуску "Краківець-Корчова" митного поста "Яворів" Галицької митниці Держмитслужби, смугою митного контролю - «червоний коридор». Перед початком митного контролю гр. ОСОБА_1 було видано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. В ході проведення письмового декларування гр. ОСОБА_1 заявив про наявність у нього чотирьох автомобільних дисків бувших у користуванні загальною вагою 50,00 кг. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №181», під час проведення митного огляду в багажному відділенні транспортного засобу у п`яти сумках без ознак приховування виявлено незадекларовані за встановленою формою товари, а саме: книги різних авторів, видані на території Російської Федерації в загальній кількості 179 шт. без зовнішніх ознак користування. Згідно наданих письмових пояснень, ОСОБА_1 визнав факт перевезення та недекларування ним предметів правопорушення. Документів, що підтверджують вартість товару ОСОБА_1 до митного оформлення не надав. Таким чином, відповідно до протоколу, гр. України ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

В мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умисних противоправних, винних дій, оскільки даних про те, що у нього був обов`язок зазначати у митній декларації виявлені під час проходження митного контролю речі та він умисно не зробив цього, в ході розгляду справи не здобуто. Крім того, в ході розгляду справи, не здобуто жодного доказу, що даний товар належить саме ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із постановою суду, представник Галицької митниці Держмитслужби Андріїв М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та винести нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі вартості предметів правопорушення 61 644,37 грн із його конфіскацією в дохід держави товарів, вилучених протоколом про порушення митних правил №2019/20900/20, а саме: «книги різних авторів», видані на території Російської Федерації в загальній кількості 179 шт., без зовнішніх ознак користування, вилучені протоколом про порушення митних правил №2019/20900/20 від 07.10.2020. Крім цього стягнути з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці Держмитслужби витрати митниці, пов`язані із проведення експертизи товару, а також за зберігання на складі предметів правопорушення станом на день винесення судом рішення у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що висновок суду є помилковим і необґрунтованим, оскільки судом не надано належної оцінки обставинам та матеріалам справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи, в результаті чого постанова суду винесена з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що згідно письмових пояснень ОСОБА_1 визнав факт перевезення та недекларування ним предметів правопорушення. Документів, що підтверджують вартість товару ОСОБА_1 до митного оформлення не надав.

Крім цього звертає увагу на те, що згідно положень ст. 28-1 Закону України «Про видавничу справу» видавнича продукція, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, може бути ввезена на митну територію України та розповсюджена на її території за умови наявності відповідного дозволу. А відповідно до Постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано державою-агресором.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що під час складання протоколу про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_1 йому було невідомо про вартість переміщуваних ним і вилучених у нього предметів, тому митницею у відповідності до норм ст.ст. 515-516 МК України було призначено товарознавчу експертизу у справі про порушення митних правил. Судом прийнято до уваги наданий стороною захисту документ невідомого походження «Invoise № BWS-1675 dd від 01.10.2020». Не надано належної оцінки сумнівному документу«Invoise № BWS-1675 dd від 01.10.2020» і висновку експерта СЛЕД Держмитслужби « -0955 від 17.11.2020.

Вказує,що судом першої інстанції безпідставно надано перевагу сумнівному доказу над іншим, документальним доказом, зафіксованому митним органом у матеріалах справи про порушення митних правил, що призвело до закриття провадження у справі. Не враховано, що держава потенційно втратила надходження до Державного бюджету України в сумі 123 288,74 грн., яка дорівнює сумі санкції, передбаченої ст. 472 МК України. Зазначає, що винесена постанова не спрямована на попередження подібних правопорушень, а навпаки сприяє їх вчиненню в майбутньому та породжує почуття безвідповідальності за вчинене.

Заслухавши доводи представника Галицької митниці Держмитслужби України Зирянова О.Ю., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_1 та захисника Єленич О.В., які заперечили проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, приходжу до переконання, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови суду, 07 жовтня 2020 року близько 23 години 15 хвилин громадянин України ОСОБА_1 в якості водія рейсового автобуса марки «Van Нооl» модель «Т-916 Arson», реєстраційний номер НОМЕР_1 прямував з Республіки Польща в Україну через пункт пропуску "Краківець-Корчова" митного поста "Яворів" Галицької митниці Держмитслужби, смугою митного контролю - «червоний коридор». Перед початком митного контролю гр. ОСОБА_1 було видано для заповнення митну декларацію та роз`яснено митні правила. В ході проведення письмового декларування гр. ОСОБА_1 заявив про наявність у нього чотирьох автомобільних дисків бувших у користуванні загальною вагою 50,00 кг. Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації штампом «Під митним контролем №181», під час проведення митного огляду в багажному відділенні транспортного засобу у п`яти сумках без ознак приховування виявлено незадекларовані за встановленою формою товари, а саме: книги різних авторів, видані на території Російської Федерації в загальній кількості 179 шт. без зовнішніх ознак користування. Згідно наданих письмових пояснень, ОСОБА_1 визнав факт перевезення та недекларування ним предметів правопорушення. Документів, що підтверджують вартість товару ОСОБА_1 до митного оформлення не надав. Таким чином, відповідно до протоколу, гр. України ОСОБА_1 переміщував через митний кордон України вищевказаний товар шляхом недекларування тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування та кількість) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

У суді першої інстанції представником ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи оригінал Інвойсу інвойс Nr.BWS-1675 dd від 01.10.2020 року, згідно якого власником вантажу(товару) є ОСОБА_2 , вартість товару становить 498 євро 25 центів.

Поряд з цим, у матеріалах справи наявний висновок Львівського відділу з питань експертиз та досліджень Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України від 17.11.2020 №-0955, згідно з яким вартість вилученого товару становить 61 644, 37 гривень.

Для визначення вартості товарів використовувався порівняльний аналіз, який передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та досліджуваними об`єктами.

Крім цього вартість вилученого товару визначена шляхом отримання даних з мережі Інтернет.

Вважаю, що суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що наданий стороною інвойс не був врахований експертом, водночас він містить точні дані про товар, зокрема про його вартість. В ході розгляду справи не встановлено жодних обставин, які ставлять під сумнів допустимість наданого стороною захисту вищенаведеного доказу.

З огляду на те, що для визначення вартості товару, що переміщувався ОСОБА_1 через митний кордон України використовувався порівняльний аналіз, який передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібних товарів з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та досліджуваними об`єктами, а також з огляду на визначення вартості товару з мережі Інтернет, вважаю, що вказаний висновок є суперечливим та таким, що викликає сумніви у його правильності, а тому не може братись судом до уваги.

Крім того, всупереч Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, у висновку експерта відсутні дані про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від проведення експертизи.

Поряд з цим, згідно з витягом з ЄДРПОУ, видом основної економічної діяльності Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України є державне управління загального характеру, до якого, відповідно до Коду КВЕД 84.11, не відноситься діяльність щодо проведення експертиз.

З огляду на вищенаведене, вважаю безпідставними покликання апелянта на те, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги рахунок-фактуру, долучену до матеріалів справи, згідно з яким вартість товару становить 498 євро 25 центів.

Згідно ч.1 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частиною 4 ст.374 МК України передбачено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

З врахуванням ціни переміщуваного товару, яка становить 498 євро 25 центів, що не перевищує встановлену законом норму, необхідну для митного декларування, такий не підлягав обов`язковому декларуванню. В свою чергу, вага задекларованого ОСОБА_1 товару не перевищувала 50 кг.

Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умисних противоправних, винних дій, оскільки даних про те, що у нього був обов`язок зазначати у митній декларації виявлені під час проходження митного контролю речі та він умисно не зробив цього, в ході розгляду справи не здобуто. Крім того, в ході розгляду справи, не здобуто жодного доказу, що даний товар належить саме ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 намагався навмисно чи з необережності перемістити товари через митний кордон України, з порушенням положень чинного законодавства, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

Вважаю, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, є обґрунтованим.

Відтак, постанову Галицького районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 530 МК України, ст. 294 КпАП України,

постановив:

постанову Галицького районного суду м. Львова від 04 лютого 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу представника Галицької митниці ДМС України Андріїва М.В. без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Головатий В. Я.