ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/620/21 Справа № 202/460/21 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко Н. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника Доронкіна Ігоря Ігоровича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Індістріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Індістріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 грн. 00 коп.

Згідно з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 24 грудня 2020 року о 22 годині 05 хвилин, у м. Дніпро, по пр. Слобожанському, біля буд. 2, керував автомобілем Mercedes д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності 2 свідків, повторно протягом року, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову скасувати та винести нову, якою провадження у справі закрити.

Обгрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на незаконність рішення суду, яку прийнято із порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вказує на порушенням працівниками поліції вимог Інструкції про Про затвердження Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів від 07.03.1995 за №55/59, а саме не проведено освідування особи за допомогою трубки Контроль тверезості, а тому висновок про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння є незаконним та базується на припущеннях. Разом з цим, захисник вважає, що свідки у справі є заінтересованими особами, тому їх пояснення не можуть бути прийняті до уваги. Окрім того апелянт звертає увагу, на порушення права на захист ОСОБА_1 , через не роз`яснення йому його прав. Захисник вказує, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження освідування в законному порядку, та на відео не видно понятих, які були присутніми під час складення протоколу. Окрім того, на переконання захисника, судом було допущено неповноту судового розгляду та неналежне обгрунтування обрання виду адміністративного стягнення, яке було призначено без належного врахування особи його підзахисного, тому постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Заслухавши захисника Сухара С.В., який апеляційну скаргу підтримав, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази у справі та доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №011387 від 24 грудня 2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідно до яких 24 грудня 2020 року у їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, рапортом співробітника поліції; відеозаписом співробітників поліції щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення та постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повторно протягом року.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених доказів й обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само й за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, вчинене повторно протягом року.

Твердження захисника, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження освідування на стан сп`яніння в законному порядку, є неспроможними та повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема, відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності свідків.

Щодо посилання захисника на те, що працівниками поліції, в порушення вимог Інструкції про Про затвердження Інструкції про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів від 07.03.1995 за №55/59, не було проведено освідування особи за допомогою трубки Контроль тверезості, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказана норма втратила чинність 11.05.2009 на підставі Наказу МВС України, МОЗ України та МЮ України від 21.04.2009 за № 81/261/712/5, в той час як чинне законодавство не передбачає, за умови відмови особи від проходження огляду на стан спяніння, продження такою особою освідування за допомогою спеліальних технічних приладів.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 № 1452/735.

Доводи апеляційної скарги з приводу порушення права на захист ОСОБА_1 , через нероз`яснення йому його прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, є безпідставними, та повністю спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, який містить підписи ОСОБА_1 .

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на упередженість працівників поліції та ставили б під сумнів наявність підстав для складання щодо ОСОБА_1 протоколу, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Отже, дії працівників поліції відповідали приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», законів України «Про дорожній рух», «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними.

Інші доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції не виникає сумніву щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особою, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повторно протягом року та доведеності його вини у вчиненому.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Накладаючи адміністративне стягнення, суд також дотримався вимог ст.ст.30, 33 КУпАП і призначив його в межах санкції ч. 2 ст.130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Доронкіна Ігоря Ігоровича, який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Н.В. Коваленко