Справа№464/2014/21
пр.№ 3/464/1278/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 суддя Сихівського районного суду м. Львова Дулебко Н.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 15.03.2021 приблизно о 01.30 год. за адресою: АДРЕСА_2 порушив терміновий заборонний припис серії АА №180971, виданий строком до 01.15 год. 24.03.2021, а саме перебував в місці проживання постраждалої особи, на зауваження не реагував.

Окрім цього, ОСОБА_1 15.03.2021 приблизно о 01.30 год. у під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_3 , поводив себе агресивно, на зауваження не реагував, шарпав за форменний одяг працівника поліції ДОП Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_2 , махав руками перед його обличчям.

Оскільки до суду надійшло дві справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, які одночасно розглядаються в суді, то такі відповідно до ст. 36 КУпАП постановою суду від 15.04.2021 об`єднані в одне провадження.

В ході розгляду справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП не визнав. Надав показання про те, що 14.03.2021 разом із малолітнім сином поїхав на святкування дня народження свого похресника. О 23.27 год. йому вдалось викликати таксі, обладнане дитячим кріслом. Дорогою додому йому телефонувала дружина ОСОБА_3 , якій пояснив, що знаходиться неподалік місця проживання. О 23.48 год. разом з сином зайшов у квартиру, однак дружина розпочала конфлікт, подряпала йому обличчя, завдала кілька дарів в лице та ключицю, від чого дитина налякалась та почала плакати. Однією рукою тримав сина та намагався його заспокоїти, а іншою рукою прикривався від ударів ОСОБА_3 , після чого остання сказала своїй дочці ОСОБА_4 викликати поліцію. Крик дружини почув сусід і прийшов до них у квартиру. ОСОБА_3 , побачивши сусіда, замкнулась з дочкою в кімнаті. ОСОБА_1 попросив сусіда залишитися, щоб таким чином припинити незрозумілі дії ОСОБА_3 , а за цей час зміг заспокоїти сина, переодягнути і вкласти в ліжко. Жодного домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_3 не вчиняв, тілесних ушкоджень їй не наносив. Коли в квартиру зайшло п`ятеро поліцейських, ОСОБА_1 все ще знаходився у кімнаті сина. Про обставини події його не запитували, не відбирали жодних пояснень та, нічого не пояснивши, винесли терміновий заборонний припис. З якої підстави повинен був покинути своє житло, не розумів. Зі змістом термінового заборонного припису його ознайомлено не було, а також не роз`яснено механізму виконнання такого та наслідків невиконання. Працівники поліції лише наказали покинути йому помешкання. Натомість, йому було додатково створено стресову ситуацію тим, що п`ятеро працівників поліції без додержання карантинної дистанції, деякі з них без масок, стояли в кімнаті та на його зауваження не реагували. В подальшому, вийшов з квартири разом з поліцейськими, а ОСОБА_3 зачинила за ним двері на ключ. Опинившись у загальному коридорі під`їзду в одних шкарпетках і футболці, постукав у двері квартири, щоб йому дали теплий одяг, однак порогу квартири не переступав. Проте, такі дії працівники поліції розцінили як порушення термінового заборонного припису та через п`ятнадцять хвилин після його винесення надягли кайданки та доставили до відділу поліції. Жодної агресії стосовно працівників поліції не виявляв та не шарпав за формений одяг поліцейських. Лише у відділі поліції йому дозволили прочитати терміновий заборонний припис і після цього зрозумів, що такий винесено на основі неправдивих свідчень дружини про події, які він не вчиняв. Однак, у поліцейському відділку йому не пропонували надати жодних усних чи письмових пояснень. За фактом вищевказаних подій 15.03.2021 звернувся у травмпункт та в подальшому до відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області з заявою щодо вчинення відносно нього злочину його дружиною ОСОБА_3 , на підставі якої розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Факт нанесення йому дружиною та поліцейськими при затриманні тілесних ушкоджень підтверджено відповідним висновком судово-медичної експертизи. Показання ОСОБА_3 та її дочки ОСОБА_5 вважає неправдивими та суперечливими. Підтримав письмові пояснення та клопотання про закриття провадження у справі.

Захисник Петрик І.Я. звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП. Зазначив, що ОСОБА_1 заперечує вчинення ним фізичного домашнього насильства відносно його дружини ОСОБА_3 , оскільки жодних ударів їй не наносив. Навпаки остання під час конфлікту нанесла йому тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою з травмпункту та висновком судово-медичної експертизи. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України. Під час винесення термінового заборонного припису АА №180971 ОСОБА_1 не було з таким ознайомлено, не роз`яснено механізму реалізації та наслідків невиконання. Працівники поліції наказали ОСОБА_1 покинути помешкання, однак не пояснили причини. Перебуваючи у загальному коридорі багатоквартирного будинку, ОСОБА_1 продовжував пояснювати поліцейським, що не розуміє причину винесення припису. З моменту винесення термінового заборонного припису до моменту складання протоколу минуло 15 хвилин. На момент складання протоколу ОСОБА_1 перебував у загальному коридорі багатоквартирного будинку в присутності працівників поліції, а помешкання після винесення термінового заборонного припису покинув та надалі в ньому не перебував. Під час винесення термінового заборонного припису не відбирались пояснення від ОСОБА_1 , чим порушено п. 5 Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису, а також п. 13 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції. Оскільки порядок виконання термінового заборонного припису роз`яснено не було, ОСОБА_1 не усвідомлював характер дії такого та був впевнений, що наказ поліцейського покинути його помешкання суперечить конституційним нормам про недоторканість житла. Окрім цього, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, зокрема в частині відомостей про потерпілу, часу та дати винесення термінового заборонного припису, його змісту, місця, щодо якого встановлено заборону на вхід та перебування. Матеріали справи у своїй сукупності не містять жодних доказів події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та вини ОСОБА_1 у його вчиненні. Окрім цього, ОСОБА_1 заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КУпАП, стверджує, що жодної агресії стосовно працівників поліції не виявляв, не шарпав за формений одяг поліцейських. Просив врахувати, що ОСОБА_3 надала неправдиві пояснення з приводу нанесення їй ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що не збігаються з протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 15.03.2021. Крім цього, її показання суперечать показанням свідка ОСОБА_6 . Окрім цього звернувся до суду з клопотанням про визнання доказів недопустимими.

В судове засідання від 14.06.2021 ОСОБА_1 та захисник Петрик І.Я. не з`явились, останній звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. Враховуючи надані ОСОБА_1 в ході розгляду справи показання та беручи до уваги встановлені КУпАП процесуальні строки, розгляд справи завершено за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, на підставі наявних у справі доказів.

Незважаючи на доводи захисника Петрика І.Я. та невизнання ОСОБА_1 винуватості у вчиненому, винуватість останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КК України, підтверджується наступними доказами.

Потерпіла ОСОБА_3 в судовому засіданні надала показання про те, що протягом двох років перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 , у якому в них народився спільний син ОСОБА_7 . Під час шлюбу неодноразово піддавалась домашньому насильству зі сторони чоловіка. 14.03.2021 телефонувала до чоловіка декілька разів, оскільки хвилювалася за сина. В подальшому зателефонувала до ОСОБА_8 , в гостях у якої був ОСОБА_1 з сином, та ОСОБА_9 сказала їй, що чоловіка необхідно зустріти біля таксі. Останній повернувся додому о 23.45 год. у нетверезому стані та сів у коридорі квартири. Намагалась взяти у нього дитину, однак чоловік не дозволив та відштовхнув її. Від цього син почав плакати, а ОСОБА_1 схопив її за волосся та вдарив тричі до дверей ванної кімнати. Після цього потерпіла знову простягнула руки до дитини і отримала удар кулаком у живіт. Ця подія відбулася на очах її малолітньої дочки ОСОБА_5 , яка зателефонувала у поліцію. Чоловік з сином на руках намагався вийти з квартири, проте донька забрала в нього ключі. В цей час прийшов сусід, якого попросила залишитись в квартирі до прибуття поліції. Коли працівники поліції попросили його покинути квартиру, ОСОБА_1 почав кричати, самостійно виходити не хотів, у зв`язку з чим його кілька раз попередили та вивели силою в загальний коридор, де він продовжував поводити себе агресивно та стукав в двері квартири. На прохання працівників поліції зібрала речі ОСОБА_1 . Також зазначила, що фотографії, долучені до її письмових пояснень, вказують на попередню поведінку ОСОБА_1 та заподіяння їй тілесних ушкоджень раніше.

Представник потерпілої Потапова Т.І. вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, та підтримала письмові пояснення від 28.04.2021 (а.с. 68-70).

Допитана в ході розгляду справи в присутності матері ОСОБА_3 як свідок малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала показання про те, що 14.03.2021 приблизно о 22.00 год. ОСОБА_3 телефонувала вітчиму ОСОБА_1 , який з маленьким братом кудись пішов, та ОСОБА_1 відповів, що викликає таксі і незабаром вони будуть вдома. ОСОБА_3 ще багато разів йому телефонувала, проте він не відповідав. Зайшовши у квартиру, ОСОБА_1 сів на табурет у коридорі, а коли ОСОБА_3 хотіла взяти у нього дитину, він почав кричати, взяв її за волосся і вдарив головою до дверей ванної кімнати та кулаком в живіт. Після цього ОСОБА_5 зателефонувала у поліцію. Вітчим з сином на руках намагався вийти з квартири, проте ОСОБА_5 забрала в нього ключі від вхідних дверей. Після цього прийшов сусід, який почув що в них відбувалось, та ОСОБА_3 його попросила залишитись до прибуття поліції. ОСОБА_1 ходив по кімнаті та не віддавав дитину, а маленький брат плакав. В подальшому чула крик ОСОБА_1 до працівників поліції, щоб останні не торкались до нього та вийшли з квартири, та все це відбувалось досить довго.

Потерпілий ОСОБА_2 , який є працівником поліції, в судовому засіданні надав показання про те, що виносив відносно ОСОБА_1 як кривдника терміновий заборонний припис, після чого працівники поліції запропонували ОСОБА_1 зібрати свої речі та зобов`язали покинути приміщення квартири, проте останній не реагував та натомість грубо нецензурною лайкою виражався до працівників поліції. Також йому було заборонено контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесено о 01.15 год., а його порушення такого відбулось приблизно о 01.30 год. Після неодноразових пропозицій зібрати свої речі, попереджень про необхідність покинути квартиру, про можливість застосування фізичної сили та кайданок, на які ОСОБА_1 не реагував, його вивели з квартири примусово. Перебуваючи на сходовій клітці, ОСОБА_1 продовжував чинити опір, повернувся до дверей квартири та почав у них стукати, кричати, нецензурно висловлюватись, шарпав працівників поліції за формений одяг, махав руками перед його обличчям, одягав на себе кепку працівників поліції. ОСОБА_1 були одягнені кайданки та прийнято рішення про його затримання і доставлення до відділу поліції для складання адміністративних матеріалів. Також пояснив, що потерпіла ОСОБА_3 на прохання працівників поліції зібрала речі чоловіка та виставила такі в коридор. Однак, ОСОБА_1 не одягався та поводив себе агресивно.

Свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що 14.03.2021 ОСОБА_1 разом із сином були на святкуванні дня народження її сина. Після 22 год. ОСОБА_1 викликав таксі, щоб їхати додому. Після того, як ОСОБА_1 з сином вийшли з квартири, до ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_3 та розпитувала про те, чи перебуває її чоловік у стані сп`яніння та сказала, щоб більше не запрошували його в гості без неї. Свідок сказала ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 вжив незначну кількість алкоголю та вона, якщо хоче, може за ним вийти до таксі.

Окрім цього, винуватість ОСОБА_1 підтверджується такими доказами:

-терміновим заборонним приписом стосовно ОСОБА_1 серії АА №180971 від 15.03.2021, яким з 01.15 год. 15.03.2021 до 01.15 год. 24.03.2021 було зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 4);

-заявою потерпілої ОСОБА_3 від 15.03.2021 (а.с. 1);

-протоколом про прийняття заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 15.03.2021 (а.с. 21);

-протоколом про адміністративне затримання АЗ №042111 від 15.03.2021 (а.с. 25);

-витягом з ЄРДР від 15.03.2021, відповідно до якого, 15.03.2021 внесено відомості за заявою ОСОБА_3 про те, що 14.03.2021 приблизно о 23.50 год. за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 нанесено тілесні ушкодження. Попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 84);

-записами з нагрудного відеореєстратора працівників поліції, на яких серед іншого зафіксовано спілкування ОСОБА_1 до оголошення термінового заборонного припису, процес оголошення йому термінового заборонного припису, копію якого останній отримати не бажав, агресивно поводився, висловлювався нецензурною лайкою, на неодноразові пропозиції зібрати свої речі та попередження про необхідність покинути квартиру, про можливість застосування фізичної сили та кайданок не реагував, після чого працівники поліції його примусово вивели з квартири. На сходовій клітці ОСОБА_1 продовжував чинити опір, виражався нецензурною лайкою, кричав та стукав у двері квартири (а.с. 168-169).

Таким чином, дії ОСОБА_1 кваліфіковано правильно за ч. 1 ст. 172-1 КУпАП, оскільки останній не виконав винесений стосовно нього терміновий заборонний припис, а також за ст. 185 КУпАП, оскільки останній вчинив злісну непокору законному розпорядженню, вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Досліджені в ході розгляду справи докази не викликають сумнівів у своїй належності і допустимості та в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП.

Доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та захисника, наведені у клопотаннях і поясненнях від 15.04.2021, 28.04.2021 та 08.06.2021 (а.с. 41-45, 88-93, 143-144, 174-178), враховуючи досліджені під час розгляду справи докази, вищевказаних висновків щодо винуватості ОСОБА_1 не спростовують, у зв`язку з чим підстави для закриття провадження у справі відсутні. При цьому, докази щодо отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 можуть бути предметом дослідження в межах іншого провадження.

Так, показання потерпілих та свідків щодо обставин вчинення правопорушень є послідовними, не суперечать одні одним та іншим доказам у справі.

Потерпілий ОСОБА_2 , який є працівником поліції, раніше з ОСОБА_1 знайомий не був та жодних підстав його обмовляти не мав. Крім цього, як і потерпіла ОСОБА_3 , був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Написання потерпілою заяви з допомогою працівниці поліції, враховуючи, що ОСОБА_3 стала жертвою домашнього насильства та безумовно перебувала у стані стресу, не свідчить про відсутність її волі до написання заяви саме такого змісту. Таку заяву остання підписала, чим підтвердила викладені обставини, та не заперечила зміст такої в ході розгляду справи судом.

З відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 жодних пояснень по суті надавати наміру не мав та на будь-які пропозиції, законні розпорядження та вимоги працівників поліції не реагував або реагував агресивно. Протягом часу, що минув з моменту оголошення термінового заборонного припису, який був достатній для його виконання, ОСОБА_1 не вчинив жодних дій, які б свідчили про намір виконувати такий припис, а натомість своїми діями активно заперечував можливість виконання такого. Твердження про те, що ОСОБА_1 не розумів суті термінового заборонного припису, не виявляв жодної агресії стосовно працівників поліції та вийшов з квартири добровільно, суперечать дослідженим у справі доказам.

Також встановлено, що сім`я ОСОБА_3 перебуває на обліку у відділі соціальної роботи Сихівського району ЛМЦСССДМ від 29.09.2020, що підтверджується довідкою Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с. 81).

Згідно з висновком від 24.04.2021 практичного психолога клініки психологічного здоров`я дітей-підлітків та молоді КНП ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» ОСОБА_11 дитина ОСОБА_12 є жертвою та свідком психологічного, фізичного насилля з боку вітчима, знаходиться в постійному стані стресу, не відчуває себе в фізичній та психологічній безпеці (а.с. 82-83).

Невизнання ОСОБА_1 винуватості у вчиненому спрямоване на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене.

Судом виявлено помилки в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ініціалів потерпілої, а також неточності у відеозаписі щодо часу подій, однак такі не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 вищевказаних адміністративних правопорушень.

Стягнення ОСОБА_1 необхідно визначити з врахуванням особи правопорушника, характеру та обставин вчиненого, відповідно до статті 36 КУпАП в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення, у виді штрафу.

Окрім цього, відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 необхідно стягнути 454 грн. судового збору.

Керуючись статтями 36, 40-1, 283, 284 КУпАП,

постановив:

У задоволенні клопотання захисника Петрика Ігоря Ярославовича про закриття провадження у справі відмовити.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Дулебко Н.І.