МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____ ____
Пр. №3/521/1182/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Ткач А.О., за участю:

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

14 грудня 2020 року о 10 годині 34 хвилини у м. Одесі по вул. Скворцова, 4а водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2121 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 співробітниками Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції складено протокол серії ДПР 18 № 076967 від 14 грудня 2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 3).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав. Вказував, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а тест на стан алкогольного сп`яніння на місці не пройшов, оскільки йому не було надано повірку на прилад «Драгер», а медичний огляд він не пройшов в зв`язку з тим, що він не мав при собі паспорта та маски.

Раніше надав до суду клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого зазначив, що він не погоджується з протоколом серії ДПР 18 № 076967 від 14 грудня 2020 року та не визнає себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що інкриміноване йому діяння, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, перестало бути адміністративним правопорушенням з 01 липня 2020 року, що за його думкою, є підставою для закриття провадження згідно п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, вказував, що обставини, викладені в протоколі серії ДПР 18 № 076967 від 14 грудня 2020 року не відповідають дійсності та не збігаються з інформацією, зафіксованою на відеозаписі та у поясненнях свідків.

Так, стверджував, що у зазначений в протоколі час він не керував транспортним засобом та не виконував функції водія, що підтверджується відеозаписом, наявним у матеріалах справи. Крім того, зазначив, що показання свідків також не містять свідчень щодо керування ним транспортним засобом.

Вказував, що його схвильована поведінка на відеозаписі пов`язана з незаконними діями поліцейських та у цей же день, а саме 14 грудня 2020 року о 15 годині 01 хвилині з метою об`єктивного дослідження на стан сп`яніння він звернувся до медичного закладу ТОВ «Медаком», згідно звіту якого за результатами лабораторних досліджень слідів алкоголю та психотропних речовин в його організмі не виявлено.

Також, вказував, що у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 34-38).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який встановлює відповідальність за відмову від проходження згідно з встановленим порядком огляду на стан алкогольного сп`яніння, виходячи з наступного.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимогами статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду разом з протоколом серії ДПР 18 № 076967 від 14 грудня 2020 року було надано відеозапис з бодікамери 1102 (а.с. 9).

Крім того, на виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 14 січня 2021 року та від 08 лютого 2021 року по даній справі Управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції було надано відеозаписи з нагрудного та автомобільного відеореєстраторів (а.с. 26, 71).

При дослідженні вказаних відеозаписів, судом встановлено, що 14 грудня 2020 року у м. Одесі екіпаж патрульних переслідував транспортний засіб «ВАЗ 2121 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та наздогнали його, коли останній припаркувався. Коли поліцейські підійшли до даного автомобіля водій ОСОБА_1 нібито вмощувався спати, а на передньому сидінні була недопита пляшка пива.

Після затримання ОСОБА_1 в зв`язку зі спробою втечі, останнього було доставлено до дільниці, де йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер», на що останній відмовився, посилаючись на те, що бажає пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Однак, ОСОБА_1 не пройшов огляд на стан сп`яніння і в медичному закладі та повторно намагався втекти, що свідчить про намір останнього тільки затягнути час та уникнути відповідальності за вчинене правопорушення. В подальшому ОСОБА_1 був знову доставлений до дільниці, де в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, з досліджених відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово намагався домовитися з працівником патрульної поліції, що також свідчить про те, що він бажав уникнути відповідальності.

За положеннями ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відмова особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є окремим самостійним складом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення якої настає передбачена відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння (п. 3 розділу І Інструкції) є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Інструкції). Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

В матеріалах справи наявний відеозапис, з якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», а також відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

11 лютого 2021 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , в яких останній пояснив, що 14 грудня 2020 року він був запрошений працівником поліції для освідування ОСОБА_1 . Вказував, що коли він зайшов до дільниці побачив, що ОСОБА_1 був у кайданках і в брудному одязі, на пропозицію поліцейського пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або у медичному закладі останній відмовився. Свідок ОСОБА_2 зазначив, що не може з`явитися 19 лютого 2021 року в судове засідання в зв`язку з від`їздом за кордон (а.с. 66-67).

Крім того, 11 лютого 2021 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , в яких остання пояснила, що 14 грудня 2020 року вона була запрошена працівником поліції для освідування ОСОБА_1 . Вказувала, що при вході до дільниці вона побачила молодого чоловіка, який був брудним, грубіянив працівникам дільниці, поводив себе неадекватно, проходити тест на стан алкогольного сп`яніння відмовився, їхати до медичного закладу для здачі аналізів також відмовився. Зазначила, що не може з`явитися 19 лютого 2021 року в судове засідання в зв`язку з сімейними обставинами (а.с. 68-69).

Працівниками поліції було дотримано вимоги закону під час проведення огляду та складання процесуальних документів.

Звіт про тестування на встановлення факту вживання психоактивних речовин за допомогою імунохроматографічного аналізу від 14 грудня 2020 року, виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Медаком» (далі ТОВ «Медаком») щодо ОСОБА_1 , не є переконливими, оскільки проведений у строк понад чотири години, та, на думку суду, не заслуговує на увагу та розцінюється судом як спосіб уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, так як ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення 14 грудня 2020 року адміністративного правопорушення в частині відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 40).

За приписами ст. 266 КУпАП перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що огляд осіб, у тому числі, на стан алкогольного сп`яніння повинен бути здійснений не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19 лютого 2020 року вбачається, що ТОВ «Медаком» є юридичною особою, розташоване за адресою: Україна, 91033, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Оборонна, 79; види діяльності: 86.21 Загальна медична практика (основний); 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я; 86.10 Діяльність лікарняних закладів; 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами. Відомості про відокремлені підрозділи відсутні (а.с. 80-83).

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 285, суб`єкт господарювання, який має у своїй структурі клініко-діагностичні лабораторії (біохімічні, імунологічні, вірусологічні, мікробіологічні, медико-генетичні, патогістологічні та інші), забезпечує їх атестацію/акредитацію, зовнішній та внутрішній контроль якості досліджень і вимірювань. Більш того, за наявності у структурі закладу охорони здоров`я лабораторії розміщується копія свідоцтва про атестацію лабораторії (у разі здійснення атестації до 31 грудня 2015 року) або копія свідоцтва про сертифікацію лабораторії (у разі проведення сертифікації після зазначеної дати).

У матеріалах справи відсутні вказані документи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наданий звіт ТОВ «Медаком» від 14 грудня 2020 року не є належним та допустимим доказом відсутності стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , щодо якого вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, вказані дії ОСОБА_1 є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, в зв`язку з чим останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Безпідставними є твердження ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність, з наступних підстав.

З 01 липня 2020 року набув чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIIІ), який криміналізував поставлені у провину ОСОБА_1 дії.

Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який, запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який, доповнивши КК України ст. 286-1, криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій. Даний закон набрав чинності 03 липня 2020 року.

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративну відповідальність складається із цього Кодексу та інших законів України.

Згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX відновлена адміністративна відповідальність за дії, які охоплювались старою редакцією ст. 130 КУпАП, яка існувала до 01 липня 2020 року.

Тобто з 01 липня 2020 року став діяти, окрім Кодексу, в якому зазначено про відповідальність судноводіїв, Розділу І Закону № 720-IX, в якому передбачено відповідальність водіїв, які керують транспортними засобами у стані сп`яніння, що узгоджується зі ст. 2 КУпАП, якою встановлено, що не тільки Кодексом передбачається відповідальність, але і Законом, вищенаведеним.

Хоча, в диспозиції ст. 130 КУпАП, яка існує в Кодексі не прописано відповідальність водіїв транспортних засобів, але така відповідальність прописана в Законі № 720-ІХ і цей закон не скасовано, а обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 6 ст. 247 КУпАП, є скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Інші доводи ОСОБА_1 щодо недоліків протоколу знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тому з огляду на їх формальний характер в сукупності з обставинами справи, вказані доводи відхиляються судом, оскільки не є підставою для закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься витяг з інформаційного порталу НП (OD00305022) від 14 грудня 2020 року, відповідно до якого відносно ОСОБА_1 неодноразово складалися протоколи про адміністративне правопорушення. Зокрема, 07 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП (п. 2.5 ПДР України), 29 серпня 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП (п. 2.9а ПДР України) (а.с. 7, 8).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 07 жовтня 2018 року по 14 грудня 2020 року притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП.

Так, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік (а.с. 73-74, 75-77).

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджує правомірність складення відносно нього протоколу серії ДПР 18 № 076967 від 14 грудня 2020 року.

Вина водія ОСОБА_1 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 076967 від 14 грудня 2020 року, поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписами з нагрудного та автомобільного відеореєстраторів, на яких зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданими до суду 11 лютого 2021 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення та його наслідки, суд вважає за необхідне накласти на правопорушника стягнення у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 грн., які слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 23, 24, 33, 130, 221, 283, 284 КУпАП, суд

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: О. М. Сегеда