Провадження № 33/801/129/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванченко Я. М.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Слабого Олександра Васильовича

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КпАП України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 ,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через адвоката Слабого О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив право ОСОБА_1 на захист, оскільки розглянув справу у його відсутності.

Також в апеляційній скарзі апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду з тих підстав, що її копію він отримав 14 січня 2021 року.

Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять даних, які б спростовували викладенні у клопотанні доводи, причини пропуску строку слід визнати поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і його захисник адвокат Слабий О.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

ОСОБА_1 апеляційному суду пояснив, що в той вечір дійсно випив пляшку пива, але через кілька годин його дружині стало погано, а він не знаючи куди викликати швидку медичну допомогу, так як недавно проживає в с. Щітки Вінницького району, прийняв рішення самостійно відвезти її хоча б до зупинки громадського транспорту з тим, щоб викликати лікарів і надати їй необхідну допомогу. Був зупинений працівниками поліції, на думку яких він виявляв ознаки алкогольного сп`яніння. Пройшов тест на «Драгері», який показав 0,81 проміле, що він вважає неможливим, так як випив він лише одну пляшку пива, і з того часу вже минуло біля 4 годин, а відтак алкоголь мав «вивітритися». Він не погоджувався з показниками тестера, але самостійно в лікарню не звертався, так як було вже пізно і потрібно було допомагати дружині.

Захисник просив закрити провадження у справі з тих підстав, що ОСОБА_1 перебував в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №544756 від 28.09.2020 року водій ОСОБА_1 о 23 год 00 хв цього ж дня на а/д ТГ 204 км (Вінницькій Хутори) керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки в присутності двох свідків за допомогою приладу Драгер 7510№04449 , чим порушив вимоги п. п. 2.9а ПДР України.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані інспектором поліції за частиною 1 статті 130 КпАП України.

Диспозицією частини першої статті 130 КпАП України встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або що до вживання лікарських препаратів що, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови міського суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 544756 від 28.09.2020, який складений уповноваженою на те особою - поліцейським взводу №1 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП Колосюк М.І., підписаний порушником та свідками, показами свідків в судовому засіданні, а також актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів алкотестера «Драгер», чек алкотестера «Драгер», за результатом якого «проба позитивна, 0,81 проміле».

Зазначені докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях останнього правопорушення, передбаченого цією статтею.

Твердження апелянта про те, що суд порушив його право на захист й доступ до суду, оскільки розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 277 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції вжито необхідних заходів для об`єктивного, своєчасного розгляду даної справи та для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Так, розгляд даної справи неодноразово відкладався місцевим судом за заявами ОСОБА_1 з різних підстав, а саме: 20.10.2020 для ознайомлення з матеріалами справи; 04.11.2020 для підготовки до захисту і укладення угоди з адвокатом, хоча доказів укладення угоди для захисту в суді першої інстанції не надано; 26.11.2020 та 14.12.2020 для виклику свідків.

Як на підставу відкладення розгляду справи 24.12.2020 ОСОБА_1 подано довідку КНП «Центр медико-санітарної допомоги № 3» м. Вінниці, яка не містить вихідного номера, за змістом якої хворому ОСОБА_1 рекомендовано обмеження фізичного навантаження та встановлено амбулаторний режим лікування. Консультативний висновок містить аналогічні відомості.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання (рішення Європейського Суду від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії").

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на перешкоджання судовому розглядові справи.

За таких обставин розгляд судом справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не можна вважати порушенням права останнього на захист і доступ до правосуддя.

З метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи суд першої інстанції прийшов вірного висновку у про можливість розгляду справи у відсутності представника заявника.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і посилання захисту на те, що ОСОБА_1 перебував в стані крайньої необхідності.

Згідно з статтею 18 КпАП України крайня необхідність - це стан, в якому була вчинена дія, передбачена цим Кодексом або іншими законами України, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, і який виключає можливість кваліфікації цієї дії як адміністративного правопорушення. Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Лише за наявності усіх трьох наведених вище умов особа звільняється від адміністративної відповідальності на підставі статті 17 цього Кодексу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене у стані крайньої необхідності, підлягає закриттю.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що він нібито змушений був сісти за кермо в стані алкогольного сп`яніння, бо його дружина потребувала негайного надання медичної допомоги у зв`язку із загрозливим для її життя і здоров`я станом, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Натомість в поясненнях ОСОБА_1 , в протоколі про адміністративне правопорушення він не робив жодних заяв про відповідні обставини, чи про незгоду з показами приладу «Драгер» і необхідність у зв`язку з цим проходження огляду в закладі охорони здоров`я, а лише просив, щоб розгляд справи відбувався в Погребищенському районному суді за місцем його проживання.

Відтак порушення вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КпАП України, відсутні.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Поновити адвокату Слабому Олександру Васильовичу строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу адвоката Слабого Олександра Васильовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник