ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/202/21 Справа № 199/4751/20 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_1 та в його інтересах представника ОСОБА_2 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП,

за участю:

особи, щодо якої провадження

по справі закрито ОСОБА_3

захисника Бондаренка О.Г.

потерпілого ОСОБА_1

представника потерпілого Збарської І.В.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, а за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 145381, 11 липня 2020 року о 09 годині 00 хвилин в м. Дніпро по вул. Каруни буд. 3, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав переваги в русі автомобілю Skoda Octavia Tour, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався по вул. Каруни, чим створив водію ТЗ Skoda аварійну ситуацію, через яку він був вимушений маневрувати, щоб уникнути зіткнення з ТЗ ВАЗ, внаслідок чого ТЗ Skoda здійснив не керований рух та наїзд на бордюрний камінь з подальшим наїздом на будівлю № 3 по вул. Каруни.

При ДТП автомобіль Skoda Octavia та будівля № 3 по вул.. Каруни в м. Дніпро, зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Чим порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Також, стосовно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення в день, час та місці описаних вище подій, не вжив заходів до негайної зупинки ТЗ, не повідомив про ДТП орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та з місця ДТП поїхав, але вжитими розшуковими заходами працівниками поліції був встановлений та виявлений за адресою м. Дніпро, вул. Широка № 265, чим порушив вимоги п. 2.10 а, д Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, 20 січня 2021 року потерпілий та його представник подали апеляційні скарги на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження.

Постановою апеляційного суду від 27 січня 2021 року задоволено вищезазначені клопотання потерпілого та його представника і поновлено строк апеляційного оскарження постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року.

В апеляційних скаргах потерпілий та його представник, апеляційній вимоги та доводи яких є ідентичними, просять скасувати постанову суду першої інстанції, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг посилаються на незаконність постанови суду першої інстанції, оскільки ухвалена з порушенням норм матеріального права, при цьому наводять наступні доводи. Вважають, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого рішення висновок експертного дослідження судового експерта Драгана В.М. № 10.1/028-Д від 10.08.2020 року, оскільки останній є недопустимим доказом, так як отриманий в поза процесуальний спосіб, приватний експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо хибного висновку, а тому такий висновок не може вважатися належним та допустимим доказом у справі, при цьому посилаються на положення ст. ст. 251 та 273 КУпАП.

Зазначають, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням потерпілого, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які у сукупності підтверджують той факт, що ОСОБА_8 усвідомлював, що виїжджає з прилеглої території на головну дорогу, оскільки він зупинився перед виїздом на вул.Каруни, пропустив транспортні засоби, що рухались, після чого виїхав до середини проїжджої частини, а потім з невідомих причин зупинився на смузі руху автомобіля Шкода, змусивши його змінювати напрямок і як наслідок вчинення ДТП.

Окрім цього, зауважують, що як видно зі схеми та фотографій ДТП, виїзд з вул. Воєнна є саме прилеглою територією, зазначений виїзд не облаштований, а ні бордюрним каменем з обох сторін, а ні відповідною дорожньою розміткою і фактично є продовженням відведеної зони для паркування транспортних засобів.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 та його представник Збарська І.В. підтримали апеляційні скарги потерпілого та його представника ОСОБА_2 та з підстав, викладених у скарзі, просили їх задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції і винести нову.

В судовому засіданні захисник Бондаренко О.Г. та ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційних скарг та наголошували, що ОСОБА_3 виїжджав з рівнозначного перехрестя, тому ОСОБА_1 мав дати йому перевагу в русі, у зв`язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Мотиви апеляційного суду.

Постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не оскаржується в апеляційних скаргах, тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції, дотримані в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про виїзд ОСОБА_3 з прилеглої території є необґрунтованими.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, відповідальність, за які встановлено, зокрема статтею 124 КУпАП, слід мати на увазі, що диспозиція сформульована у цій нормі є бланкетною. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у постановах, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Зі змісту ст. 279 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Тому вони, з урахуванням положень ст. 256 КУпАП, мають бути викладені в протоколі конкретно, у спосіб, який унеможливлює їх неоднозначне тлумачення та відповідати диспозиції закону про адміністративну відповідальність за вказане правопорушення.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 145381 ОСОБА_3 інкримінувалось, що він 11 липня 2020 року о 09 годині 00 хвилин в м. Дніпро по вул. Каруни буд. 3, керуючи автомобілем ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав переваги в русі..., чим порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху.

Порушення будь-яких інших вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_3 не ставилось в провину.

За таких обставин суди мали встановити наявність або відсутність в діях водія ОСОБА_3 порушень саме цього пункту Правил дорожнього руху.

Як встановлено в суді першої та апеляційної інстанції, зокрема на підставі висновку експертного дослідження за №10.1/028-Д, в якому судовим експертом Драган В.М. зазначено, що водій автомобіля Skoda під керуванням ОСОБА_1 на перехресті рівнозначних доріг не поступився дорогою автомобілю ВАЗ, який наближався до перехрестя з права, в результаті чого мало місце зіткнення вищевказаних ТЗ, то дії водія ОСОБА_1 , при зафіксованому механізмі події, не відповідали вимоги п. 16.12. Правил дорожнього руху України.

Крім того, на питання № 5 експерт зазначив, що оцінка дій водія ОСОБА_3 в контексті вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху позбавлена логічного сенсу і можлива лише за умови виїзду автомобіля ВАЗ на проїжджу частину дороги вул. Каруни з прилеглої території, що не відповідає фактичним обставинам скоєння пригоди.

В дослідницькій частині висновку наведені мотиви, з яких виходив експерт коли робив висновок, чому вул. Бажова не може бути прилеглою територією, оскільки ця вулиця перетинається з іншими вулицями, через яку можливо потрапити на вул. Тьоміна, Військову та ін., тобто є можливість наскрізного проїзду. Водночас відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху термін прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Суд апеляційної інстанції вважає допустимим та достовірним висновок експертного дослідження за №10.1/028-Д в частині визначення чи є перетин вул. Бажова та вул. Каруни прилеглою територією, як таке, що проведене відповідно до ст. ст. 7-1, 10 Закону України Про судову експертизу, є експертним дослідженням, який проводиться за заявою особи, у зв`язку з чим експерт не попереджається про кримінальну відповідальність.

При цьому в частині висновків експерта про те, що перетин вул. Бажова та вул. Каруни є рівнозначним перехрестям та відповідно якими правилами мали керуватись водії при проїзді такого виду перехрестя, апеляційний суд оцінює як недостовірний доказ, про що описано нижче.

В частині швидкості руху водія ОСОБА_1 апеляційний суд оцінює, як неналежний доказ, оскільки суд не здійснював розгляд справи стосовно водія ОСОБА_1 і стосовно нього протокол не складався.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд також зважає, що судом першої інстанції зверталась увага, на те, що сторонам неодноразово роз`яснювалося право на заявлення клопотання про призначення повторної експертизи, однак потерпілою стороною дане клопотання заявлене не було, як не було заявлене і в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, відповідні доводи апеляційної скарги потерпілого та його представника щодо визнання висновку експертного дослідження за №10.1/028-Д недопустимим доказом в повному обсязі, є неприйнятними.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За клопотанням потерпілого ОСОБА_1 та з метою перевірки доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції зроблені інформаційні запити до відповідних органів з метою перевірити твердження учасників щодо дорожньої обстановки та статусу доріг на ділянці дороги де трапилось ДТП.

При цьому, апеляційний суд відхиляє заперечення захисника Бондаренка О.Г. щодо направлення таких запитів, оскільки вони зроблені в ті самі органи, до яких звертався сам захисник і на відповіді на адвокатські запити з цих органів посилався, обґрунтовуючи свою правову позицію.

Зазначені висновки експертного дослідження в частині встановлення чи є дана ділянка дороги, на якому мало місце ДТП прилеглою територією, підтверджуються і відповідями на запити апеляційного суду, зокрема згідно з відповіддю Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради від 10.02.2021 року за Вих. № 7/11-270 та Комунального підприємства Дніпродорсервіс Дніпровської міської ради від 04.02.21 за Вих. № 88, з яких видно, що ці установи зазначають, що вул. Каруни та вул. Бажова є перетином вулиць, а Департамент благоустрою та інфраструктури вказує про перехрестя вулиць.

Відповідно до п. 10.2. Правил дорожнього руху, який ставиться в провину водію ОСОБА_3 , виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Разом з тим, під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що перетин вулиць Каруни та Бажова є перехрестям, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представників з приводу прилеглої території є необґрунтованими.

В той же час, суд апеляційної інстанції вважає недостовірними висновки експертного дослідження за № 10.1/028-Д, що перетин вулиць Каруни та Бажова є перехрестям рівнозначних доріг, оскільки такі висновки експертом зроблені з вихідних даних, які зазначені в заяві адвоката Бондаренка О.Г.

Так, в заяві на експертне дослідження (а.с. 82), захисник зазначає, що по ходу руху автомобілів перед виїздом автомобіля ВАЗ-2107 на вул. Каруни знаки пріоритету чи попереджувальні знаки, які вказували б про наближення учасників дорожнього руху до перетину проїжджих частин відсутні.

Проте такі обставини, зазначені в заяві захисника, не відповідають дійсності.

Так в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що він рухався по головній дорозі по вул. Каруни, на якій встановлені знаки Головна дорога.

Згідно з аудіозаписом пояснень свідка ОСОБА_5 , прослуханим в суді першої інстанції, який зазначив, що він їхав по вул. Каруни в м. Дніпро зі сторони пр. Правди до залізничного вокзалу, почув сигнал та побачив у дзеркало заднього виду як авто ВАЗ стояв поперек полоси руху, водій автомобіля Шкоди намагаючись його об`їхати і його викинуло по інерції. Швидкість руху авто шкоди не може встановити. Автомобіль ВАЗ поїхав з місця ДТП, він записав його номер, там були ще 2 хлопця, які махали водію ВАЗ, що він натворив. Вулиця Каруни це головна дорога зі сторони пр. Правди є знак головна дорога, водій автомобіля Шкода сигналив водію ВАЗ. Водій автомобіля ВАЗ поїхав з місця ДТП через кілька хвилин після того як все це трапилося, водій автомобіля ВАЗ бачив, що він натворив. Водій автомобіля ВАЗ повинен був надати перевагу в русі автомобілю Шкода.

Свідок ОСОБА_9 , допитана в суді першої інстанції в попередньому складі, проте на пояснення якої посилався захисник Бондаренко О.Г., пояснила, що вона склала протокол стосовно ОСОБА_3 , оскільки вул. Каруни є головною дорогою, якою рухався водій ОСОБА_1 .

Зазначені обставини також підтверджуються і інформацією, наданою Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради від 10.02.2021 року за Вих. № 7/11-270 та Комунальним підприємством Дніпродорсервіс Дніпровської міської ради від 04.02.21 за Вих. № 88, з яких видно, що на відрізку вилиць Каруни та Смарагдова встановлений знак 2.3 Головна дорога.

Наголошував в судовому засіданні і захисник ОСОБА_10 , що по ходу руху по вул. Каруни від залізничної станції в сторону вул. Бажова розташовані 2 знаки Головна дорога, проте це не має значення, оскільки їх дія розповсюджується до найближчого перехрестя. З такою позицією не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки вона суперечить вимогам Правил дорожнього руху, передбаченим в п. 2.6.

За змістом абз. 2 п. 2.6. ПДР знаки 2.1-2.3, 2.5 і 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того, знак 2.3 (Головна дорога) на початку, а знак 2.4 (Кінець головної дороги) - в кінці головної дороги. Знак 2.3 - з табличкою 7.8 обов`язково повторюється тільки перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок.

Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_1 та його представника, що він в день та час описаних подій рухався на автомобілі Skoda Octavia Tour, державний номер НОМЕР_2 по вул. Каруни, яка має статус головної дороги по відношенню до вул. Бажова, яка є другорядною дорогою та з якої виїжджав водій ОСОБА_3 на автомобілі ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1 і який мав дати дорогу водію ОСОБА_1 , є обґрунтованими і підтверджуються доказами, дослідженими в суді першої та апеляційної інстанції.

Отже, в діях водія ОСОБА_3 вбачаються ознаки порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху, зокрема п. 16.11, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

В той же час, суд апеляційної інстанції критично оцінює пояснення ОСОБА_3 , що він вважав, що знаходиться на перехресті рівнозначних доріг, оскільки там не встановлені дорожні знаки пріоритету і вважає такі пояснення намаганням зменшити свій вклад в настання такого результату ДТП та способом уникнути адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

На перехресті вул Каруни та вул. Бажова, де сталось ДТП зі сторони вулиці Бажова відсутні не тільки знаки пріоритету, а й знак, який інформує про рівнозначне перехрестя, передбачений 1.21 "Перехрещення рівнозначних доріг", що залишено поза увагою водія ОСОБА_3 .

В зафіксованій дорожній обстановці, яка утворилась у водія ОСОБА_3 , який виїжджав з дороги, яка проходила через приватний сектор, покриття якої було в ямах, зліва від нього перед виїздом був карман і він виїжджав на дорогу з асфальтним покриттям, з дорожньої розміткою, але без будь-яких дорожніх знаків для нього, тобто була ситуація коли важко було визначити статус доріг і він мав керуватись також п. 16.15 ПДР.

Згідно з п. 16.15 ПДР якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Також, в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що час від часу він їздить по вул. Каруни, оскільки в тому районі проживають його донька з онукою, тому він не міг не знати, що вул. Каруни є головною дорогою і він мав дати дорогу водію ОСОБА_1 незалежно від того виїжджав він з другорядної дороги чи прилеглої території.

Відповідно до 1.10 ПДР дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

В той же час, встановивши ознаки невідповідності дій водія ОСОБА_3 іншим вимогам Правил дорожнього руху, суд апеляційної інстанції процесуально позбавлений можливості визнати його винуватим в порушенні цих правил, оскільки вони йому не інкримінувались в протоколі про адміністративне правопорушення, а їх заміна призвела б до зміни обвинувачення, зміни об`єктивної сторони та погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є неприпустимим.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У відповідності до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Закриття провадження по справі стосовно ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а фактично через відсутність в його діях порушень п. 10.2. ПДР, не перешкоджає потерпілому звернутись за захистом своїх порушених майнових прав в цивільному порядку, в якому також підлягає доказуванню вина особи, яка спричинила шкоду в результаті ДТП.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні підстави для прийняття судового рішення, про яке просить потерпілий та його представник, а саме скасувати постанову суду першої інстанції та винести свою, якою визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_1 , в його інтересах представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_3 в частині закриття провадження по справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун