Справа № 504/1944/21
Номер провадження 3/504/987/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2021смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Аблова Ю.Ю. розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, військовослужбовця, яка проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , військове звання солдат, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2021 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу головуючим по справі визначено суддю Комінтернівського районного суду Одеської області Аблову Ю.Ю.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, 23.03.2021 року солдат ОСОБА_1 будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду кухаря їдальні господарчого взводу роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно та протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій не прибула для виконання обов`язків військової служби у відрядженні до військової частини НОМЕР_2 . Документів, що підтверджують законність відсутності з 23.03.2021 року по 12:00 годину 24.03.2021 року солдатом ОСОБА_2 не надано.

З огляду на вказане, командиром роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 08 червня 2021 року було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.

В день надходження адміністративного матеріалу, явку до суду особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, забезпечено не було.

Отже, у зв`язку із одноденним строком розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, суд не має можливості своєчасно повідомити вказану особу про дату і місце її розгляду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 277-2 КУпАП.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судові засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась за телефонним номером НОМЕР_3 , про що секретарем судового засідання було складено відповідні телефонограми.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, завдання КУпАП, якими є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, з огляду на ту обставину, що адміністративний протокол складався в присутності ОСОБА_1 , яку повідомлено, що справа буде розглядатися саме в Комінтернівському районному суді Одеської області, в цілях не порушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а також враховуючи положення ст. 268 КУпАП, суд приходить до переконання, що справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП можливо розглянути за відсутності ОСОБА_1 по наявним матеріалам.

Вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності підтверджуються зібраними в порядку ст.251 КУпАП доказами, а саме: протоколом № 28 про вчинення адміністративного правопорушення; актом про відмову в підписанні адміністративного протоколу від 17 травня 2021 року; доповіді про факт не виходу на службу військовослужбовця від 22 квітня 2021 року; доповіддю про повернення до військової частини військовослужбовця військової служби за контрактом сержанта ОСОБА_4 від 26.04.2021 року; бланком отримання пояснень, як від самого правопорушника так і офіцерів військової частини та іншими зібраними по справі матеріалами.

Орган дізнання вірно кваліфікував інкриміноване ОСОБА_1 діяння за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, при цьому суддя виходить з наступного:

частина 3 ст. 172-11 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до 10 діб.

частина 4 ст. 172-11 КУпАП передбачає відповідальність за ті ж самі дії, зокрема, однак містить кваліфікуючу ознаку складу адміністративного правопорушення, а саме вчинення цих дій в умовах особливого періоду.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Указ Президента України від 26 вересня 2016 року N 411/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N 15", не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Суддя вважає, що в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-11 ч.4 КУпАП, - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби) тривалістю до трьох діб.

При винесенні постанови в справі суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, належність та допустимість тих чи інших доказів, які мають значення для правильного вирішення справи по суті, керуючись законом і правосвідомістю.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Згідно положень ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

ОСОБА_1 , як при складанні адміністративного протоколу так і при його розгляді в суді, жодним чином не спростувала доводів викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на порушника за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи умови та характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини та ставлення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин під час вчинення даного правопорушення, вважаю за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до порушника адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 4 ст. 172-11 КУпАП - у вигляді штрафу.

В силу ст. 283 КУпАП з винної особи підлягає стягненню судовий збір у ставці, визначеній ч. 2 ст. 4 Законом України «Про судовий збір».

Згідно ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

Разом з тим, відповідно до п. 12 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Отже, ОСОБА_1 повинна бути звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.. 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 24, 27, 33-35, 37, 38, 172-11 ч.4, 221, 248, 249, 251, 252, 283, 284, 298, 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, військовослужбовця, яка проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , військове звання солдат, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КпАП України.

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 2465,00 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю. Ю. Аблова