ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі

головуючого Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

захисника адвоката Чапаєва Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від відділення поліції № 5 (смт. Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої АДРЕСА_1 , не працюючої,

за ч. 3 ст. 173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року відділенням поліції № 5 (смт. Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області направлено в суд адміністративний матеріал, згідно якого вбачається, що в період з 01 вересня 2020 року по 12 березня 2021 року неповнолітній син ОСОБА_2 учень Підволочиської гімназії, під час навчального процесу вчинив діяння боулінгу (цькування), які полягають у психологічному насильстві щодо учня ОСОБА_3 . Будучи матір`ю, ОСОБА_1 ухилилась від обов`язків щодо виховання та розвитку дитини передбачених ст. 150 СК України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.3 ст. 173-4 КпАП України.

В судовому засіданні особа, що притягається до адмінвідповідальності вину у вчиненні правопорушення не визнала та пояснила, що дійсно її син навчається у одному навчальному закладі із ОСОБА_4 проте не в одній групі. Крім того, її син не міг вчиняти щодо даного учня будь-якого психологічного насильства, оскільки ОСОБА_5 займається індивідуально із викладачами, а тому не має фізичної можливості контактувати із ним. У протоколі не зазначено конкретно, які ж саме дії міг вчинити її син по відношенню до ОСОБА_6 ,будь-яких доказів працівниками поліції не надано, а відтак вважає, що у її діях відсутній склад правопорушення передбачений ч.1 ст. 173-2 КпАП України.

Потерпіла ОСОБА_7 , котра являється матір`ю неповнолітнього ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак подала суду заяву згідно якої просить справу розглянути у її відсутності у зв`язку із виїздом за межі території України. Крім того повідомила, що жодних заяв по факту боулінгу відносно свого сина вона не писала. Жодних претензій до ОСОБА_1 не має.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 173-4 КпАП України об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у боулінгу (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами, віком від 14 до 16 років.

Таким чином, обов`язковими ознаками об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.173-4 КУпАП, є сукупність необхідних умов:

-наявність булінгу, тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій;

-діяння вчинене групою осіб або повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення;

-діяння вчинене малолітньою або неповнолітньою особою віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Разом із тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме насильницькі дії були вчинені порушником по відношенню до потерпілого, які наслідки викликали вказані дії у потерпілого і чи були вони взагалі, чи мало діяння систематичний характер, якщо так, то в який період часу, з конкретною вказівкою на час кожної події, взагалі не вказано дати народження неповнолітньої особи відносно якої вчинено насильство, що дозволяло б визначити її правовий статус як малолітньої чи як неповнолітньої особи; переліку дій, які кваліфіковані як боулінг.

Відповідно до ст.256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.

При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 3ст. 173-4 КУпАП.

Таким чином, протокол не містить об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.173-4 КУпАП, зокрема відсутні складові поняття цькування (булінгу), а саме - відсутнє систематичне постійне насилля з боку групи осіб, або однієї особи за підтримки групи осіб, з ознаками нерівності сил, застосованих та направлених до однієї тієї самої людини.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи, і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи. Разом з тим, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.173-4 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано достатніх доказів беззаперечної її вини, не розкрито об`єктивної сторони складу правопорушення.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, зазначаючи у своїх рішеннях про те, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 173-4 КУпАП, оскільки не надано допустимих та належних доказів її вини в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому справа про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 173-4 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП.

Керуючись ст. 247 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.173-4 КУпАП - закрити за відсутності події і складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського Апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя - підпис

Згідно з оригіналом:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Н.Б. Сташків