Справа № 576/1441/21
Провадження № 3/576/661/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Глухів

Глухівський міскрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Усенко Л.М.

при секретарі Бірюк О.І.

за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Глухові справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , інспектора прикордонного контролю майстра 4 групи ІПК віпс (тип А) впс „Глухів Сумського прикордонного загону,

- за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу 29 травня 2021 року о 08 год. 45 хвил. ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків в складі ЗПН в МнППр „Бачівськ не здійснив складання адміністративного матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 204-2 КУпАП відносно громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка 27.02.2021 року порушила порядок перетину державного кордону України на в`їзд до тимчасово окупованих територій (АР Крим), чим порушив вимоги ст.ст. 11, 16 ч. 1 розд. І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 7 ч. 2 Розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ, Алгоритму дій у разі виявлення осіб, які в`їхали на ТОТ України або виїхали з неї через закриті ППр № 286 від 04.11.16р., затвердженого розпорядженням АДПСУ, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-18 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї провини не визнав та пояснив, що 29.05.2021 року перебував у складі прикордонного наряду «Перевірка документів» в пункті пропуску «Бачівськ». Під час чергування на лінію транспортного контролю в якості пасажира легкового автомобіля прибула громадянка України ОСОБА_3 , яка відмовилась від проходження прикордонного контролю та з власного бажання прийняла рішення повернутись на територію Російської Федерації, тому перевірку відносно неї не здійснював.

Заслухавши ОСОБА_1 ,дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

Отже, відповідно до викладених вище положень національного законодавства України, ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення безсумнівно не доводять факту вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

Так, будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), ОСОБА_1 зобов`язаний свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, бути хоробрим і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні. До основних функцій Державної прикордонної служби України зокрема відноситься охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму.

Також з аналізу положень пункту 1 глави 1 розділу 1 Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 № 1261 (далі - Інструкція) випливає, що вищезазначені функції Державної прикордонної служби України реалізуються на місцях прикордонними нарядами з охорони державного кордону.

Пунктом 17 Статуту передбачено, що на військовослужбовця під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно п. 3 розд. 1 гл. І Інструкції прикордонним нарядом є одна або кілька озброєних чи спеціально екіпірованих уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або здійснюють інші повноваження у випадках, передбачених Законом України «Про Державну прикордонну службу України».

Згідно п. 20 розд. 5 гл. II Інструкції, перевірка документів - прикордонний наряд у складі одного та більше прикордонників, який призначений для перевірки документів у осіб з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, встановлювати законні підстави для перетинання державного кордону особами, в`їзду та перебування на визначеній території, де Державна прикордонна служба України здійснює прикордонний контроль, інші службові дії з охорони державного кордону.

Також в наведеній нормі вказані обов`язки зазначеного виду прикордонного наряду. Зокрема, перевіряти документи громадян України, які перетинають державний кордон (в`їжджають/виїжджають та перебувають на визначеній території), з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі, при цьому з`ясовувати наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону (в`їзду/виїзду та перебування на визначеній території) виявляти осіб, яким заборонено в`їзд в Україну або стосовно яких є доручення уповноважених органів державної влади.

Диспозиція ч.ч. 1 та 2 ст. 172-18 КУпАП є бланкетною та відсилає до правил несення прикордонної служби.

ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимог ст.ст. 11, 16 ч. 1 розд. І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 7 ч. 2 Розділу ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів ДПСУ, Алгоритму дій у разі виявлення осіб, які в`їхали на ТОТ України або виїхали з неї через закриті ППр № 286 від 04.11.16р., затвердженого розпорядженням АДПСУ.

Статті 11 та 16 Статуту містять перелік загальних обов`язків військовослужбовців та не регулюють порядок здійснення перевірки документів громадян України, які перетинають державний кордон.

У п. 7 розд. 2 гл. ІІ Інструкції визначені обов`язки прикордонних нарядів, серед яких обов`язок здійснювати прикордонний контроль і пропуск осіб, транспортних засобів, вантажів у пунктах пропуску через державний кордон та в контрольних пунктах в`їзду-виїзду відповідно до вимог Закону України «Про прикордонний контроль», нормативно-правових актів та актів організаційно-розпорядчого характеру Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України. Однак, порядок здійснення перевірки документів громадян України, які перетинають державний кордон, даною нормою також не врегульований.

Текст Алгоритму дій у разі виявлення осіб, які в`їхали на ТОТ України або виїхали з неї через закриті ППр № 286 від 04.11.16р., затверджений розпорядженням АДПСУ, в порушенні якого обвинувачується ОСОБА_1 , відсутній в нормативно правовій базі Міністерства юстиції України, на офіційному вебсайті Державної прикордонної служби України та не наданий суду. Зазначене позбавляє суд можливості зробити висновок щодо наявності чи відсутності в діях особи порушення вимог вказаного Алгоритму.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не перетинала державний кордон України.

Враховуючи неповноту та недостатність доказів, а також те, що відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 слід тлумачити на його користь, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення залишилось недоведеним.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене, суд вважає, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, оскільки його вина не доведена належним чином, а ґрунтується на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного. Тому, дане адміністративне провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 283, 284, п. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 172-18 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 172-18 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.М. Усенко