Справа № 752/3385/21
Провадження №: 3/752/2659/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2021 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві матеріали адміністративної справи, що надійшли

відГолосіївської районної у місті Києві державної адміністрації
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер - не з`ясовано

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва від Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 22.01.2021 серії КВ № 1-504 (надалі по тексту - протокол від 22.01.2021) , в якому зазначено, що 22.01.2021 об 10:45 ОСОБА_1 - керуюча магазину ОП ОСОБА_2 "ІНФОРМАЦІЯ_4" не забезпечила одягання працівниками закладу засобів індивідуального захисту, що є порушенням п. 2 п.п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236. Порушення виявлено за адресою: АДРЕСА_2 магазин " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ФОП ОСОБА_2 . Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

До вказаного протоколу приєднано роздруківку чорно-білого фото без фіксації часу зйомки, на якому зображено працівник магазину продуктів за прилавком з логотипом "ІНФОРМАЦІЯ_2" з не правильно одягненим засобом індивідуального захисту а саме: маскою, опитувальник щодо організації протиепідемічних заходів на підприємства, установах та організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, розміщених на території міста Києва (додаток до протоколу засідання Штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації від 07.08.2020 № 56), постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 22.01.2021 ОСОБА_1 від підписання протоколу відмовилась.

Матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності надійшли до суду 01.02.2021, судове засідання призначено на 15.02.2021 у межах строку, установленого у ч. 1 ст. 277 КУпАП (п`ятнадцять днів).

05.02.2021 від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та про закриття провадження у справі через недоведеність. У поданій заяві зазначено, що ОСОБА_1 не зможе прибути у судове засідання 15.02.2021 через необхідність відвідування лікаря, адже вона є інвалідом 3-ї групи та має з`явитися на обов`язків візит для перевірки соціального статусу і здоров`я.

Також 15.02.2021 ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що свою провину не визнає, адже підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності не має, оскільки у протоколі відсутні дані, з яких вбачається, що вона дійсно є керівником "ІНФОРМАЦІЯ_4" чи тор "ІНФОРМАЦІЯ_2", також не надано інформації вона є фізичною особою підприємцем, як зазначено у протоколі. Також у свої пояснення ОСОБА_1 посилається на те, що у протоколі не визначено, що означає "ІНФОРМАЦІЯ_4", хто з господарюючих суб`єктів здійснює там господарську діяльність та не додано підтверджень, що саме на неї покладено обов`язки забезпечення одягнення на працівників закладу засобів індивідуального захисту. У своїх поясненням ОСОБА_1 звернула увагу на те, що у протоколі зазначено різні назви магазинів, то "ІНФОРМАЦІЯ_2", то "ІНФОРМАЦІЯ_4", тобто не зрозуміло про який господарюючий суб`єкт йде мова.

У судове засідання, призначене на 15.02.2021, ОСОБА_1 .

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 155-1 цього Кодексу при розгляді справи про адміністративне правопорушення не є обов`язковою.

За наведених обставин, з огляду на завчасно подану до суду заяву про неможливість явки на 15.02.2021, розгляд справи відбувається за відсутності вказаної особи на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для вирішення справи.

Уважно дослідивши наявні матеріали, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, співставивши такі пояснення з даними протоколу про адміністративне правопорушення, суддя не вбачає складу адміністративного правопорушення, адже вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не є доведеною з дотриманням стандарту доказування "поза розумним сумнівом", виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують пр. розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття ч. 1 ст. 44-3 у редакції, станом на 22.01.2021 установлює адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами (ч. 1).

Такі дії тягнуть за собою відповідальність у виді штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Склавши протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 головний спеціаліст відділу контролю за благоустроєм Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, який діяв в межах компетенції та наявних повноважень, передбачав, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 14 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, витяг з якого приєднано до протоколу.

Як вбачається з матеріалів справи насправді мова йде про постанову Уряду від 09.12.2020 № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", де у п.п.14 п. 2 установлено заборону на території України на період дії карантину діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра; не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, що закривають ніс та рот, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

Системний аналіз вказаної постанови у сукупності з вимогами щодо роботи закладів громадського харчування, визначеними розпорядженням керівника робіт ліквідації наслідків надзвичайної ситуації регіонального рівня дає підстави вважати, що до суб`єктів правопорушення за ст. 44-3 та п. 104 вказаного вище розпорядження віднесено не будь-яких осіб, а лише суб`єктів господарювання, якими згідно з чинним законодавством, зокрема, Господарським кодексом України є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до чинного законодавства юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Згідно з нормами Податкового кодексу України п. 4 ст. 291 фізична особа - підприємець на 2-й групі спрощеної системи оподаткування може мати не більше 10 найманих працівників, на 3-й групі, як і фізична-особа - підприємець на загальній системі оподаткування обмежень щодо кількості найманих працівників не мають.

Норми законодавства про працю поширюються і на підприємця. Первинною обліковою документацією є: наказ про прийом на роботу, про звільнення, про надання відпустки, табель обліку робочого часу і розрахунку заробітної плати (п. 1.6 Інструкцій за статистикою кількості працівників, затвердженою наказом Держкомстату від 28.09.2005 № 286).

За приписами ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник може бути допущений до роботи лише після оформлення наказу про прийняття на роботу. Наказ оформлюється на основі поданої працівником заяви і працівник обов`язково має бути з ним ознайомлений.

Чинний КУпАП не містить визначення терміну "посадова особа", у зв`язку з чим для обґрунтованого правозастосування слід керуватися положеннями інших нормативно-правових актів, зокрема Законом України "Про державну службу",КК України (примітка до ст. 364). За аналізу згаданих норм можна зробити висновок, що особа є службовою не тільки тоді, коли вона здійснює відповідні функції чи виконує обов`язки постійно, тимчасово або за спеціальним повноваженням, за умови, що зазначені функції чи обов`язки покладені на неї правомочним органом або правомочною службовою особою.

Що ж стосується громадянина - суб`єкта підприємницької діяльності, то він може бути визнаний службовою особою (посадовою особою) лише тоді, коли у нього реально виникає можливість виконання вказаних вище обов`язків. А це можливо у випадку, коли такий громадянин на умовах трудового договору наймає працівників для сприяння йому у здійсненні підприємницької діяльності. За таких обставин він набуває організаційно-розпорядчих повноважень стосовно найманих працівників (право ставити перед ними певні завдання, визначати розмір заробітної плати, розпорядок робочого дня, застосовувати

дисциплінарні стягнення тощо (див.: лист Міністерства юстиції України від 03.11.2006 № 22-48-548).

У розрізі наведених приписів законодавства суддя констатує, що фактичних даних на підтвердження того, що ОСОБА_1 є особою, відповідальною на дотримання правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, установлених рішенням органу місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами до протоколу від 22.01.2021 не приєднано.

Також відсутні документи, які б дозволити визначити хто саме і на якій підставі здійснював господарську діяльність у торговій точці "ІНФОРМАЦІЯ_4" чи "ІНФОРМАЦІЯ_2". Навіть назву чітко визначити неможливо. До протоколу не приєднано документів на будь-якого господарюючого суб`єкта, який проводив виготовлення та продаж продовольчих товарів за вказаною у протоколі адресою. При цьому відсутні і документи, які б дозволити встановити відповідальну особу та проаналізувати чи дійсно на ОСОБА_1 покладено такі обов`язки, за недотримання яких і було складено протокол від 22.01.2021.

У ході судового засідання не видалось за можливо встановити, що ОСОБА_1 є а ні найманим працівником (офіційно працевлаштованим), а ні суб`єктом господарювання (посадовою особою), та, відповідно зобов`язаний виконувати вказані у протоколі дії, а тому в розумінні ч. 1 ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 не є суб`єктом вказаного правопорушення.

В цій ситуації, на поконання судді, в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності порушила правила карантину.

Щодо фотознімку, то слід зазначити, що він не містить у собі інформації про дату його формування, підписів, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка його виготовила, відомостей про пристрій, за допомогою якого знімок було зроблено.

Тобто, такий фотознімок не дозволяє констатувати факт того, що на фотознімку відображено події, за якими складено протокол.

Тим самим, цей доказ є, як неналежним, так і недопустимим.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення та його оформлення закріплені у ст. 256 КУпАП, де вказано, що у ньому зазначаються дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи; відомості про заподіяння матеріальної шкоди (у разі її наявності).

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по цій справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді. Таких доказів подано не було.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 9, 23, ч.1 ст. 44-3, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.В. Бушеленко