Справа № 548/116/21
Провадження № 3/548/66/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2021 року м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Старокожко В.П., за участю секретаря судового засідання - Комаренко В.М., прокурора Мілевської Т.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , її захиника - адвоката Замули І.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, гр. України, з вищою освітою, непрацюючої, неодоуженої, утриманців немаючої, такої, що до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, пільгових статусів немаючої,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу № 16 віл 19 січня 2021 року ОСОБА_1 , будучи, згідно з пп.«в » п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», п.1 примітки до ст.172-6 КУпАП суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6 КУпАП, будучи особою звільненною17.05.2019 року з посади пов`язаною із виконанням функцій дкржави, була зобов`язана подати декларацію за 2019 рік до 01.06.2020 року. ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 45 вказаного Закону, без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, несвоєчасно, а саме 17.08.2020 року подала декларацію, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник - адвокат Замула ОСОБА_1 пояснили, що декларацію про майновий стан ОСОБА_1 своєчасно подала до НАЗК після звільнення в травні 2019 року, про необхідність подачі декларації за весь 2019 рік не знала, тому коли вона отримала в серпні 2020 року повідомлення від НАЗК, то одразу 17.08.2020 року подала вказану декларацію, де вона зазначила всі свої доходи, тому нічого не приховувала. При цьому, як ОСОБА_1 , так і її захиник просили закрити провадження по справі, з тих підстав, що на момент розгляду справи судом закінчилися, передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.

Прокурор Мілевська Т.С. в судовому засіданні проти закриття провадження заперечувала, вказавши, що строком коли уповноважений орган дізнався про вказане правопорушення, є дата складання протоколу відносно ОСОБА_1 , вважала, що у судді є всі підстави притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 172-6 ч.1 КУпАП, наклавши на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя вважає, що надані докази свідчать щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, та є обґрунтованими.

Винність ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, № 16 від 19.01.2021 року, копіями кадрових наказів УПСЗН хорольської районної державної адміністрації про прийняття на роботу та звільнення ОСОБА_1 , яке мале місце 17.03.2019 року, витягом з сайту НАЗК, декларацією ОСОБА_1 від 17.08.20 р. та її поясненнями, а також іншими матеріалами.

Згідно ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає у разі несвоєчасного подання декларації.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу, вчинення діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.172-6 КУпАП, є формальним, характеризується недодержанням різноманітних правил, коли діяння становить склад проступку незалежно від настання шкідливих наслідків.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, виражається у бездіяльності суб`єктів декларування, а саме несвоєчасне подання відповідної декларації.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та зобов`язана у визначений законом порядок подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функції держави.

В порушення вимог ст. 45 вказаного Закону ОСОБА_1 подала з порушенням передбаченого законом строку декларації за попередній рік роботи 2019 р., у зв`язку із звільненням шляхом заповнення відповідної форми на веб-ресурсі https://public.nazk.gov.ua, а саме 17.08.2020 р., тоді як по строку 01.06.2020 р.

Таким чином, суддя дійшов висновку про те, що у своїй сукупності надані докази підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Разом з цим, суд вважає, що провадження в справі необхідно закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, оскільки на момент розгляду даної справи закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Так, згідно вимог ч.3 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З даної норми вбачається, що строк накладення стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, має відраховуватися з дня його виявлення.

При цьому дату складання протоколу неможливо вважати датою виявлення правопорушення, оскільки складання протоколу це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлений фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони встановлені законодавством у сфері боротьби з корупцією.

При цьому слід звернути увагу на те, що діючим законодавством чітко не визначено, який момент слід розуміти під виявленням правопорушення.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що декларацію у зв`язку із звільненням за попередній 2019 рік ОСОБА_1 подала на офіційному веб-сайті НАЗК 17.08.2020 року шляхом подачі декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і цього числа вказана декларазія була розміщена на зазначеному сайті.

Тобто інформацією про правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , спеціально уповноважені органи у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про запобігання корупції») володіли вже 17.08.2020 року, що в даному випадку є найбільш вірогідним днем виявлення інкримінованого їй правопорушення.

Зволікання, як з проведенням ефективної перевірки так і зі складенням протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, не може бути підставою для штучного подовження строків, визначених у ст.38 КУпАП.

Таким чином, на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 закінчились строки, передбачені ст.38 КУпАП.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38, ч. 2 ст.172-6, ст.247 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП - закрити, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 10 діб з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд Полтавської області.

Суддя В.П. Старокожко