Справа № 201/5562/21
Провадження № 3/201/3156/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Шелестов К.О., з секретарем - Коваль В.В., за участю - прокурора Білень А.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ромни, Сумської області, громадянки України, працюючої начальником загального відділу КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради, незаміжньої, з вищою освітою, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою УСР у Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України 27 травня 2021 року, стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 485 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідно до якого, остання, будучи начальником загального відділу КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради, в порушення вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин подала щорічну електрону декларацію з порушенням терміну встановленого законом.

Так, наказом КП «Міська інфраструктура» Дніпропетровської міської ради № 7-К від 13.01.2021 року «Про переведення», ОСОБА_1 було переведено з посади заступника начальника загального відділу на посаду начальника загального відділу з 14.01.2021 року.

Посадовою інструкцією начальника загального відділу КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради визначено, що начальник загального відділу керує діяльністю відділу, несе персональну відповідальність за організацію роботи його працівників, виконання, віднесених до компетенції відділу завдань, планує роботу відділу, контролює вчасне і якісне виконання передбачених планами роботи заходів. Здійснює контроль за проведенням закупівель в системі Прозоро. Являється матеріально-відповідальною особою в частині отриманих товарно-матеріальних цінностей та веде кількісний їх облік, контролює їх наявність, здійснює списання цінностей, які перейшли фізичну і матеріальну негідність, тощо.

Таким чином ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника загального відділу КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради є посадовою особою юридичної особи публічного права і відповідно до положень п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється відповідальність за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Тож, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника загального відділу КП «Міська інфраструктура» Дніпровської міської ради, будучи згідно з п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за порушення пов`язане з корупцією, в порушення обов`язкових строків подання декларації за 2020 рік у вставлений термін до 01 квітня 2021 року, без поважних причин, несвоєчасно подала на сайт Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію за 2020 рік, а саме 07.04.2021 року о 15.16 годин.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані посадовою особою поліції за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, як несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що відповідно до наказу КП «Міська інфраструктура» Дніпропетровської міської ради № 7-К від 13.01.2021 року була переведена з посади заступника начальника загального відділу на посаду начальника цього ж відділу, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу вона не відносилась до суб`єктів декларування, та жодного разу не подавала декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, крім того після переведення на посаду начальника загального відділу їй не було роз`яснено про обов`язок подання декларації суб`єктами декларування, а відтак у зв`язку із відсутністю юридичної освіти та роз`яснення, щодо обов`язку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, остання не була обізнана про необхідність її подання, та не мала умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Прокурор Білень А.І. у судовому засіданні вважала за можливе притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, посилаючись на достатність доказів винуватості останньої у вчиненні зазначеного правопорушення та правомочності складення протоколу про адміністративне правопорушення відповідним працівником Національної поліції України.

Вислухавши думки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та прокурора, а також дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до таких правових висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Із урахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Таким чином судом досліджено усі докази, які були направлені до суду разом із матеріалами справи. При цьому, зважаючи на раніше викладені правові положення, суд вважає неможливим збирати докази у справі на користь будь-якої із сторін з власної ініціативи, а тому розглядає справу на підставі наданих доказів.

Судом також враховується правова позиція, викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року), а саме що суд має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року, Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного)». (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», обвинувачення не може будуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом. Докази повинні визнаватися отриманими незаконним шляхом, наприклад тоді, коли їх зібрання і закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, що не передбачені процесуальними нормами.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення. Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено обов`язок подання суб`єктами декларування щорічно до 01 квітня шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Із врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на неподання або несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому діяння, передбачені ст. 172-6 КУпАП, є діяннями з формальним складом, які можуть бути вчинені тільки умисно.

Вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного правопорушення, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання або несвоєчасне подання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на переконання суду є вина суб`єкта правопорушення, який має свідомо порушувати відповідні вимоги фінансового контролю.

Як встановлено із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 згідно п.п. «а» п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» стала суб`єктом декларування з 14.01.2021 року, після призначення її на посаду, тобто особою, яку законом зобов`язано подавати декларацію.

Згідно пояснень ОСОБА_1 несвоєчасне направлення електронної форми декларації було викликане тим, що вона не була проінформована уповноваженою особою підприємства про те, що вона є суб`єктом декларування й зобов`язана подавати декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після того як їй стало відомо про необхідність подання декларацій невідкладно подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що з наданих пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона не мала умислу на вчинення порушення, що їй інкримінується та не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 діяла умисно та усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, крім того не надано доказів , що ОСОБА_1 була повідомлена, про обов`язок подання декларації як суб`єкт декларування.

Відтак, встановлені судом факти вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», а також не доведення перед судом достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом ознак суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та форми вини ОСОБА_1 у його вчиненні.

За викладених обставин суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не знайшла свого підтвердження, а тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 3, 45 ЗУ «Про запобігання корупції», практикою Європейського суду з прав людини, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: К.О. Шелестов