Житомирський апеляційний суд
Справа №275/129/20 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія ст. 124 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції за участю: особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Самуляка М.Ю., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Самуляка М.Ю. на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП

в с т а н о в и в :

Постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення- закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно постанови суду, 02.02.2020 року о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_1 на а/д Київ-Чоп,73 км керував автомобілем марки "VOLKSWAGN TRANSPORTER" д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки "FORD MONDEO" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у лівій крайній смузі. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

На прийняте судом рішення адвокат Самуляк М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою, постановленою без з`ясування обставин, які мають істотне значення для прийняття законного рішення, що в сукупності вказує на неповноту судового розгляду та порушення права особи на захист. Оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, виходячи із сформульованого у протоколі змісту та суті правопорушення.

Вказав, що суд першої інстанції не обґрунтував конкретними обставинами свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, а лише зазначив перелік наявних у справі доказів і не розкрив їх зміст та не проаналізував обставини, які ними підтверджуються. Достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у цій справі не встановлено, а тому з урахуванням положень ч.3 ст.62 Конституції України дане провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Послався на те, що суд першої інстанції в порушення ст.256, 280 КУпАП, неповно встановив обставини справи та неправильно застосував матеріальні норми Правил дорожнього руху в Україні.

Вказав, що в протоколі про адміністративне правопорушення викладена суть правопорушення, а саме, нібито порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1. 13.1 ПДР України. Проте висновком експерта № 1621/20-25 від 16.01.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України.

Зазначив, що у діях ОСОБА_1 немає порушень п.п.12.1, 13.1 ПДР України, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Послався на те, що висновком експерта № 1621/20-25 від 16.01.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1 та 10.3 ПДР України.

Викладеним вище обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, і відповідно, це істотно вплинуло на неправильність його висновків щодо винуватості ОСОБА_1 . Вийти за межі протоколу про адміністративне правопорушення на погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, давати оцінку наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 інших порушень Правил дорожнього руху, які не ставились у вину, суд, позбавлений можливості, оскільки це суперечитиме як вимогам національного законодавства, так і стандартам, встановленим ЄСПЛ.

Послався на те, що під час призначення судової автотехнічної експертизи ухвалою від 26.05.2020 року, суд першої інстанції невірно визначив вихідні дані для проведення експертного дослідження.

Вказує, що винуватий у вчиненні даного правопорушення ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи, а саме письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , в яких заначено, що «рухаючись по автодорозі за 400-500 метрів до місця ДТП я побачив проблискові маячки синього кольору, повідомив водія, що попереду може бути поліція і водій збавив швидкість до 90-100 км/год.» Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , що «я помітив що з крайньої правої смуги в крайню ліву почав перестроюватись автомобіль.... В цей час швидкість мого автомобіля була приблизно 100 км/год.».

Отже, зазначення в оскаржуваній постанові суду, що перед моментом зіткнення швидкість автомобіля FORD MONDEO становила приблизно 60 км/год безпідставними.

Вказує, що водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути ДТП. Манер ОСОБА_1 був безпечним і ОСОБА_2 мав достатньо часу зреагувати та зменшити швидкість. Водій ОСОБА_2 в порушення п.12.3 ПДР України був неуважним за кермом, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, що й призвело до існуючих наслідків.

Зазначив, що посилання суду першої інстанції про те, що «протокол та схема місця ДТП складалися у присутності обох учасників даної пригоди. Будь-яких зауважень з приводу неправильності чи неповноти відображених даних, ніхто з учасників не висловлював, ОСОБА_1 погоджувався з встановленими даними та не висловлював заперечень щодо своєї вини у вчиненні ДТП», безпідставними. Такі висновки суду не відповідають п.12 розділу II наказу МВС України від 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», оскільки ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення і подав письмові пояснення на окремому аркуші, які не містять факту визнання ним своєї вини.

Вказав, що суд першої інстанції провів 05.05.2020 року допит потерпілого без участі ОСОБА_1 та його захисника, чим позбавив права особи яка притягається до адміністративної відповідальності поставити запитання потерпілому, навести свої аргументи щодо повідомлених потерпілим суду обставин та інше, чим порушено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97.

Зазначає, що відсутність прокурора під час розгляду справи в Брусилівському районному суді Житомирської області свідчить про порушення судом п.1 ст.6 Конвенції щодо вимоги безсторонності.

Разом з тим просить визнати поважними причинами пропущення строку на апеляційне оскарження постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року та поновити його.

В обґрунтування поважності строку на апеляційне оскарження зазначає, що 04.03.2021 року ним отримав копію постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти і лише з вказаної дати він та ОСОБА_1 мали можливість ознайомитися із змістом оскаржуваної постанови суду. В подальшому 15.03.2021 року ним засобами поштового зв`язку подана апеляційна скарга на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року що підтверджується квитанцією Укрпошти від 15.03.2021 року.

27 квітня 2021 року на його адресу електронної пошти отримано відповідь на адвокатський запит, а саме, електронний лист Житомирського апеляційного суду від 27.04.2021 року, в якому йдеться про те, що «постановою Житомирського апеляційного суду від 01.04.2021 року апеляційну скаргу адвоката Самуляка М.Ю. на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року повернуто особі, яка її подала». Ознайомившись 27.04.2021 року із змістом постанови Житомирського апеляційного суду від 01.04.2021 року він та ОСОБА_1 встановили, що помилково під час первинного подання апеляційної скарги на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року не додали до апеляційної скарги як додаток клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження оскаржуваної постанови.

Звертає увагу, що ним у вступній частині первинно поданої апеляційної скарги в повній мірі описані обставини, коли скаржник отримав копію постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року, додані докази поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження, а саме, інформація з офіційного веб-сайту Укрпошти про дату отримання скаржником рішення суду першої інстанції, копію конверта Брусилівського районного суду Житомирської області із вказаним номером рекомендованого поштового відправлення. Проте, помилково не додано до апеляційної скарги як додаток клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження спірної постанови суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу адвоката Самуляка М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 потерпілим ОСОБА_2 подані письмові заперечення в яких просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення а оскаржувану постанову суду без змін, як законну та обгрунтовану.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи адвоката Самуляка М.Ю. стосовно того, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин, підтверджуються матеріалами справи. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд вважає, що адвокату Самуляку М.Ю., слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року.

Під час апеляційного перегляду адвокат Самуляка М.Ю. та Гаврось В.Я. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладений в ній мотивів.

ОСОБА_1 вину як в суді першої інстанції так і в апеляційній не визнав, підтримав усі доводи, пояснення та вимоги , зазначені в апеляційній скарзі та в усних поясненнях його захисника.

Потерпілий ОСОБА_2 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив постанову суду першої інстанції залишити без змін. Апелційний розгляд справи просив здійснювати без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що таких вимог закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 дотримано не було, оскільки судом не в повній мірі з`ясовані фактичні обставини справи та не надано належної оцінки зібраним у справі доказам та здійснено висновки, які не відповідають фактичним обставинам по справі .

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду, 02.02.2020 року о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_1 на а/д Київ-Чоп,73 км керував автомобілем марки "VOLKSWAGN TRANSPORTER" д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки "FORD MONDEO" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у лівій крайній смузі. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, суд обґрунтував свої висновки зазначеним вище протоколом, поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_4 , схемою ДТП, письмовими поясненнями наявними в матеріалах справи, висновком експерта №1621/20 від 16.01.2021. При цьому зазначив, що протокол та схема місця ДТП складалися у присутності обох учасників даної пригоди. Будь-яких зауважень з приводу неправильності чи неповноти відображених даних, ніхто з учасників не висловлював, ОСОБА_1 погоджувався з встановленими даними та не висловлював заперечень щодо своєї вини у вчиненні ДТП.

Апеляційний суд вважає висновки суду, викладені у постанові, необґрунтованими, передчасними, оскільки вони ґрунтуються на неповно з`ясованих, а отже неправильно встановлених фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, що засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди при розгляді цих категорій справ повинні враховувати, що диспозиції цих норм є банкетними, а тому суду слід ретельно з`ясовувати та зазначати у своєму рішенні, в чому саме полягали порушення, норми яких правил не додержані, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом негативними наслідками, що настали.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Викладене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 202618 від 03.02.2020 року, ОСОБА_1 02.02.2020 року о 23 годині 20 хвилин на а/д Київ-Чоп,73 км керував автомобілем марки "VOLKSWAGN TRANSPORTER" д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки "FORD MONDEO" д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у лівій крайній смузі. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Відповідно до п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

При цьому згідно п. 1.10 ПДР України, «безпечна дистанція»- це відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. «Безпечний інтервал» - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Разом з тим з пояснень усіх учасників судового розгляду та свідків, наданих як під час оформлення обставин ДТП, так і в судовому засіданні суду першої інстанції, а також зі схеми ДТП вбачається, шо ОСОБА_1 рухався по дорозі в правій смузі і у зв`язку з різким гальмуванням автомобіля, який рухався попереду, змінив напрямок руху, виїхавши на крайню ліву смугу попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , і зіткнення їх автомобілів відбулося задньою лівою (автомобіль під керуванням ОСОБА_1 ) та передньою правою (автомобіль під керуванням ОСОБА_2 ) частинами. При цьому таке зіткнення відбулося саме в лівій смузі, по якій рухався ОСОБА_2 та в яку перестроївся ОСОБА_1 .

Тобто матеріалами, доданими до протоколу, та доказами, дослідженими судом першої інстанції, не підтверджується порушення ОСОБА_1 саме положень п.п.12.1 та 13.1 ПДР України, та не можна зробити висновок, що він не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечного бокового інтервалу.

Зазначене підтверджується і висновком автотехнічної експертизи №1621/20-25 від 16.01.2021 року, в ході якої експертом, який є спеціалістом в зазначеній галузі, встановлено, що ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 10.3 ПДР України ( тобто перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим, а також у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроюватися), а не відповідно до положень п.п.12.1, 13.1 ПДР України.

Тобто, при оформленні зазначеного правопорушення та складанні протоколу про його вчинення працівниками поліції невірно було встановлено обставини такого правопорушення та невірно було кваліфіковано дії ОСОБА_1 .

Апеляційний суд зазначає, що за змістом протоколу та суті зазначеного у ньому правопорушення, він не містить посилання на інші можливі невідповідності у діях водія ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху, які би могли перебувати у причинному зв`язку із настанням ДТП.

І враховуючи те, що ст. 124 КупАП є бланкетною, і роблячи висновок про вчинення правопорушення, передбаченого зазначеною нормою, орган, який складає протокол про адміністративне правопорушення, повинен чітко зазначити відповідні правові норми, які було порушено особою, і подальший розгляд справи повинен здійснюватися лише в межах обставин та кваліфікації, зазначених в такому протоколі, вийти за межі протоколу на погіршення становища ОСОБА_1 та давати оцінку наявності чи відсутності у його діях інших порушень ПДР, які йому не ставились у вину, суд першої інстанції та апеляційний суд позбавлений можливості, оскільки це суперечитиме як вимогам національного законодавства, так і стандартам, встановленим ЄСПЛ.

Викладеним вище обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, що істотно вплинуло на правильність його висновків щодо винуватості ОСОБА_1 .

За таких обставин, апеляційний суд визнає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що висновки автотехнічної експертизи щодо необхідності дій ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці відповідно до п.п.10.1 та 10.3 ПДР України не впливають на правильність висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні положень п.п.12.1, 13.1 ПДР України , оскільки працівниками поліції на місці ДТП не було встановлено таких обставин, а також про те, що зазначений висновок не спростовує доведеності порушення ним саме вказаних в протоколі пунктів ПДР.

Апеляційний суд вважає, що виходячи із сформульованого у протоколі та постанові суду змісту та суті правопорушення, в діях ОСОБА_1 відсутні порушення вимог п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, та як наслідок - відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП за обставин, зазначених в протоколі.

При цьому апеляційний суд визнає безпідставними посилання суду першої інстанції в оскаржуваній постанові, що ОСОБА_1 погоджувався з встановленими в протоколі та схемі ДТП даними та не висловлював заперечень щодо своєї вини у вчиненні ДТП.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 у відповідності п.12 розділу II наказу МВС України від 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», лише підписав протокол про адміністративне правопорушення та подав письмові пояснення на окремому аркуші, які не містять факту визнання ним своєї вини(а.с.5). Крім того ОСОБА_1 не визнав вину у вчиненні правопорушення за обставин, наведених в протоколі, та за вказаною в ньому кваліфікацією як при його складання, так і в ході розгляду справи судах першої та апеляційної інстанцій.

При цьому заперечення потерпілого ОСОБА_2 зводяться по суті до погодження з мотивами та висновками суду першої інстанції, однак суперечать його ж поясненням, наданим як до протоколу про адмінправопорушеня, так і в суді першої інстанції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги слід зазначити, що вони стосуються оцінки доказів по справі, яка, враховуючи наведені вище обставини, не має значення для вирішення питання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за обставин, зазначених в протоколі та постанові суду, тому апеляційний суд не наводить своїх висновків щодо вказаних апеляційних доводів.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав, постанова Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року підлягає скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду -

п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату Самуляку М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року.

Апеляційну скаргу адвоката Самуляка М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.02.2021 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: