Номер справи 220/980/21
Номер провадження 3/220/477/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції № 1 Волноваського районного ВП ГУНП України в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , учень Великоновосілківського профліцею, не працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

13.05.2021 року о 09-19 год. в Донецькій області Волноваського району смт. Велика Новосілка вул. Шкільна, б. 47 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом скутер Suzuki 49,9 куб.см. б/н, який не зареєстрований у встановленому законом порядку протягом 10 діб та не маючи посвідчення водія та відповідної категорії на керування даним транспортним засобом, чим порушив п.п.2.1 А, 30.1 ПДР України.

В судовому засіданні за участю законного представника ОСОБА_2 , порушник, надав суду пояснення, згідно яких свою вину у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП визнав повністю. Підтвердив обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення пояснив, що не знав, щшо на скутер потрібно водійське посвідчення.

Законний представник ОСОБА_2 зазначила, що теж не знала що на скутер потрібне водійське посвідчення, знала що її син керував транспортним засобом скутер Suzuki 49,9 куб.см. б/н, так як йому потрібно було їхати до профліцею.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950р., рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогамич. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має при собі посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Відповідно до закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії може бути надано: мототранспортними засобами і мотоколясками (категорії A1, A) - особам, які досягли 16-річного віку.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 30.1. Правил дорожнього руху власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Вислухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_1 , його законного представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_1 , у скоєному адміністративному правопорушенні повністю доведена та підтверджена матеріалами адміністративної справи, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 094404; письмовими поясненнями правопорушника викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, відповідно до яких він свою провину визнав повністю (а.с.5,6).

Оцінюючи вказані докази, суд вважає їх належними, достатніми, допустимими, такими, що узгоджуються між собою та на підставі яких встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, з урахуванням того, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені:

- ч. 6 ст. 121, а саме: керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим в установленому порядку, порушивши п. 30.1. ПДР України;

- ч. 2 ст. 126 КпАП України, а саме, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, порушивши п. 2.1 "а" ПДР України.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Правопорушення було вчинено ОСОБА_1 у неповнолітньому віці, згідно даних вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення. (а.с.5).

Відповідно до ст. 13 КУпАП до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені ст.24-1 цього Кодексу. Згідно ст. 24-1 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: 1) зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; 2) попередження; 3) догана або сувора догана; 4) передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

При вирішенні питання який саме захід впливу слід застосувати до порушника, суд враховує характер скоєного ОСОБА_1 правопорушення, ступінь його вини, особу порушника, який є неповнолітнім, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, дані які б з негативного боку характеризували ОСОБА_1 суду не надані, а також обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення,яким є визнання своєї вини порушником у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення та відсутність обтяжуючих вину порушника обставин. З урахуванням наведеного, суд застосовує у відношенні порушника захід впливу у виді попередження, з урахуванням вимог ст.ст.13, 24-1 КУпАП.

Оскільки судом не вирішується питання про призначення порушнику покарання, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 13, 24-1, 33, 221, 283, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КпАП України, суддя П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст.126 КУпАП, та застосувати до нього захід впливу у вигляді попередження.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя О.А. Дурач