24.06.2021 Справа № 756/8288/21
Справа №756/8288/21
Провадження №3/756/4682/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватного підприємця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 19.05.2021 року ОСОБА_1 не у повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки, що виразилося у тому, що його ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13.05.2021 приблизно о 12 год. 00 хв. у школі I-III ступенів № 9 Оболонського району м. Києва, розташованій за адресою: м. Київ, вул. М.Рокосовського, 5, була причетна до пожежі у школі, що могло загрожувати життю та здоров`ю учасників шкільного процесу.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, не визнав. Зазначив, що його донька ОСОБА_2 не була причетна до пожежі, про яку йдеться мова у протоколі. Так, дійсно того дня, 13.05.2021, під час перерви учениці 7-А класу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та колишня учениця школи ОСОБА_6 підпалили папірець бумаги на сходах у школі, однак одразу його потушили. При цьому його донька папірець не палила, а просто зняла це на свій телефон. Після цього дівчата розійшлися, донька ОСОБА_2 з подругою ОСОБА_8 залишилися сидіти на лавці у холі школи біля кабінету з трудового навчання, а інші побігли у друге крило школи. Трохи згодом вони побачили, як до запасного входу до школи біжить охоронець з вогнегасником, вчителі, завуч та директор. Разом з усіма вони побігли та побачили задимлення під сходами біля запасного виходу, де зберігалися будматеріали, там відбулося загоряння. Проте його донька жодного стосунку до цього підпалу не має, в цей час перебувала з ОСОБА_8 на лавці у холі школи.

Допитана у якості свідка неповнолітня ОСОБА_2 пояснила, що дійсно знімала на камеру, як дівчата підпалювали аркуш паперу на сходах біля запасного входу до школи, проте одразу його потушили. Потім вона пішла в хол школи та залишилася сидіти з ОСОБА_8 на лавці на першому поверсі біля кабінету з трудового навчання. Трохи згодом вони побачили охоронця, який біг з вогнегасником у протилежний бік школи від того, де дівчата уперше запалювали папірець, там під сходами біля чорного виходу зберігалися будівельні матеріали. Також туди побігли завуч з директором, інші учні. Разом з усіма вони також туди побігли та побачили задимлення. Жодного стосунку до цього підпалу вона не має, не була там присутня.

Свідок ОСОБА_8 дала суду аналогічні пояснення, підтвердила, що на момент, коли відбулося загоряння, ОСОБА_2 була з нею у холі школи на лавці. Вони разом вже туди прибігли з усіма, щоб подивитися, що сталося, коли туди побіг охоронець з вогнегасником, директор школи та завуч.

Судом також досліджено письмові матеріали, додані до протоколу, а саме: рапорт від 24.05.2021, інформаційне повідомлення директора школи I-III ступенів №9 Оболонського району м. Києва про причетність до підпалу будівельного сміття біля запасного входу до школи 13.05.2021 о 12 год. 10 хв. ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , письмові пояснення директора школи Кучук С.Ю ,, заступника директора Павенко Н.І. , характеристики на ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Вислухавши ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Тобто, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає у разі ухилення батьків від виконання обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням їхнього належного виховання, навчання та створення необхідних умов життя. Складом наведеного порушення є саме: незабезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх.

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст.150 СК України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження у справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зміст стандарту доведення поза розумним сумнівом надано, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 688/788/15-к, згідно якої вказаний стандарт означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Таким чином, надаючи оцінку доказам вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Суду не надано жодного доказу на підтвердження викладених у протоколі обставин.

Натомість зазначене у протоколі спростовується поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , які узгоджуються між собою, а також з інформацією, наданою директором школи № 9 та письмовими поясненнями директора школи Кучук С.Ю. та заступника директора Павенко Н.І. , у яких не йдеться мова про причетність ОСОБА_2 до підпалу у школі 13.05.2021.

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_6 , копія яких додана до протоколу, оскільки остання, згідно з наявною у матеріалах справи інформацією, сама була причетна до подій у школі 13.05.2021, а тому надані нею пояснення можуть бути спробою уникнути відповідальності.

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене вище та розглядаючи справу на засадах рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які є конституційними засадами судочинства, суддя приходить до висновку, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.О. Тиха