Справа № 128/949/21
Провадження № 33/801/535/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Сопрун В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Сопруна В.В.,

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника Гасера Х.В., потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №542486, 25 березня 2021 року о 10:00 год по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав її нецензурною лайкою. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 454 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 Гасер Х.В. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, прийнята судом першої інстанції без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Просив скасувати постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_4 та його представника Гасера Х.В., потерпілу ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовими приписами ч.1 ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП вину не визнав та зазначив, що обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності.

Однак, такі доводи ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції сприймає критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Так, як вбачається з матеріалів справи, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджений дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №542486 від 25 березня 2021 року;

- протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 25 березня 2021 року;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , згідно яких її колишній чоловік ОСОБА_1 25 березня 2021 року ображав її нецензурною лайкою;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , згідно яких під час вручення судової повістки ОСОБА_1 25 березня 2021 року в будинку АДРЕСА_1 , останній вчинив домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою (а.с.3,4). До апеляційного суду свідок ОСОБА_5 подала заяву в якій просила врахувати надане нею пояснення.

Крім того, з відповіді на адвокатський запит Відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області №2811/202-2021 від 19 березня 2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 .

З відеозапису події, яка сталась 25 березня 2021 року, вбачається що в ході вручення ОСОБА_1 судової повістки, останній виражався на адресу потерпілої ОСОБА_2 , також і на адресу поліцейського ОСОБА_6 та представника органу самоврядування ОСОБА_5 нецензурною лайкою та образливими словами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозапис є об`єктивним доказом, тобто таким, який в процесі доказування не встановлюється від людей і не залежить від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.

У рішеннях ЄСПЛ по справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.173-2 КУпАП є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є голослівними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) скаржник не надав.

У відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону районним судом, при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладенні на нього стягнення дотримані у повній мірі.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів висновки суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доказів на спростування висновків районного суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, вони не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, під час перевірки законності постанови суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури були досліджені всі матеріали справи, вивчені та перевірені усі заперечення апелянта стосовно обставин події адміністративного правопорушення.

Таким чином, підстав для закриття провадження у справі апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Положення п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом першої групи.

Таким чином, ОСОБА_1 має пільги щодо сплати судового збору. Відповідно при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, судовий збір з нього не стягується.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП скасовує постанову в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати.

В іншій частині постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Сопрун