ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/769/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

23 червня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Корж Ю.С. на постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 січня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 січня 2021 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Не оспорюючи кваліфікації вчиненого адміністративного правопорушення захисник ОСОБА_1 адвоката Корж Ю.С. подала апеляційну скаргу в якій просить постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 січня 2021 року скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, передавши матеріали на розгляд ГО «Харківська обласна організація ветеранів України (об`єднана)» для застосування заходів громадського впливу. Вважає, що постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Корж Ю.С. посилається на те, що Дзержинського районним судом м.Харкова справу про адміністративне правопорушення було розглянуто без участі ОСОБА_1 і таким чином він був позбавлений можливості заявити клопотання про передачу матеріали на розгляд громадської організації для застосування заходів громадського впливу.

Зазначає, що ОСОБА_1 визнає свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, щиро розкаюється, обіцяє, що вказаних дій більше не вчинятиме та вказане адміністративне правопорушення було вчинено вперше.

ОСОБА_1 та його захисник Корж Ю.С. були належним чином повідомлені апеляційним судом про апеляційний розгляд справи на призначений на 07.04.2021 року о 10 год. 20 хв (а.с. 43,43, 46).

07.04.2021 року апеляційним судом було задоволено клопотання захисника Корж Ю.С. про відкладення судового засідання у зв`язку з відрядженням адвоката за межами Харківської області. Слухання справи було відкладено на 23.06.2021 року

В судове засідання 23.06.2021 року суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явися, судова повістка, яка була надіслана за адресою вказаною в апеляційній скарзі була повернута без вручення з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 57-58 )

Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Корж Ю.С. була належним чином повідомлена про призначене судове засідання на 23.06.2021 року (а.с. 54), причин неявки суду не повідомила.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.

Враховуючи ту обставину, що адвокат Корж Ю.С. була повторно та завчасно належним чином повідомлена про час та місце розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення і не надала підтверджень обставин, які б унеможливили її присутність у судовому засіданні, а також вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути матеріали провадження у відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує те, що апелянт вказує, що ОСОБА_1 визнає свою вину у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

За таких обставин, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, оцінюючи відомості, що є наявними у цьому провадженні, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у:

- у протоколі серії ДПР18 №148366 від 04 грудня 2020 року (а.с. 1);

- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 04.12.2020 року (а.с. 9);

- направлені на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.12.2020 року (а.с. 5);

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 04.12.2020 року. в присутності яких ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому порядку (а.с. 6,7);

- диском з відеозаписом з місця подіїз нагрудної камери поліцейського (а.с.4);

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушенням мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатор «Drager Alcotest» та в закладі охорони здоров`я, відмовився в присутності свідків

При цьому, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

З огляду на викладене, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_4 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Між тим, дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП («Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), суд апеляційної інстанції, окрім іншого, повинен при розгляді апеляційної скарги враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті ст. 280 КУпАП та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.

Відповідно до вимог ч.3 ст.8 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А відповідно до вимог ч.1 ст. 21 КУпАП, яка є чинною на момент апеляційного розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Таким чином законодавець чітко визначив, що особи, які визнані винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, у тому числі, ст.130 КУпАП, не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи, стосовно них, до трудового колективу для вирішення питання застосування заходів громадського впливу.

ОСОБА_1 визнаний винним саме за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ю1 ст.130 КУпАП, а тому у суду апеляційної інстанції немає процесуальної можливості звільнити його від адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст.21 КУпАП.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає, а подане засновником ГО «Харківська обласна організація ветеранів України (об`єднана)» Ляшенка М.М.клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволені клопотання засновника ГО «Харківська обласна організація ветеранів України (об`єднана)» Ляшенка М.М.про передачу матеріалів на розгляд ГО «Харківська обласна організація ветеранів України (об`єднана)»для застосування до ОСОБА_1 заходів громадського впливу.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Корж Ю.С. залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков