ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/363/21 Головуючий в 1 інст. Федорець С.В.
Провадження № 33/807/430/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ст. 124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останньої на постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, пенсіонерку, посвідчення водія НОМЕР_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 16.02.2021 року о 16-58 год. за адресою смт. Якимівка біля перехрестя вул. Центральна та вул. Пушкіна, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Джилли д/н НОМЕР_2 , не впевнившись в безпечності маневру, здійснила маневр виїзду з місця стоянки та допустила зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110247 д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . Автомобілі отримали технічні ушкодження. Постраждалих осіб не має. Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає нормам права, обґрунтовується сумнівними доказами.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що жодний доказ або факт адміністративної справи суддя районного суду не розглянула по суті.

Зазначає, що в першому абзаці постанови вказано суддя Гусарова В.В., але матеріал розглянула суддя районного суду Федорець С.В.

В другому абзаці постанови вказано інший час ДТП, а саме 16 година 58 хвилин, хоча згідно протоколу вказана 15 година 15 хвилин.

Суддя районного суду не виконала вимоги ч. 2 ст. 278 КУпАП, не надала належної оцінки матеріалам справи.

Зазначає, що два примірника протоколу відрізняються один від одного, запис в одному примірку зроблено після того, як під розписку було вручено другий примірник.

Під час ознайомлення апелянта з матеріалами справи, відео, як доказ в справі було відсутнє. Суддя районного суду не звернула на це уваги, чим на думку апелянта, допустила формальний розгляд справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про свідків або потерпілих. Працівники поліції не встановили, кому спричинена шкода.

В справі відсутні докази того, що суддя намагався викликати її в судове засідання, що свідчить про істотні порушення процесуальних вимог КУпАП.

Просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження, в зв`язку з тим, що вона не була належним чином повідомленою про час судового засідання та своєчасно не ознайомлена з постановою суду.

Також просить постанову суду першої інстанції скасувати.

Інший учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 до судового засідання апеляційного суд не з`явився, подав електронною поштою заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду залишити без змін.

На переконання апеляційного суду, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження є обґрунтованим та підлягає задоволенню з тих підстав, що відомостей про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення відносно неї 18 березня 2021 року матеріали справи не містять, докази на підтвердження отримання нею копії постанови суду від 18 березня 2021 року відсутні в матеріалах справи і на цей час.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка підтримала свою апеляційну скаргу і вважала, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим і такими, що підлягає скасуванню, перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст. 251 КУпАП закріплено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (п.2 рішення Конституційного Суду України 25.12.1997 року по справі №9-зп).

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Як передбачено ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий розгляд справи та встановлення обґрунтованості будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

У практиці Європейського суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеср проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та ін.), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державною в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою винуватість.

Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 8 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Також, абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 передбачає, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував, та не перевірив правильність складання матеріалів адміністративної справи, в тому числі, і протоколу про адміністративне правопорушення, внаслідок чого ОСОБА_1 була помилково визнана винною і притягнута до адміністративної відповідальності.

Суддя місцевого суд в порушення вимог ст. 283 КУпАП в постанові не зазначив опис обставин, установлених під час розгляду справи, лише констатував зміст протоколу про адміністративне правопорушення і формально зазначив про достатність доказів для визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

З огляду на зміст оскаржуваної постанови, суддя для встановлення фактичних обставин справи не заходів для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення справи, не надав уваги всім обставинам справи, не проаналізував докази в їх сукупності та не вжив заходів для встановлення істини у справі.

Разом з тим, апеляційний суд при перегляді вказаної справи дійшов до висновку, що вказані докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувачення, ані окремо по собі, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи містять суперечності, які є істотними і не можуть підтверджувати винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить обов`язкових ознак, які притаманні правопорушенню за ст. 124 КУпАП, а саме не вказано потерпілі, які зазнали майнової шкоди від нібито дій ОСОБА_1 .

Крім того, відеозапис, як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення в матеріалах справи не міститься.

Відсутність відеозапису не дає можливості суду перевірити всі обставини, які є обов`язковими при вирішенні питання про визнання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Навпаки, зазначена такого доказу як відео в протоколі і його відсутність в матеріалах справи вказує на те, що такий матеріал був складений лише формально працівником правоохоронного органу.

Також, із схеми місця ДТП не вбачається відстань між об`єктами, не вказано напрямок руху транспортних засобів, місця зіткнення, не зазначено відомостей про стан покриття та інші умови, які визначені Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395.

Інші докази по справі, а саме пояснення також не дають підстави стверджувати, що дії ОСОБА_1 знаходяться в наслідково-причинному зв`язку, оскільки з пояснень не можливо встановити всіх фактичних обставин події.

Також деякі письмові пояснення (а.с.4-5) взагалі є такими, що неможливо прочитати через нерозбірливий почерк, що унеможливлює надання таким поясненням належної правової оцінки.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що постанова побудована таким чим, що дає обґрунтуванні підстави для сумніву в законності такого судового рішення.

Так, в першому абзаці постанови вказано, що суддя Гусарова В.В. розглянула матеріали про адміністративне правопорушення, хоча постанова винесена за підписом судді Федорець С.В.

В другому абзаці постанови вказано інший час вчинення адміністративного правопорушення, а саме 16 година 58 хвилин, що не узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення, відповідно до якого подія сталась 15 годин 15 хвилин.

Щодо доводу апелянта про наявність підстав для повернення справи до правоохоронного органу на доопрацювання, суд апеляційної інстанції з вказаним доводом не погоджується, з огляду на наступне.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з частиною першою статті 284 Кодексу у справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) ухвалює одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього кодексу; про закриття справи. Вказаний перелік видів постанов, якими завершується розгляд справи про адміністративне правопорушення по суті, є вичерпним.

Водночас слід зазначити, що ані Конституція України, ані закони України, у тому числі і КУпАП, не уповноважують суд приймати рішення про направлення адміністративної справи на дооформлення за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

Стаття 284 КУпАП визначає вичерпний перелік постанов, які можуть бути прийняті в результаті розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. Вирішення усіх питань, необхідних для розгляду справи, та усунення недоліків, які перешкоджають розгляду справи (наприклад, недостатність доказів, неправильно оформлений протокол), відбувається на етапі підготовки справи до розгляду (стаття 278 КУпАП). Тому прийняття будь-яких інших постанов є таким, що не ґрунтується на нормі закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 31 березня 2015 року N 2-рп/2015 у справі N 1-7/2015 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, роз`яснив, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить відповідно компетенції суду щодо повернення уже складеного протоколу про адміністративне правопорушення для доопрацювання.

Статтею 284 КУпАП не передбачено ухвалення таких постанов, як направлення для усунення недоліків або для доопрацювання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, у разі неналежно оформленого протоколу про адміністративне правопорушення та порушення положень статей 254, 256, 268 КУпАП, зокрема відсутності даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 284 КУпАП), провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 288 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення може бути скасована. Згідно ст. 293 КУпАП при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути прийнято рішення про скасування постанови і закриття справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що суддею суду першої інстанції під час розгляду справи були порушені вимоги процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому вважає за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до вимог п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП, скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову у справі, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити

Постанову судді Якимівського районного суду Запорізької області від 18 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 гривень у дохід держави, скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 330/363/21