Справа № 603/12/21
Провадження № 3/603/32/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2021 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І. М. розглянувши матеріали, що надійшли від Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільської області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миколаївка Жовтневого району Миколаївської області та проживаючого в АДРЕСА_1 , пенсіонера, інваліда ІІІ групи, учасника АТО

за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

за участі:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

в с т а н о в и в :

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №466126 від 19.12.2020 року, ОСОБА_1 19 грудня 2020 року о 02 год 05 хв в с.Криниця Монастириського району керував транспортним засобом Volkswagen Pasat державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка вимова. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу ДРАГЕР на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що відповідальність передбачена за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину визнав повністю надавши суду письмові пояснення про визнання вини, також суду по справі пояснив, що 19.12.2020 року в с.Криниця Монастириського району керував транспортним засобом Volkswagen Pasat д.н.з НОМЕР_2 , від проходження освідчення на місці зупинки за допомогою технічного приладу та у медичному закладі відмовився, у вчиненому розкаявся, просив суд суворо його не карати та врахувати те, що він є учасником АТО, інвалідом ІІІ групи внаслідок отриманого поранення в зоні АТО.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі «Гурепко проти України»; п.21 рішення у справі «Надточій проти України»). Отже, виходячи з прецедентної практики Європейського суду та положень КУпАП, суд має право лише здійснити перевірку законності притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії, що попередньо визначені посадовою особою уповноваженою на складання адміністративного протоколу, і в жодному випадку самостійно не змінювати підстави для притягнення до відповідальності особи. У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і конкретна особа є винною у вчиненні цього правопорушення.

Тобто, судове рішення про визнання винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення може бути постановлене судом лише в тому випадку, коли вина особи доведена поза розумним сумнівом.

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, орган, що висунув особі звинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення (поліція), має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, щодо якого її звинувачують.

На обґрунтування своєї позиції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 466126 долучено рапорт старшого інспектора-чергового СРПП 4 Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області адресований начальникові Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, відеозаписи на диску знятого з автомобільного реєстратора та нагрудної камери.

Розглядаючи вказану справу, проаналізувавши вищевказані докази суд приходить висновку, що підстави для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутні, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи виходячи з наступного.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як обов`язок пройти огляд так і відповідальність за відмову в проходженні останнього настають виключно в разі дотримання порядку такого огляду.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан сп`яніння, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним, тобто законодавець чітко встановив вимоги до порядку проведення огляду на стан сп`яніння, як на місці, так і в закладах охорони здоров`я, що зобов`язує співробітників поліції дотримуватись вказаного порядку, адже за ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Огляд водія на стан сп`яніння на місці зупинки починається з моменту залучення двох свідків, оскільки всі дії, визначені законодавством та направлені на встановлення чи спростування стану сп`яніння поліцейським за вимогами ч.2 ст. 266 КУпАП мають відбуватися виключно в присутності свідків, недотримання чого в силу ч.5 ст. 266 КУпАП призводить до недійсності такого огляду.

Тобто, свідки повинні брати участь у всій процедурі огляду на стан сп`яніння з моменту її початку до завершення, про що може свідчити лише оформлення результатів такого огляду.

Процедура огляду на стан сп`яніння, що проводиться поліцейським на місці з використанням спеціальних технічних засобів, завершується у наступних випадках:

проходженням водія такого огляду, про що складається акт огляду та в залежності від результатів складається відповідний протокол, до якого долучається вказаний акт за умови підтвердження стану сп`яніння та згоди водія з результатами такого огляду (п. 10 розділу ІІ Інструкції про порядок № 1452/735МВС);

незгодою водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів або з його результатами, що є правовою підставою для проведення огляду в закладах здоров`я (ч.3 ст. 266 КУпАП), у зв`язку із чим водію виписується відповідне направлення.

Згідно пункту 27 постанови Пленуму ВС України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Крім того, за п. 8 «Порядку направлення та огляду», затвердженому КМУ, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я відбувається лише в присутності двох свідків, про що вказано й в п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 від 19.12.2020 року серії ДПР 18 №466126 працівником поліції ОСОБА_2 , який його складав не відображено, що при відмові ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`янінні присутні свідки. Вказаний факт підтверджується і відеозаписом, доданим до матеріалів справи. Також відсутні докази того, що свідки були присутні і під час складання самого протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку працівником поліції, враховуючи відсутність двох свідків, були порушені норми Інструкції №1395, що призвело до неправильного оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також порядку притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. На думку судді, інші докази, які б дали підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, відсутні.

Отже, єдиним доказом, що залишається є дані, які містяться у рапорті від 19.12.2020 року, що долучений до матеріалів справи. Натомість рапорт поліцейського, не може вважатися об`єктивним доказом порушення вимог ПДР України, оскільки його автор є зацікавленою особою.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, незважаючи на визнання вини ОСОБА_1 , враховуючи викладені обставини, суддя вважає, що в цій справі відсутні належні, достатні і допустимі докази, а також поза розумним сумнівом, оцінивши які, можливо було б дійти до безсумнівного висновку щодо винуватості ОСОБА_1 .

Враховуючи, що докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому на думку суду, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення, тому, вважаю за необхідне провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 255, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян