КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/413/2021 Постанова винесена суддею Луценком О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Кульшенка Р.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника Кульшенка Р.А. на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тьоткіно Курської області (Російська Федерація), громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, 11 серпня 2020 року о 13 год. 25 хв. по вул. Івашкевича, 5 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кульшенко Р.А., вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд формально підійшов до розгляду справи, оскільки зазначив у постанові, що ОСОБА_1 11.08.2020 року о 13 год. 25 хв. керував автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , тобто через 12 днів у майбутньому.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, оскільки працівники поліції прибули за викликом про ДТП, яка сталася 11.06.2020 року о 13 год. 25 хв. з вини ОСОБА_2 , як було встановлено судом в іншій постанові, справа № 756/7356/20 від 30.07.2020 року, та очевидно не могли бачити факту керування автомобілем ОСОБА_1 , але в протоколі вказують про цей факт.

Також з відео чітко вбачається, що ОСОБА_1 автомобілем не керував, поліцейськими до протоколу додано лише «вирізку» з відео, яке знімалося під час спілкування з п`яними свідками. Доказів того, що ОСОБА_1 наявний на відео, також не має, а якась особа, якої не видно в кадрі, щось говорить.

Окрім цього, у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 11.06.2020 року о 13 год. 25 хв. керував автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Івашкевича, 5 в м. Києві, і в цей самий час відповідно до постанови, справа № 756/7356/20 від 30.07.20 року, сталось ДТП з вини ОСОБА_2 , а протокол на ОСОБА_1 складено о 15 год. 35 хв., тобто через 2 год. 10 хв. Тобто запропонований працівником поліції виїзд до закладу охорони здоров`я був суто формальним, оскільки час на оформлення ДТП був чималий, що потягло в свою чергу порушення ст. 266 КУпАП.

Крім того, зазначає, що з 01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VІІІ, і, відповідно до вказаного закону, стаття 130 КУпАП викладена у новій редакції, внаслідок чого адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, віднині не передбачена, а вказані дії віднесено до кримінальних проступків, проте дії особи, які полягали у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та які мали місце до 01.07.2020 року, кваліфікувати за ознаками кримінального правопорушення не можна, оскільки в силу ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність особи не має зворотної дії в часі, та й притягнути до адміністративної відповідальності вказану особу також не можна, оскільки станом на 01.07.2020 року адміністративна відповідальність за вищевказані дії вже скасована та накладення адміністративного стягнення законом непередбачено.

За таких обставин, на думку апелянта, провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення ОСОБА_1 та захисника Кульшенка Р.А. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, ОСОБА_1 та свідками, а також поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Також факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, виявивши у ОСОБА_1 , під час спілкування, ознаки наркотичного сп`яніння, працівники поліції у присутності двох свідків запропонували йому пройти огляд у лікаря-нарколога, але ОСОБА_1 відмовився, тоді працівники поліції роз`яснили йому наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 , вказавши, що розуміє наслідки його такої відмови, категорично відмовився від проходження огляду у лікаря-нарколога, не вказуючи будь-яких причин своє відмови, у зв`язку з чим працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

А тому пояснення ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду про те, що він не погодився їхати на огляд до лікаря-нарколога разом з працівниками поліції, так як недовіряє їм через їх упереджене ставлення до нього та нещодавню ситуацію, коли його також зупинили працівники поліції та побили, та висловив прохання надати йому направлення для самостійного проходження огляду, але йому було відмовлено, тому він самостійно поїхав до лікарні лише 26.06.2020 року та здав аналіз, і результат був негативним, судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Доводи ОСОБА_1 про упередженість працівників поліції є малопереконливими та носять надуманий характер, оскільки будь-яких даних про зацікавленість працівників поліції по даній справі матеріали адміністративного провадження не містять, не було надано таких доказів ОСОБА_1 та його захисником і під час апеляційного розгляду справи.

До того ж, ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспектора по складанню щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

Щодо наданого захисником під час апеляційного розгляду висновку КМНКЛ «Соціотерапія» № 004048 від 26.06.2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то він не спростовує висновків суду і не підлягає врахуванню, оскільки, відповідно до вимог п. 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, вказаний огляд повинен бути проведений не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, а, згідно вказаного висновку, огляд ОСОБА_1 проведено 26.06.2020 року о 16 год., тобто за його заявою через 16 днів після виявлення підстав для проведення огляду на стан сп`яніння.

Твердження ж захисника про те, що матеріалами справи не підтверджується факт керування ОСОБА_1 автомобілем, оскільки працівники поліції прибули за викликом про ДТП, яка сталася 11.06.2020 року о 13 год. 25 хв. з вини ОСОБА_2 , де ОСОБА_1 є потерпілим, тому очевидно не могли бачити факту керування ним автомобілем, але у протоколі про цей факт вказують, то вони є безпідставними та спростовуються поясненнями допитаного під час апеляційного розгляду свідка ОСОБА_2 , відповідно до яких, 11.06.2020 року він рухався по вул. Івашкевича і не дотримавшись дистанції скоїв ДТП з автомобілем ОСОБА_1, який був водієм, та ще одного автомобіля, який був попереду автомобіля ОСОБА_1. При цьому ОСОБА_1 , будучи у даній ДТП потерпілим, поводив себе не агресивно, а навпаки адекватно, підійшов до нього після ДТП та попросивши у нього страховий поліс, сказав, що вже викликав працівників поліції. Агресивніше поводився інший водій, бо у нього болів зуб і він їхав до стоматолога. Потім приїхали працівники поліції та почали оформлювати матеріали по ДТП, а вони (водії) в цей час з`їхали у двір. Після оформлення матеріалів, працівники поліції всіх відпустили, а ОСОБА_1 сказали залишитись.

До того ж, і сам ОСОБА_1 не оспорює того факту, що під час ДТП, яка сталася 11 червня 2020 року о 13 год. 25 хв. по вул. Івашкевича, 5 в м. Києві, саме він керував автомобілем «Мітсубіші».

При цьому та обставина, що на момент прибуття працівників поліції ОСОБА_1 безпосередньо не здійснював рух транспортним засобом, що було зумовлено дорожньо-транспортною пригодою, що сталася за участю і автомобіля під його керуванням, не вказує на його будь-який інший статус учасника дорожнього руху, ніж водій, яким є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Що стосується доводів захисника про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 наявний на відео, а є лише якась особа, якої не видно в кадрі, яка щось говорить, то вони є надуманими, оскільки, як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, під час пропозиції водієві пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, працівники поліції у присутності двох свідків запропонували водієві, якого видно у повний зріст, назватися, та який, називаючи себе, вказав прізвище « ОСОБА_1 ».

Стосовно посилань захисника на те, що у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 13 год. 25 хв. і в цей час сталося ДТП, а протокол стосовно ОСОБА_1 складено о 15 год. 35 хв., тобто через 2 год. 10 хв., тому запропонований працівником поліції виїзд до закладу охорони здоров`я був суто формальним, що потягло в свою чергу порушення ст. 266 КУпАП, то суд не вважає зазначене порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оскільки ця обставина об`єктивно пояснюється тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спочатку оформлювались матеріали дорожньо-транспортної пригоди, а вже потім, запідозривши ОСОБА_1 у тому, що він керував автомобілем в стані наркотичного сп`яніння, працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку та у зв`язку з його відмовою, склали протокол про адміністративне правопорушення, для чого будь-яких часових меж не встановлено.

При цьому, як вбачається з відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції відбувається о 13 год. 54 хв., а факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку - о 15 год. 29 хв., як то передбачено ст. 266 КУпАП, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав.

Що стосується доводів захисника в апеляційній скарзі щодо закриття провадження у справі у зв`язку із скасуванням акта, що встановлює адміністративну відповідальність, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно із п. 6 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

У цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена, а саме була встановлена кримінальна відповідальність відповідно до ст. 286-1 КК України.

До того ж Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17.06.2020 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, виключено підпункти, у відповідності з якими стаття 130 КУпАП викладалася в редакції, яка не передбачала адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за вказані раніше дії, а натомість Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, яка встановлювала кримінальну відповідальність за ці дії.

З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також, що, на час апеляційного розгляду, стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, то підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 6 ст. 247 КУпАП, відсутні.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження в справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

Разом з тим, суддя районного суду, правильно встановивши фактичні обставини справи щодо керування 11 червня 2020 року о 13 год. 25 хв. по вул. Івашкевича, 5 в м. Києві ОСОБА_1 автомобілем «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, який від медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, помилково зазначив у постанові від 30 липня 2020 року датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 11 серпня 2020 року, що є очевидною опискою і не вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а підлягає виправленню шляхом внесення змін у мотивувальну частину постанови та зазначення датою вчинення адміністративного правопорушення «11 червня 2020 року» замість «11 серпня 2020 року».

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника Кульшенка Р.А. підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Кульшенка Р.А.задовольнити частково.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - змінити, вказавши у мотивувальній частині постановидату вчинення адміністративного правопорушення «11 червня 2020 року» замість «11 серпня 2020 року».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.