ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2021 Справа №607/20616/20

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л. М., розглянувши матеріали, які надійшли від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця,

до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Уповноваженою особою Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 16 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №057037 за ст. 44-3 Кодексу України по адміністративні правопорушення.

Зі вказаного протоколу вбачається, що «15 листопада 2020 року о 18 год. 36 хв. фізична особа підприємець ОСОБА_1 допустив приймання відвідувачів у закладі громадського харчування «ЧікенХат « по вул. Пирогова,2А у м. Тернополі, чим порушив пп. 1 п. 15 постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року, зі змінами затвердженими Постановою КМУ №1100 від 11 листопада 2020 року, ст. 39 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2020 р. зі змінами та доповненнями.»

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення; свою вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення заперечив, вказав, що заклад не працював. Зазначив, що будьяких доказів на підтвердження вчинення адміправопорушення, матеріали адміністративного провадження не містять. Посилаючись на усталену практику Європейського Суду з прав людини просив провадження у справі закрити відповідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Для вирішення питання про те, чи було вчинено дане правопорушення, та чи винний ОСОБА_1 у його вчиненні, судом досліджено зібрані у справі докази.

Так, із рапорту ЄО № 42309 інспектора-чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області Ліхачевського І. Т. від 15 листопада 2020 року, вбачається, що «15.11.2020 року о 18:36 надійшло повідомлення поліцейського ОСОБА_2 про те, що по вул. Пирогова, 2А, працює заклад «ЧІКЕН ХАТ» в якому присутні відвідувачі, що є порушення карантину вихідного. Проводиться перевірка».

На долученому до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №057037 від 16 листопада 2020 року оптичного диску відеофіксації фрагментарно видно барну стійку, відвідувачі відсутні, коли та де саме проводилась відеофіксація встановити неможливо.

Дослідивши надані докази, суд приходить до таких висновків:

Статтею 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно із п.п. 1 п. 15 Постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 № 641 від 22 липня 2020 року ( з наступними змінами та доповненнями ), в редакції постанови № 1100 від 11 листопада 2020 року, в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України з 14 листопада 2020 р. до 30 листопада 2020 р. забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (барів,ресторанів,кафе,тощо), крім діяльності із надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Натомість жоден із наявних у справі доказів не підтверджує того, що ОСОБА_1 15 листопада 2020 року вчинив протиправні дії, про які зазначено у протоколі серії ВАБ № 057035 від 16 листопада 2020 року.

З огляду на зазначене, в даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень пункту третього частини другої ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів для доказування вини особи суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи та є неприпустимим.

Згідно з частиною другою ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком. Також, відповідно усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За вказаних обставин судом установлено, що докази вини ОСОБА_1 у вчинені ним порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, не є переконливими і достатніми та не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, судом не встановлено жодного прямого доказу, на підставі якого суд міг би беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

З цих підстав суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтею 44-3 , пунктом 1 частини 1 статті 247, статтями 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,суд,

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка