ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 Справа №607/1682/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Холява О.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Тернопільського РУП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №520421 від 27 січня 2021 року вбачається, що 27 січня 2021 року о 14.30 год. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 , порушив заходи термінового заборонного припису серії АА №137055 від 24 січня 2021 року відносно своєї дочки ОСОБА_2 , а саме, заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, заборону на вхід та перебування у місці проживання постраждалої особи, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні не визнав та вказав, що він зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , де проживає і його дочка ОСОБА_2 , тому можливості виконати вимоги заборонного припису та проживати за іншою адресою у нього немає.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ч.2 ст.173-2 КУпАП за наступними підставами.

Суд, у відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ч.2 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, вчинене особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.173-2 КУпАП, передбачає умисну форму вини.

Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

Отже, особа повинна усвідомлювати, що щодо нього винесено терміновий заборонний припис, яким встановлені певні зобов`язання та заборони, умисно порушує ці зобов`язання та заборони.

Відповідно до п.16 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника - це спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства, та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, Європейський Суд з прав людини, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: від обов`язків не лише для кримінального суду, який вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з ч.2 ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис може містити, зокрема, заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Таким чином, матеріалами справи має бути доведено, що особа, відносно якої застосовано терміновий заборонний припис, порушила умови його виконання.

Так, судом встановлено, що 24 січня 2021 року відносно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис з 20 год. 50 хв. 24.01.2021 року по 20 год. 50 хв. 03.02.2021 року із встановленими заходами відносно нього: заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, заборона на вхід та перебування у місці проживання постраждалої особи.

Водночас, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , він разом із дочкою ОСОБА_2 спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 , та уникнення контакту в приміщенні однієї квартири є неможливим.

Крім того, суду не надано доказів того, що у ОСОБА_1 була можливість проживати у іншому місці. Так, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , доказів на підтвердження існування іншого житла у ОСОБА_1 суду не надано. Тому, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 таких характерих ознак суб`єктивної сторони правопорушення як вина.

Отже, поза увагою дільничного офіцера поліції, який складав зазначений вище заборонний припис, залишилась те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживають в одній квартирі, тобто пов`язані спільним побутом, отже фактичні обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в одній квартирі та умови заборонного припису суперечать одне одному та є взаємовиключними.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що застосований до ОСОБА_1 терміновий заборонний припис на момент його ухвалення завідомо неможливо виконати з об`єктивних причин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, матеріалами справи не доведена, а тому провадження у справі відносно нього підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в його діях складу такого правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 173-2, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Суддя Холява О.І.