П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЄУН 336/2971/21

пр. № 3/336/1431/2021

м. Запоріжжя 3 червня 2021 року

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Зарютін Павло Вікторович, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, не працює, прож. АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 13.04.2021 року о 13-27 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по вул. Автодорожна 1А, керував транспортним засобом Opel Astra, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав та пояснив, що він дійсно керував транспортним засобом при вищевикладених обставинах, коли був зупинений працівниками поліції, проте був тверезий та не мав жодних ознак будь-якого сп`яніння, більш того - на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння він і не відмовлявся.

Заслухавши правопорушника, дослідивши надані по справі докази, суддя прийшов до переконання, що вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП не доведено належними та допустимими доказами, через що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено (ст. 252 КУпАП), що в розрізі відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оцінка доказам надається за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, виключно судом, який керується при цьому законом і правосвідомістю.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Визначення «законності» або «згідно із законом » досить широко наведено в практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судом при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Крім того, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, ОСОБА_1 , який дійсно керував транспортним засобом, ставиться за провину саме відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків (ч.1 та ч.2 ст. 266 КУпАП).

Порядок такого огляду визначений не тільки ст. 266 КУпАП, а й Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України N 1452/735 від 09.11.2015 року.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункти 2, 3 та 4 розділу І вищевказаної Інструкції).

З викладеного слідує, що пропозиція про проведення огляду на стан сп`яніння може ставитися поліцейським особі, яка керує транспортним засобом, лише за наявності ознак, передбачених пунктами 3, 4 розділу І вищевказаної Інструкції, що узгоджується з положеннями її пункту 1 розділу ІІ.

При цьому, ОСОБА_1 як у судовому засіданні, так і раніше, під час оформлення матеріалів адміністративного правопорушення, про що слідує із доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису події, не виявляв згоду на наявність у нього на час зупинки керованого ним транспортного засобу ознак сп`яніння.

І вказані твердження ОСОБА_1 під час судового розгляду дослідженими судом доказами спростовані не були.

Фактично на підтвердження факту наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння вказує протокол про адміністративне правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 мав явні ознаки наркотичного сп`янінням: зіниці, які не реагують на світло, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.

У протоколі в якості свідків вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з пояснень яких взагалі не вбачається, що ОСОБА_1 мав хоч-якісь ознаки сп`яніння.

Отже, на підставі викладеного та в силу положень ст. 251 КУпАП суд не може на основі вказаних пояснень встановити наявність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, з переглянутих відеоматеріалів, ніяк не вбачається, що ОСОБА_1 мав хоча б візуальні ознаки будь-якого сп`янінням, бо на аудіо- та відеозаписах він не має жодних порушень мови, його поведінка відповідала обстановці. При цьому, жодним чином не зафіксовано, що його зіниці не реагують на світло.

Інші ж наявні у справі докази на факт наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння також не вказують. При цьому, судом не може бути покладений в підґрунтя звинувачувального судового рішення рапорт поліцейського Максимова К.С., оскільки останній складав протокол про адміністративне правопорушення та, відповідно, не може вважатися стороннім спостерігачем в розумінні об`єктивності висвітлення подій.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 на предмет того, що він не мав жодних ознак сп`яніння, під час судового розгляду спростовані не були.

З викладеного суд доходить висновку про те, що співробітниками поліції на час висунення вимоги про проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння до ОСОБА_1 була застосована неналежна правова процедура.

Більш того, з переглянутих первісних відеоматеріалів навіть слідує, що ОСОБА_1 погоджувався з пропозицією співробітників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, а з наступного відеофайлу ніяк не вбачається відмова ОСОБА_1 від вказаного огляду, адже особа, до якої ставиться така пропозиція, перебуває повз кадром - її взагалі не видно, та й з її відповіді ніяк не можна дійти висновку про надану відмову.

Перелічені обставини в сукупності вказують на наявність сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом, за таких обставин вважаю, що доводи особи, що притягається до адміністративної відповідальності не спростовані належними доказами.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вважає необхідним провадження у справі відносно останнього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити.

Керуючись ч.1 ст.130, ст.ст.247, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено або опротестовано прокурором протягом 10 днів з моменту її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги, протесту прокурора в апеляційний суд Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя П.В. Зарютін

Постанова набрала законної чинності « »________________20__рік.

Дата видачі « »________________20___рік.