ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 315/538/21
Провадження № 33/807/468/21 Головуючий в 1-й інст.: Окладнікова О.І.
Категорія: ч.1 ст. 183-1КУпАП Доповідач в 2-й інст.: Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

8 квітня 2021 року з Гуляйпільського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до Гуляйпільського районного суду Запорізької області надійшла справа з протоколом про адміністративне правопорушення № 16 від 29 березня 2021 року, складеним відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, в якому зазначено, що боржником ОСОБА_1 не сплачувались аліменти на утримання своїх дітей синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , довготривалий термін, що призвело до боргу по сплаті аліментів, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, та згідно розрахунку боргу по аліментам від 29.03.2021 року , борг за період з 10.09.2012 року по 28.03.2021 року складає 150 108,45 грн., що перевищує сукупний розмір аліментних платежів за шість місяців з дати відкриття виконавчого провадження та з моменту набрання законної сили Закону №2234 від 06.12.2018 року.

13 травня 2021 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області постановлено судове рішення, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, відповідно до санкції вказаної статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

При цьому підставою для поновлення строку є поважні причини його пропуску, якими є лише ті обставини, що були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

В даному провадженні ОСОБА_1 2 червня 2021 року через канцелярію суду першої інстанції подав на вказане судове рішення апеляційну скаргу (а.с.26).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції (а.с.32).

Апелянт в клопотанні зазначає, що у встановлений строк не подав апеляційну скаргу через проходження стажування у ТОВ «Преображенське» в Оріхівському районі Запорізької області та 25 травня 2021 року приступив до виконання робочих обов`язків електрозварювальника відділення № 1 ТОВ «Преображенське», карантинні обмеження, які діяли на території України.

В клопотанні апелянт посилається на ч. 1, ч. 2 ст. 121 КАС України, яка встановлює, що за заявою учасника справи суд поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Виходячи з викладеного, встановлено, що доводи апелянта про поновлення строків в справі є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 у клопотанні не зазначає про об`єктивні причини, які заважали останньому подати апеляційну скаргу.

Доводи апелянта повністю спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Так, апелянт 27 квітня 2021 року поштою отримав судову повістку із викликом на 13 травня 2021 року для участі у судовому засідання з розгляду протоколу відносно нього (а.с. 17), в судове засідання у вказаний день не прибув, будь-яких заяв суду не подавав. Копію постанови суду від 13 травня 2021 року отримав поштою особисто 20 травня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22).

Таким чином, апелянт був належним чином повідомлений про розгляд справи, винесення постанови щодо нього і порядком апеляційного оскарження судового рішення, який роз`яснений безпосередньо в резолютивній частині постанови (а.с.30).

Враховуючи викладене, якщо відраховувати строк апеляційного оскарження навіть з дня отримання копії постанови, а не з дня її винесення, як про це прямо вказано у ч. 2 ст. 294 КУпАП, то останній день на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції припадав на 31 травня 2021 року.

В матеріалах справи є судові повістки, які направлялися безпосередньо апелянту (а.с.13-14, а.с.16-17), заява, яка підписана апелянтом про перенесення судового засідання (а.с.15), що підтверджує те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

Доводи клопотання про те, що вчасному зверненню з апеляційною скаргою апелянту завадило проходження стажування в ТОВ «Преображенське» в Оріхівському районі Запорізької області, підлягають критичній оцінці, оскільки в довідці з підприємства (а.с.33) не зазначено, що апелянт проходив стажування і не перебував за місцем свого проживання, а тому був позбавлений можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Навпаки, матеріалами справи підтверджується зворотне те, що він мав змогу безпосередньо і особисто отримувати письмові відправлення у відділені поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» (а.с.22).

Таким чином, доводи апелянта про неможливість подання апеляційної скарги повністю спростовані судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на введення карантинних заходів в Україні на думку суду є неспроможними і такими, що не дають підстав для поновлення строків на апеляційне оскарження.

З аналізу законодавчої нормативно-правової бази дійсно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року регламентовано положення в яких зазначено про продовження процесуальних строків у справах, які розглядаються за ГПК України, КАС України та ЦПК України.

Також, Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» встановлені законодавчі гарантії поновлення строків на оскарження під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), де суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює строки, встановлені у статтях визначених процесуальним законом, а також продовжує процесуальні строки, які встановлені законом чи судом, на строк дії карантину.

Вказані законодавчі вимоги стосуються лише справ, які розглядаються за ГПК України, КАС України, ЦПК України, але не поширюються на справи за КПК України і КУпАП.

Таким чином, посилання апелянта на норми КАС України є помилковим, оскільки вказана справа була розглянута не в порядку КАС України, а в порядку КУпАП.

Крім того, карантині заходи, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України не зачіпали роботу відділень поштового зв`язку, районного суду, вказані об`єкти працювали в звичайному робочому режимі з дотриманням епідемілогічних вимог.

А тому, суд вважає, що карантині заходи, які діяли станом на травень червень поточного року не перешкоджали ОСОБА_1 подати в строки апеляційну скаргу.

Поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного судового розгляду.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано судове рішення або копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Розглядаючи питання щодо поновлення строків на апеляційне оскарження, суддя апеляційного суду звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Так, Європейського суду з прав людини встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі «Пономарьов проти України» з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього нього, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З урахуванням наведеного суддя апеляційного суду доходить до висновку, що вказані доводи ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строків на апеляційне оскарження постанови районного суду об`єктивно не могли перешкодити йому оскаржити постанову судді місцевого суду у межах встановленого процесуального строку, а тому підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження наведеної постанови, відсутні.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що постанова судді Гуляпільського районного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року набрала законної сили і підлягає виконанню.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року, якою останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП і апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду Рассуждай В.Я.

Дата документу Справа № 315/538/21