Номер справи 237/1596/21
Номер провадження 3/237/766/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.06.21 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Кучко Яна Юріївна, розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03 травня 2021 року серії ДПР18 за № 482576, ОСОБА_1 03 травня 2021 року о 18 годині 40 хвилин в смт. Васильківка по вул. Соборній керуючи автомобілем РеноЛоган НОМЕР_1 здійснив проїзд на забороняючий знак залізничного світлофора а також звукову сигналізацію чим порушив вимоги п. 20.5 в ПДР України.

ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав у повному обсязі та в письмових запереченнях щодо протоколу зазначив, що через залізничний переїзд він проїжджав з уважністю і дотриманням правил дорожнього руху, що може підтвердити пасажир ОСОБА_2 . Через 2 кілометри після залізничного переїзду ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції та поліцейський ОСОБА_3 повідомив йому про порушення Правил дорожнього руху. На вимогу ОСОБА_1 надати докази на підтвердження факту порушення ПДР України поліцейський став агресивним та почав його ображати та погрожувати, що після цього ОСОБА_1 ніколи більше не сяде за керування автомобілем. В письмових запереченнях ОСОБА_1 стверджує, що йому не було роз`яснено його процесуальні права та перенести розгляд справи за місцем реєстрації для узгодження своєї позиції із адвокатом, однак вказані вимоги були проігноровані. ОСОБА_1 стверджує, що поліцейським йому не було надано жодних доказів на підтвердження факту порушення ПДР України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, прихожу до висновку про те, що справа підлягає закриттю за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 полягає у в`їзді на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Таким чином, керівне значення для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є встановлення самого факту в`їзду на залізничний переїзд за умови, що рух через нього був заборонений.

Джерелом такої інформації можуть слугувати пояснення свідків, показання технічних приладів, показання засобів фото- та/або відеоспостереження тощо, однак наведені процесуальні джерела доказів у матеріалах справи відсутні, матеріали справи складаються виключно з протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції.

Стосовно рапорту працівника поліції суд зазначає, що за своїм характером вказаний рапорт не може бути визнаний у якості належного та допустимого доказу, оскільки обставини, що викладаються в рапорті, безпосередньо сприймались працівником поліції, який склавши протокол про адміністративне правопорушення (в розумінні ст. 251 КУпАП протокол є доказом по справі) переносить своє суб`єктивне сприйняття юридичної ситуації на матеріальний носій, тобто рапорт, намагаючись штучно збільшити доказову базу за фактом інкримінованого правопорушення.

У зв`язку з вищезазначеним суд вважає за можливе також звернутись до правового висновку Верховного Суду викладеного за фактом надання оцінки критерію допустимості показів працівника поліції в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення (постанова від 29 квітня 2020 року № 161/5372/17). Цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. Однак у розглянуті ВС справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи відповідача, який є працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом.

Таким чином, суд зазначає, що особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено будь-яких належних та допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, за відсутності інших процесуальних джерел доказів, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, суд, за відсутності достатніх та переконливих доказів, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

На підставі викладеного, ч. 2 ст. 123 КУпАП, керуючись ст. ст. 247, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.123 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова в порядку провадження по справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання скарги до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області.

Суддя Яна Юріївна Кучко