Справа № 408/2479/20-п
Провадження № 33/810/22/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Рябчун Олена Вікторівна, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України,

встановила:

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України, із призначенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 грн.та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 420, 40 грн.

Відповідно до змісту постанови 08 серпня 2020 року о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , будучи особою, що підписала інформовану згоду на карантин (самоізоляцію), покинув межі карантину (самоізоляції), які були вказані у згоді, чим порушив вимоги постанови головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21.03.2020 № 2 ст. 20 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

На зазначену постанову суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Біловодського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2020 року та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій просив поновити йому строки апеляційного оскарження як пропущені із поважних підстав, оскільки судом першої інстанції в порушення ст. 285 КпАП копія постанови йому не надсилалася, а із змістом оскаржуваної постанови він ознайомився 21 січня 2021 року коли отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64220835 від 21.01.2021 року та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64218622 від 21.01.2021 року.

Також у заяві апелянт зазначає, що суд, розглянувши справу у його відсутність порушив положення ст. 268 КпАП, відповідно до якої при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КпАП України, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення ВАБ № 331210, а саме, те що, 08 серпня 2020 року близько 08 години він прослідував через контрольний пункт пропуску с. Мілове Луганської області до контрольного пункту пропуску Російської Федерації, але йому було відмовлено російськими прикордонниками у відвідуванні країни, про що було надано письмове повідомлення. 08 серпня 2020 року, без перетину іноземного кордону він повернувся на контрольний пункт пропуску с. Мілове Луганської області та підписав Інформовану добровільну згоду особи на проведення обсервації та спостереження за станом здоров`я, діагностики та лікування, в п. 1 в графі «...в обсерваторі за адресою:» не вказані дані адреси де саме я повинен проходити обсервацію. Прикордонником усно було повідомлено, що йому необхідно з`явитися до Данилівської сільської лікарської амбулаторії, для медичного огляду. Апелянт з`явився до вказаного медичного закладу, що підтверджується даними з адміністративного протоколу який було складено 08 серпня 2020 року о 13-00, як зазначено у оскаржуваній постанові суду. Прибувши до Данилівської сільської лікарської амбулаторії, йому було виміряно температуру тіла яка складала 36.6, та працівником медичного закладу роз`яснено, що, так-як на бланку Інформованої добровільної згоди особи на проведення обсервації та спостереження за станом здоров`я, діагностики та лікування, яка була ним підписана, в п. 1 в графі «...в обсерваторі за адресою:» не вказані дані адреси де саме він повинен проходити обсервацію, тому у разі гарного почуття та температури тіла 36.6 можу вирішити де йому знаходитись, вдома чи в лікарні, тому вирішив покинути місце обсервації та поїхати до дому.

Про повідомлення до поліції про вказаний факт та складення протоколу про адміністративне правопорушення йому було не відомо.

Також вказує, що диспозиція ст. 44-3 КпАП є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта. Тому вважає, що, формулюючи суть адміністративного правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила яких не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Разом з цим зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що підписаний ним бланк Інформоване добровільної згоди особи на проведення обсервації та спостереження за станом здоров`я, діагностики та лікування не відповідає зразку, затвердженому Постановою головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21.03.2020 № 2.

Отже, з урахуванням наведеного, вважає, що стаття 44-3 КпАП не передбачає адміністративної відповідальності громадян за порушення Постанови Головного державного санітарного лікаря України № 2 від 21.03.2020 року та матеріали справи не містять жодних доказів порушення ним статті 20 «Про захист населення від інфекційних хвороб», відсутні дані, що він хворіє на інфекційну хворобу, або являюсь бактеріоносієм, оскільки згідно результатів лабораторного тестування (дата отримання результат дослідження - 04.08.2020 року) - результат дослідження на СОVID-19 - негативний.

Перевіривши матеріали адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , проаналізувавши зміст апеляційної скарги, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах та доданими у судовому засіданні апеляційного суду доказами, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 27 жовтня 2020 року Біловодським районним судом Луганської області було ухвалено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КпАП (а.п. 17-18).

Справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , про що зазначено в оскаржуваній постанові. Документальних підтверджень отримання ОСОБА_1 копії судового рішення немає, (належний виклик на судове засідання від 27.10.202о року також у матеріалах справи відсутній), тому, доводи апелянта про його обізнаність із змістом оскарженої ним постанови із 21 січня 2021 року коли він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64220835 від 21.01.2021 року та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64218622 від 21.01.2021 року, суд вважає обґрунтованими та такими, що можуть свідчити про поважність пропуску строків апеляційного оскарження постанови та мають бути поновленими.

Відповідно до вимог ст.ст.245,280 КпАП України суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається із досліджених апеляційним судом матеріалів, суд вимог закону не додержався, що вплинуло на законність та обґрунтованість ухваленої за результатами розгляду постанови.

Згідно ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність вказаним вимогам закону складеного щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст.44-3 КУпАП заслуговують на увагу.

Як правильно зазначає в апеляційній скарзі апелянт, диспозиція статті 44-3 КУпАП є бланкетною нормою та встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 (далі- Постанова), із внесеними змінами, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року на усій території України встановлено карантин.

Пунктом 22 Постанови передбачено, що лікуючий лікар визначає на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я строк самоізоляції хворого на COVID-19 або особи з підозрою на інфікування COVID-19.

Строк самоізоляції становить 14 днів для осіб, які:

-мали контакт із хворим на COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування, з моменту контакту із хворим;

-здійснили перетин державного кордону та проходять самоізоляцію з використанням системи через мобільний додаток, з моменту перетину державного кордону.

За приписами пункту 27 Постанови особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими спільно проживають.

Натомість, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 331210 від 08 серпня 2020 року щодо ОСОБА_1 (а.с.1) в ньому не вказано, які саме нормативно-правові норми що встановлюють карантинні обмеження на COVID-19 було порушено ОСОБА_1 та в чому такі його дії виражаються, яким саме чином останній покинув межі карантину (самоізоляції), та де саме повинен був знаходитися ОСОБА_1 у даному випадку, тобто не розкрита суть інкримінованого останньому адміністративного правопорушення.

Оскільки особа, уповноважена складати протокол, належним чином не виклала суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу, то складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 331210 від 08 серпня 2020 року інспектором ДОП СП Біловодського ВП ГУНП в Луганській області старшим лейтенантом поліції Литвиненком Д., не може бути визнаним належним та допустимим доказом наявності в діях апелянта складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Окрім того, зміст цього протоколу не містить відомостей про свідка правопорушення, ОСОБА_3 та самої особи, яка вчинила адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , чиї письмові пояснення долучені до справи та на які посилався місцевий суд у своєму рішенні, як на докази винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення за ст.44-3 КУпАП. А отже показання вказаного свідка, з огляду на вимоги ст.ст.251, 256 КУпАП, викликають у суду апеляційної інстанції сумнів щодо їх належності та допустимості, як доказів.

Наявність вказаних недоліків протоколу про адміністративне правопорушення, у даному випадку, була підставою для суду першої інстанції для його повернення в порядку ст.278 КУпАП для дооформлення, проте суд залишив такі недоліки поза увагою та не дав їм належної оцінки.

Інших доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення за ст.44-3 КУпАП матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, вважаю, що доводи апелянта є слушними та обґрунтованими, а постанова суду першої інстанції такою, що підлягає скасуванню із закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.

Керуючись ст.247,294 КпАП України, суддя

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Біловодського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2020 року як пропущений з поважних причин.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 27 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України, скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України: у зв`язку із відсутністю події та склад адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О.В.Рябчун