Справа № 127/4845/21
Провадження № 33/801/488/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката Ігнатенка О. О. про закриття провадження у справі. Визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 454 грн на користь держави.

Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 12.02.2021 о 16-45 год. по вул. Пирогова, 141 в м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Smart Forfour, р/н НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної Ради», аналіз сечі на мультитест канабіс - позитивний, згідно висновку №0526 від 12.02.2021 р., чим порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 05.05.2021 суд за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, розглянув справу та ухвалив постанову з якою він не погоджується, оскільки зібрані працівниками поліції матеріали не свідчать про наявність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що зі змістом протоколу у справі про адміністративне правопорушення він не погоджується, оскільки зазначеного в ньому порушення правил дорожнього руху він не вчиняв, про що вказав у своїх письмових поясненнях. Звертає увагу, що він не керував автомобілем перед тим, як до нього на парковці автомобільної заправної станції мережі ОККОАЗС №07, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 141, підійшли співробітники патрульної поліції, більше того він навіть не знаходився в автомобілі, а підійшов до нього для того щоб забрати свої документи. При цьому патрульний поліцейський ОСОБА_2 зробив йому зауваження, що його автомобіль припаркований на місці для інвалідів, і після тривалого спілкування запропонував пройти тест у лікарському закладі. Отже, скаржник вважає, що будь-яких доказів, які б свідчили про його керування транспортним засобом не існує, більше того, згідно з рапортом поліцейського (а.с.4) так і зазначено, що автомобіль стояв припаркований, жодних рухів та маневрів він не здійснював, а це свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення. Крім того, в постанові суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зазначається про відеозапис з нагрудної камери поліцейського, проте в протоколі немає на нього жодних посилань. Тому вважає, що відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР, є належним доказом, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, при цьому посилається на постанову Верховного Суду у справі № 524/5536/17 від 15.11.2018.

Щодо строків оскарження, то зазначає, що оскаржувана постанова судом йому до відома не направлялась, про ухвалене у справі рішення він дізнався 13.05.2021 є Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення було оприлюднене 11.05.2021. В зв`язку з тим, що він дізнався про існування постанови лише 13.05.2021, в судовому засіданні не був присутній через хворобу. Копії постанови не отримував. Тому вважає, що в даному випадку є всі законні підстави для поновлення строку на оскарження та перегляду в апеляційному порядку ухваленого судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, в матеріалах справи знаходиться його клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з виявленою в нього та членів його родини коронавірусною хворобою COVID-19, а також копії довідок № 385450 від 29.04.2021 та №1413 від 15.04.2021 про результати досліджень ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_3 (а.с.38-40).

Крім того, матеріали справи не містять доказів про вручення ОСОБА_1 копії постанови суду першої інстанції від 05.05.2021, апеляційну скаргу подано ним засобами поштового зв`язку через суд першої інстанції 20.05.2021 (а.с.48).

Зазначені обставин вважаю поважними та такими, що дають право на поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення судді суду першої інстанції.

В судову засіданні захисник Гнатенко О. О. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КпАП України, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Так, об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зазначеною нормою закону передбачено відповідальність за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, якою визначено, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, наркотичних чи токсичних речовин.

Проте відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП така відповідальність настає в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто доказуванню підлягає, серед іншого, не лише факт відмови особи від проходження медичного огляду, а так само факт керування особою транспортним засобом.

Ані законом про адміністративні правопорушення, ані Правилами дорожнього руху України не визначено поняття «керування транспортним засобом». З огляду на наведене слід керуватись загальним визначенням виходячи з того, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія від запуску двигуна та початком руху до повної зупинки транспортного засобу та вимкнення двигуна.

Захистом було надано міському суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП з підстав того, що ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом й будь-яких доказів, які б свідчили про керування не існує.

Судом першої інстанції з Управління патрульної поліції у Вінницькій області було витребувано доказ відеозапис із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Білоуса Д. О.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 521544 від 12.02.2021, висновком медичного огляду на стан сп`яніння № 0526 від 12.02.2021, рапортом працівника поліції Білоуса Д.О. від 12.02.2021, картками обліку адміністративних правопорушень. (а.с. 5, 6). З оглянутого в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) відеозапису із нагрудної камери працівника поліції роти № 4 Білоуса Д.О. встановлені обставини вчиненого правопорушення.

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як убачається з постанови від 05 травня 2021 року, зазначені вимоги Закону дотримані не були, внаслідок чого суддя дійшов хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12.02.2021 серії ДПР18 №521544, 12.02.2021 р. о 16-45 год. по вул. Пирогова, 141 м. Вінниці водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Smart Forfour, р/н НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно рапорту Поліцейського взводу № 2 роти № 4 БУПП капрала поліції Д. Білоуса, в складі екіпажу «Юнкер-103», спільно з капітаном поліції ОСОБА_4 , по вул. Пирогова 141, було помічено ТЗ Smart Forfour, д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований на місці для осіб з інвалідністю. Картою обліку адміністративного правопорушення підтверджується факт накладення стягнення на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП Паркування, зупинка, стоянка транспортних засобів на місцях, призначених для осіб з інвалідністю.

Надіслані суду з Управління патрульної поліції у Вінницькій області файли із записом нагрудної камери частково містять запис доставки ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я і проходження огляду на стан сп`яніння.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останньої, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпціїй, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення позбавлений доказової сили, якщо він не підтверджений іншими доказами, які долучені до нього. Проте, на думку суду, працівники поліції не скористалися можливостями наданими їм законом, зокрема ст. 251 КУпАП, для отримання доказів у справі про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Даючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню з винесенням нової постанови, якою закрити провадження в зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко