Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря Вергуна Т.С., особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , захисника Ляльки Ю.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420, 40 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 04 вересня 2020 року о 21:40 год. в с. Четвертня Маневицького району по вул. Незалежності, 4а, керував автомобілем «Skoda Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), однак від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, та вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У поданій апеляції ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на те, що судом неповно та необ`єктивно без його участі, з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства, в тому числі у зв`язку з порушенням права особи на захист. Зазначає те, що він особисто повідомив поліцейським, що випив одну пляшку пива. Проти огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечував, однак такий огляд просив проводити в закладах охорони здоров`я. Просить скасувати постанову суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, та звільнити його від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП на підставі ст. 22 цього ж Кодексу, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити. Зазначає про те, що суд першої інстанції при призначенні стягнення не врахував всіх обставин щодо правопорушення так і тих, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та не був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши пояснення, особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , захисника Ляльки Ю.А. які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено право на захист, так як розгляд справи відбувся без його участі, то суд знаходить останні безпідставними, оскільки клопотання, яке було подане 27 листопада 2020 року захисником Лялькою Ю.А. про повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою ОСОБА_1 , не підтверджено ніякими доказами, поважності чи неможливості розгляду справи за участю захисника. З доводами, які викладені в постанові суду, про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Ляльки Ю.А. повністю погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Окрім цього, твердження апелянта про порушення права на захист не заслуговують на увагу, оскільки останньому було роз`яснено при складенні протоколу його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, останній зі змістом протоколу ознайомлений, копії протоколу отримав, про що свідчать його підпис.

Таким чином, жодних порушень права на захист, судом допущено не було.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться зібраними матеріалами справи, зокрема протоколом серії ДПР18 №484892, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с.1), розпискою ОСОБА_2 про те, що він отримав транспортний засіб від ОСОБА_1 , постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №880741 від 04 вересня 2020 року (а.с.5), а також відеозаписом з бодікамери з місця вчинення адміністративного правопорушення, яким зафіксовано факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за участю свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6).

Окрім того, і сам порушник в своїх письмових поясненнях (а.с.2) повністю визнав свою винуватість, вказав де і за яких обставин він вживав алкоголь, а саме останній вказав, що випив пляшку пива, після чого сів керувати транспортним засобом «Skoda Oktavia», д.н.з. НОМЕР_1 , на пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дані докази, на думку апеляційного суду, є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для провадження.

Враховуючи вищенаведені докази, які в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи і узгоджуються між собою та відтворюють картину вчиненого правопорушення, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому визнає останнього винним.

Доводи апелянта про те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому апеляційний суд хоч і приймає до уваги, проте вказані обставини не є такими, які слугували б підставою для скасування постанови.

У відповідності до вимог ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Тобто застосування вимог ст.22 КУпАП до особи, на думку апеляційного суду, є правом, а не обов`язком.

Таким чином, апеляційний суд, навіть з урахуванням визнання ОСОБА_1 вини та його щире каяття у вчиненому ним адміністративному правопорушенні, не вбачає можливості звільнення останнього від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, оскільки дане правопорушення не є малозначним.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, а тому підстав для скасування постанови судді першої інстанції та звільнення останнього від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, про що просить апелянт в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Волинського апеляційного суду О.М.Клок