Справа № 946/4078/21 Провадження № 3/946/1548/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеській області в складі:

головуючого - судді Пащенко Т.П.,

при секретарі Топтигіної О.М.,

розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.ст. 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №145717 від 27.03.2021 року, ОСОБА_1 27.03.2021 року о 12 годині 10 хвилин, знаходячись за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Аеродромна, 11, намагався проникнути в службовий автомобіль співробітника поліції «Рено Дастер» і на зауваження співробітника поліції не реагував, чим здійснив злісну непокору поліцейському при виконанні ним службових обов`язків, за що передбачена відповідальність ст. 185 КУпАП.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №145716 від 27.03.2021 року, ОСОБА_1 27.03.2021 року о 12 годині 10 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювався нецензурною лайкою на адресу співробітника сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена відповідальність ст. 173 КУпАП.

Постановами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13.05.2021 року протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 направлено до Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області для належного оформлення.

Після належного оформлення протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 надано суду 27.05.2021 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи передані судді Пащенко Т.П. 27.05.2021 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав. Пояснив, що 27.03.2021 року на перехресті на в`їзді до м. Ізмаїл зі сторони с.Броска він підійшов до працівників поліції, які знаходилися біля службового автомобіля, в автомобілі знаходилися поліцейський ОСОБА_3 та водій автомобіля, який був зупинений раніше. Поліцейські пояснили, що зупинили автомобіль «Камаз» для перевірки документів. ОСОБА_3 вийшов з автомобілю, почав провокувати ОСОБА_1 на конфлікт, вимагав відійти, наступив на ногу, відштовхнув у сторону від автомобіля та вдарив по обличчю. ОСОБА_1 одразу повідомив за телефоном «102» про такі неправомірні дії працівника поліції керівнику ОСОБА_4 . Після цього на вказане місце приїхав ОСОБА_5 та слідчо-оперативна група, загалом біля 20 працівників поліції. Через деякий час працівники поліції повідомили, що будуть складені протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.ст.173, 185 КУпАП України. Під час складання протоколів його з правами як особу, яка притягується до адміністративної відповідальності не ознайомили, адміністративні матеріали складалися у його відсутність. Після цього ОСОБА_1 одразу звернувся за медичною допомогою до лікарні, три дні він лікувався, йому кололи антибіотик. На підтвердження нанесеного удару по обличчю ОСОБА_1 показав фотокартки у своєму мобільному телефоні із зображенням слідів удару. Крім того, пояснив, що відеозаписи з бодікамер поліцейських не надано з посиланням на відсутність заряду, однак він вважає, що ці записи навмисно приховано. Свідків, які вказані у протоколах, знайти неможливо, ці особи не були присутні на момент виниклого непорозуміння.

Представник ОСОБА_1 адвокат Волкогонов О.К. в судовому засіданні заперечував щодо обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення. 13.05.2021 року надав суду заперечення на протоколи про адміністративні правопорушення, у яких зазначив, що скоєння ОСОБА_1 правопорушень не доведено належними та допустимими доказами, а при складанні протоколів були допущені суттєві помилки. Так, у одному протоколі зазначено, що він був складений в «м.Ізмаїл Аеродромне шоссе, 14», а в іншому протоколі зазначена АДРЕСА_3 ». З пояснень ОСОБА_6 вбачається, що подія відбувалась на вул. Аеродромне шосе. Отже, з протоколу не можливо встановити місце скоєння адміністративне правопорушення. На виконання вимог п. 9 Розділу ІІ Інструкції 1, особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення зобов`язана у графі «дата, час, місце вчинення і суть вчиненого адміністративного правопорушення» викласти суть адміністративного правопорушення, повинна точно відповідати складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол. Вказані вимоги поліцейським не дотримано, викладена в протоколі суть правопорушення «намагався залізти в службовий автомобіль на вимоги співробітника поліції не реагував» - не свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки з вказаного не вбачається ні законодавча обґрунтованість вимоги працівника поліції, ні його фактичні дії, ні категоричність та неодноразовість цих вимог, на зазначення того які саме законні вимоги були висунуті працівниками поліції та які дії правопорушником становили злісну непокору цим вимогам, тобто відсутня об`єктивна сторона вказаного правопорушення. У протоколі вказані два свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мешкають за однією адресою, але від них не відібрано жодних пояснень. Згідно матеріалів справи орган поліції надав відеоматеріали, які не відповідають вимогам п. п. 2.5.- 2.6, 3.3 Інструкції п. 9 ч. 1 ст. 31, ст. 40 Закону, ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, оскільки в протоколі відсутні будь які посилання як на сам відеозапис так і на технічний засіб, за допомогою якого він здійснений, відтак останній не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що особа, яка склала протокол та зазначена як потерпіла, це одна та таж особа працівник поліції ОСОБА_3 згідно ст. 269 КУпАП до кола прав потерпілого не входить право потерпілого складати протокол. Також представник ОСОБА_1 посилається на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце. З матеріалів справи не можливо достовірно встановити місце скоєння правопорушення, що у свою чергу не дає підстав стверджувати, що воно було скоєно в громадському місці.

Вислухавши ОСОБА_1 , його представника, дослідивши матеріали справи та наявні докази у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.1 КУпАП України, завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правила, встановлені ст. 36 КУпАП, допускають розгляд одним і тим же органом справ про адміністративні правопорушення відносно особи, яка вчинила кілька адміністративних правопорушень.

Вказані матеріали складені у відношенні однієї особи та знаходяться у провадженні одного органу, уповноваженого на їх розгляд. У зв`язку з чим, на підставі вимог ст. 36 КУпАП дані матеріали підлягають об`єднанню в одне провадження.

Пунктом 2.22 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173 визначено, що у разі об`єднання судових справ в одну їй присвоюється єдиний унікальний номер тієї з об`єднаних справ (матеріалів), яка надійшла до суду першою. Відповідно до постанови суду вноситься інформація в АСДС під номером об`єднаної справи та відмітки про об`єднання справ із зазначенням номера нової судової справи.

На підставі викладеного, з метою недопущення порушення прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП та до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП об`єднати в одне провадження та присвоїти адміністративній справі єдиний унікальний номер №946/4078/21.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин справи. Підлягають з`ясуванню питання про те, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Рішення по справі приймається на підставі доказів досліджених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зміст постанови судді про притягнення особи до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283-284 КУпАП. В постанові потрібно зазначити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів і документом, що офіційно засвідчує факт неправомірних дій, має бути складений уповноваженою на те особою та має містити поряд з даними про особу правопорушника і інші відомості необхідні для вирішення справи.

Згідно зі ст.173 КУпАП адміністративна відповідальність настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Об`єктом адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є місце його скоєння, а саме громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу. До таких місць можна віднести під`їзди житлових будинків, підземні переходи, ліфти, таксофони, заклади охорони здоров`я, навчальні та освітньо-виховні заклади, дитячі майданчики, спортивні майданчики та приміщення закритих спортивних споруд, громадський транспорт; стадіони, приміщення відкритих та закритих спортивних споруд, заклади громадського харчування, приміщення закладів культури, приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; приміщення підприємств, установ та організацій всіх форм власності.

У розумінні ст. 178 КУпАП, громадські місця, це вулиці, споруди, сквери, парки, громадський транспорт, підприємства торгівлі і громадського харчування.

Зважаючи на викладене, громадським місцем є вільна у доступі необмеженому колу осіб територія нежитлового та невиробничого призначення, яка використовується для задоволення особистих потреб, у межах якої здійснюється державне регулювання суспільних відносин з охорони громадського порядку, тобто громадське місце є публічним і знаходиться у вільному доступі для необмеженого кола осіб, незалежно від соціальної, групової чи іншої належності й без будь-яких спеціальних дозволів. До громадського місяці, з врахуванням наведеного, відносяться вулиці у селах, селищах, селищах міського типу та містах.

Відповідно до ст.185 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до визначення, яке міститься в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Склад адміністративного правопорушення наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Отже, для наявності складу адміністративного правопорушення слід встановити, які саме з перелічених у статтях 173, 185 КУпАП України дій були вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У складених щодо ОСОБА_1 протоколах серії ВАБ №145716 від 27.03.2021 року та ВАБ №145717 від 27.03.2021 року зазначено, що останній намагався залізти в службовий автомобіль та на вимогу працівника поліції не реагував. Також ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою на адресу співробітника поліції, а саме ОСОБА_3 на зауваження не реагував.

Однак в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, які саме законні розпорядження чи вимоги працівника поліції не виконав ОСОБА_1 .

Дані обставини також не можливо встановити з відеозапису, який долучений до матеріалів справи. Відеозапис наданий суду не є відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського. Цей відеозапис не містить всієї інформації щодо події, яка сталася 27.03.2021 року. Тривалість відеозапису 49 секунд. На відеозаписі видно, що ОСОБА_1 висловлюється нецензурною лайкою, однак не зрозуміло у зв`язку з чим у нього така поведінка, не надано доказів умисного порушення громадського порядку.

Також до протоколів про адміністративні правопорушення не додано письмових пояснень свідків, які зазначені в протоколах, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапису з нагрудної камери працівників поліції та будь-яких інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП.

Рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначними доказами винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності інших належних та допустимих доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Поліцейський, який склав протоколи про адміністративні правопорушення викликався у судове засідання, однак не з`явився, причини неявки суду не повідомив та не забезпечив явку до суду свідків які зазначені в протоколах.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що в протоколах про адміністративні правопорушення не міститься переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.173, 185 КУпАП.

Вказане викликає сумнів щодо винності особи у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції передбачає, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення". Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку". А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.)

Склад правопорушення включає в себе наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Виходячи з положень ст.ст. 8, 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до Конституції України трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушень, передбачений ст.ст.173, 185 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та всі докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 173, 185 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.36, 173, 185, 247, 283, 284, 285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 173, 185 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя: Т.П.Пащенко