Справа № 541/909/21
Номер провадження3/541/334/2021
П О С Т А Н О В А
10 червня 2021 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Городівського О.А., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В., прокурора Цьоньо О.В., захисника - адвоката Долженко О.М., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , працює прокурором Миргородської окружної прокуратури, РНОКПП НОМЕР_1 ,-
за ч. 2 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
Відповідно до протоколу № 47-01/52/21 від 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 , займаючи посаду прокурора Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, будучи суб`єктом відповідальності за корупційне правопорушення, згідно з підпунктом «е» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог ч. 4 ст. 52 вказаного Закону, у визначений законом строк несвоєчасно подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, шляхом заповнення форми повідомлення на офіційному веб-сайті Національного агентства, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав, вказав на своїй необізнаності стосовно суми отриманого доходу, так як сума коштів, яка надійшла йому на карту, була значно меншою, а ніж 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Відомостей від роботодавця про розмір нарахованого доходу він не отримував. Вказує, що на час надходження коштів, перебував на лікарняному та в подальшому проходив тривалу реабілітацію на денному стаціонарі. Окрім того, за місцем роботи не мав доступу до інтернету, який був проведений лише 18.01.2021 року.
Захисник, адвокат Долженко О.М. підтримала доводи ОСОБА_1 , а також додатково зазначила, що отримання доходу відбулося не 30.12.2020 року, а - 29.12.2020. На підтвердження вказаного, надала консультативний висновок Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту. В той час, адміністративна відповідальність відновлена з 30.12.2020 року.
Прокурор Цьоньо О.В. вважав підтвердженим факт порушення ОСОБА_1 вимог фінансового контролю, а тому вважав за можливе накладення відповідного стягнення за виявлене порушення. Зазначив, що наявність винності дій для кваліфікації не має значення, так як правопорушення, визначене ч.2 ст. 172-6 КУпАП має формальний склад, тобто законодавець встановлює відповідальність в незалежності від наявності умислу.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, прокурора, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст. 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
У відповідності до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
У відповідності до ч.2 ст. 172-6 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у випадку неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про відкриття валютного рахунка в установі банку-нерезидента або про суттєві зміни у майновому стані.
Згідно примітки до ст. 172-6 КУпАП, суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами декларування є, зокрема, особи, зазначені у підпункті «е» пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, а саме посадові та службові особи органів прокуратури, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, дипломатичної служби, державної лісової охорони, державної охорони природно-заповідного фонду, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
ОСОБА_1 займає посаду прокурора Миргородської окружної прокуратури, а тому є суб`єктом, на якого поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції».
Посадовою особою, яка скала протокол, висновок про порушення вимог закону ОСОБА_1 пов`язується з фактом отримання доходу, у вигляді заробітної плати у розмірі 105 676, 15 грн. за грудень 2020 року.
У відповідності до статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року складає 2102 гривні.
Тобто розмір доходу ОСОБА_1 105 676,15 грн перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року , який складає 105100 (50*2102).
Роблячи висновок про протиправність дій ОСОБА_1 посадова особа вказувала на порушенні ч.4 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції» ( в редакції статті від 30.12.2020 року).
За клопотанням сторони захисту, судом було витребувано відомості про підстави і строки нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 ..
Дослідивши відповідні докази, вбачається, що нарахування заробітної плати відбулося 29.12.2020 року, за наслідками чого була сформована відомість про перерахування в банк № 257/22 заробітної плати, де під № 241 значиться ОСОБА_1 (а.с.92).
В подальшому сформовані платіжні доручення № 2775 від 29.12.2020 року (91) на виплату заробітної плати за 2 пол. грудня 2020 року, № 2795 від 29.12.2020 року (а.с.93) перерахування податку на доходи фізичних осіб та № 2800 від 29.12.2020 року (а.с.93, зворот) на перерахування утриманої суми військового збору.
Згідно письмового консультаційного висновку від 10.06.2021, наданого директором Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту ОСОБА_2 , при дослідженні відповідних платіжних доручень, вбачається, що сума коштів, належна ОСОБА_1 , роботодавцем була ідентифікована як заробітна плата - 29.12.2020, так як надано доручення банку здійснити зарахування на поточний рахунок (картку) ОСОБА_1 з розподільчого (транзитного) рахунку Полтавської обласної прокуратури.
Таким чином, на переконання суду, отримання доходу слід пов`язувати не з датою проведення банківської операції по зарахуванню коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , а з датою здійснення роботодавцем всіх дій пов`язаних з нарахуванням та виплатою заробітної плати. Такі дії були здійснені 29.12.2020 року.
Доводи прокурора стосовно того, що датою отримання доходу є день, коли особа фактично може розпорядитися заробітною платою, на думку суду, є слушними, однак не спростовують позицію захисту. Адже, розпорядитися своїм доходом, особа має можливість і до моменту зарахування коштів на картковий рахунок, зокрема надавши доручення роботодавцеві здійснювати певні відрахування, на кшталт, відрахування профспілкових внесків, вирахування по аліментним чи іншим борговим зобов`язанням.
З розрахункового листа за грудень 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 розпорядився своїм доходом до моменту зарахування його на картковий рахунок, про що свідчить те, що роботодавець за дорученням працівника утримав із нарахованої заробітної плати профспілкові внески в розмірі 264,30 грн. (а.с.94).
Судом враховуються Роз`яснення надані ВССУ в листі від 22.05.2017 р. N 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», де вказано, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, суди зобов`язані забезпечувати своєчасний та якісний їх розгляд, точне й неухильне застосування чинного законодавства. Вирішуючи справи цієї категорії, суди повинні керуватися Конституцією України, Конвенцією ООН проти корупції (Нью-Йорк, 31 жовтня 2003 року), Кримінальною конвенцією Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 27 січня 1999 року), додатковим протоколом до Кримінальної конвенції Ради Європи про боротьбу з корупцією (Страсбург, 15 травня 2003 року), Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі Закон), Кодексом України про адміністративні правопорушення, іншими нормативно-правовими актами України, а також практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ). У цьому аспекті слід зауважити, що рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Частина 2 ст. 172-6 КУпАП не містить розкриття терміну «повідомлення про суттєві зміни у майновому стані». Примітка до вказаної статті свідчить, про відсильний характер статті до норм спеціального закону яким є ЗУ «Про запобігання корупції».
Станом на 29.12.2020 року, тобто на дату отримання доходу, норми ЗУ «Про запобігання корупції» викладені в редакції від 24.10.2020 року.
В той же час, Рішенням Конституційного Суду України від 27 жовтня 2020 року № 13-р/2020, ряд положень ЗУ «Про запобігання корупції», в тому числі і ч.2 ст. 52 Закону, яка встановлювала обов`язок повідомляти НАЗК про істотні зміни у майновому стані декларанта, якими визнавалися отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, а також статті 65 Закону, котра встановлювала відповідальність за порушення вимог вказаного Закону.
У відповідності до ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Вказане зумовило стан юридичної невизначеності, що спонукало законодавця до здійснення законодавчих змін, які набрали законної сили 30.12.2020.
У відповідності до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
З огляду на встановленні судом обставини, законодавство, вбачається, що чинне на момент зміни майнового стану, не розкривало поняття «суттєві зміни у майновому стані», не встановлювало обов`язку про них повідомляти НАЗК, не визначало строку здійснення такого повідомлення, та головне - не встановлювало відповідальності за корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Доводи сторони захисту про неможливість застосування до вказаних правовідносин положень ЗУ «Про запобігання корупції», викладених в редакції від 30.12.2020 року, є слушними, так як це суперечить конституційному принципу заборони зворотної дії закону в часі.
Оскільки, на момент отримання доходу, в законі була відсутня норма, яка визначала які саме зміни у майновому стані є «суттєвими», з чим саме і пов`язується настання адміністративної відповідальності за диспозицією ч.2 ст. 172-6 КУпАП, тому висновок посадової особи про порушення закону ґрунтується на припущенні, що є недопустимим під час притягнення до адміністративної відповідальності.
Окрім того, на переконання суду слушними є доводи сторони захисту стосовно відсутності вини, як складової частини суб`єктивної сторони правопорушення. На момент отримання доходу ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, що підтверджується копією листків непрацездатності (а.с.29, зворот-30).
З моменту його закінчення ОСОБА_1 проходив тривалий курс реабілітації з 01.01.2021 по 21.01.2021 року, що підтверджено довідкою від 05.05.2021 року.
Повідомлення про суттєві зміни ОСОБА_1 , подано 18.01.2021 року.
Варто зауважити, що ані матеріали справи, ані докази, витребувані з Полтавської обласної прокуратури, не містять підтвердження вручення роботодавцем ОСОБА_1 розрахунку із вказівкою на загальну сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміром і підставою відрахувань із заробітної плати; сумою заробітної плати, що належить до виплати, як того вимагає стаття 30 ЗУ «Про оплату праці». На переконання суду, даний елемент є важливим в процесі доказування, так як у працівника відсутній обов`язок щоденно перевіряти стан свого карткового рахунку.
На переконання суду, вказані умови виключають наявність вини в діянні особи, а отже і суб`єктивної сторони правопорушення за ч.2 ст. 172-6 КУпАП.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки у відповідності до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тому суд вважає, що справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 необхідно закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 172-6 , 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, 280, 283-285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-6 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2021

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. А. Городівський