Справа № 455/327/21
Провадження № 3/455/188/2021
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2021 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Кушнір А.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Каралюса І.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, який раніше до адміністративної відповідальності не притягався (зі слів),

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

роз`яснивши особі, яка притягається до адміністративної відповідальності положення ст.63 Конституції України та права, передбачені ст.268 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №028482 від 14.03.2021, складеного інспектором сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Савчак І.С., зазначено, що 13.03.2021 о 23.07 год. в с.Грушатичі Самбірського району Львівської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду №39 від 14.03.2021. огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився в КНП Ст.МР «Старосамбірська районна лікарня».

Даним протоколом констатовано, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України і такі його дії кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 провину не визнав. Пояснив, що у зазначений в протоколі день алкогольних напоїв він не вживав, у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Його зупинили працівники поліції та запропонували йому пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер», на що він погодився та не відмовлявся так як знав, що перебуває у тверезому стані. Однак, працівники поліції огляд на стан сп`яніння на місці не проводили та направили його одразу ж для проходження такого огляду до лікарні, на що він також законослухняно погодився. У приміщенні медичного закладу огляд та усі дослідження проводила медсестра, а саме: виміряла у нього артеріальний тиск та показники дихання за допомогою приладу закріпленого на пальці руки, після чого надала йому для продуття алкотестер. Після продуття алкотестера працівник поліції одразу повідомив його, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Після цього, він залишився очікувати в коридорі. Жодних інших додаткових процедур для визначення стану сп`яніння з ним не проводили. Через деякий час працівники поліції до нього підійшли та повідомили про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Стверджує, що лікар ОСОБА_2 його не оглядала, жодних обстежень з ним не проводила і таку він взагалі не бачив, вперше побачив її в приміщенні суду, коли вона надавала пояснення в суді у якості свідка.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Каралюс І.М. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, покликаючись на наступне. Зазначив, що згідно п.6, п.7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі - заклад охорони здоров`я). В пункті 3 розділу III Інструкції зазначено, що огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Відповідно до норм "Положення про післядипломне навчання лікарів (провізорів)", затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.07.1993 N 166, для забезпечення високої кваліфікації лікарів (провізорів) проводиться їх безперервне навчання та здійснюється об`єктивний контроль за рівнем їх кваліфікації. Головною метою безперервного навчання є підготовка і перепідготовка фахівців, підвищення кваліфікації, удосконалення їх професійної майстерності. Навчальні плани і програми циклів тематичного удосконалення розробляються інститутами (факультетами) удосконалення лікарів (провізорів) самостійно та затверджуються Вченою радою інституту (факультету). Навчання в інституті (факультеті) удосконалення лікарів (провізорів) вважається після успішного складання іспиту відповідно до програми навчання. Особам, які закінчили навчання, видається посвідчення (додаток 1). У випадку, коли таке посвідчення видавалося раніше - в ньому робиться відповідний запис про проходження підвищення кваліфікації. Згідно п.2.2. вказаного Положення - удосконалення є одним із видів післядипломного навчання та передбачає подальше підвищення професійних знань та навичок лікаря чи провізора з метою підтримання сучасного рівня підготовки. Підвищення кваліфікації лікарів - спеціалістів здійснюється інститутами (факультетами) удосконалення лікарів (провізор) за направленнями органів охорони здоров`я на циклах тематичного удосконалення, а також за прямими договорами з установами інших галузевих міністерств. Тематичне удосконалення передбачає підвищення кваліфікації з окремих розділів відповідної спеціальності. Аналіз вказаних норм права свідчить, що тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством проводиться вищими медичними навчальними закладами III - IV рівнів акредитації та науково-дослідними установами, статутним завданням яких є освітня діяльність, а саме післядипломне навчання з тематичного удосконалення фахівців з вищою медичною освітою, з наданням відповідного посвідчення, а тому лікар закладу охорони здоров`я, який не пройшов таке навчання не має права проводити огляд щодо виявлення стану сп`яніння. Як вбачається з Висновку № 39 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 14.03.2021, складеному лікарем КНП "Старосамбірська районна лікарня" ОСОБА_2 № 39, вказаний лікар зробив висновок про перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння. 03.06.2021 року під час допиту у якості свідка лікар ОСОБА_2 заявила, що під час огляду на стан сп`яніння гр. ОСОБА_1 вона знаходилась у іншому кабінеті, а огляд проводила медсестра, що підтверджується відеоматеріалами, які долучені до матеріалів справи. Також лікар ОСОБА_2 у суді заявила, що ніколи не проходила тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно чинного законодавства і посвідчення ніколи не отримувала. З огляду на те, що лікар ОСОБА_2 не пройшла тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством та не мала права проводити огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану сп`яніння, в зв`язку з чим Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 14.03.2021 складений з порушенням вимог Інструкції та вважається недійсним, а тому є недопустимим доказом.

Свідок лікар ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона працює лікарем-педіатром у «Старосамбірській районній лікарні». Під час її чергування до неї було направлено на освідчення на стан сп`яніння гр. ОСОБА_1 . За результатами нею було підписано Висновок №39 про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зазначила, що даний висновок вона зробила на підставі результатів дослідження за допомогою алкотестера «Алконт». Підтвердила, що дослідження за допомогою вказаного алкотестера проводила старша медсестра приймального відділення на ім`я ОСОБА_3 (прізвище не пригадує), яка повідомила її про результати тесту, і такі були записані нею зі слів медсестри, а під час дослідження вона (лікар ОСОБА_2 ) перебувала у іншому приміщенні. Також пояснила, що спеціальних навчань (курсів) щодо виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вона не проходила, щорічно проходить навчання лише з педіатрії.

Свідок інспектор сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2021 ним, перебуваючи на службі було виявлено автомобіль марки «Фольксваген Кадді», якого було зупинено. Водієві було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. У зв`язку із тим, що це була темна пора доби і неможливо було чітко зафіксувати на відеозапис проходження огляду на місці і в цей час на місці зупинки не було жодних свідків, то водієві, з метою забезпечення належного оформлення матеріалів, було запропоновано проїхати до медичного закладу для огляду на стан сп`яніння, на що той погодився. Підтвердив, що в медичному закладі дослідження за допомогою алкотестера проводила медсестра, яка повідомила лікаря про результати тесту, і такі були записані лікарем зі слів медсестри, а під час дослідження вона (лікар) перебувала у іншому приміщенні.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника та свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 N 1452/735.

За правилами ст.266 КУпАП (чинної на час вчинення правопорушення) огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.6 та п.7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735, (п.3) огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. (п.4) метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. (п.9) використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. (п. 15). За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. (п.16) Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. (п.17) зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. (п.18) Усі записи в акті медичного огляду та висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повинні бути розбірливими, не допускається формулювання «Норма». (п.19) Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. (п.20) Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. (п. 22) Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ч.1 ст.254 КУпАП при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п.2 ст.278 КУпАП та п.24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.

Досліджуючи всі наявні докази, суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.

Як визначено п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

До матеріалів справи про адміністративне правопорушення були долучені такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №028482 від 14.03.2021;

- висновок №39 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.03.2021;

- рапорт інспектора СРПП відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області старшого сержанта поліції Ігоря Савчака від 14.03.2021;

- диск з відеозаписами з місця події.

В свою чергу, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що працівники поліції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки не проводили, незважаючи на те, що він погоджувався такий пройти та не заперечував проти цього, та направили його одразу ж для проходження огляду до медичного закладу, де огляд та усі обстеження проводила медсестра, а лікар його не оглядала, жодних обстежень не проводила і таку він взагалі не бачив.

Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності відповідно до статті 251КУпАП можуть бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, вищевказані надані ОСОБА_1 пояснення в суді узгоджуються з долученими до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписами.

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом були досліджені відеозаписи, які були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема, на оглянутому в судовому засіданні відеозаписі з місця події відображено як під час спілкування між водієм ОСОБА_1 та працівником поліції, на запитання поліцейського водій повідомляє, що алкогольних напоїв не вживав, після чого водієві пропонують пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестера «Драгер», на що той однозначно погоджується та жодним чином не заперечує і не ухиляється. При цьому, на відеозаписі не було зафіксовано відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, заперечення результатів проведення такого огляду чи його прохання провести огляд в медичному закладі.

Крім того, на оглянутому відеозаписі видно як водій ОСОБА_1 в приміщенні медичного закладу проходить огляд на стан сп`яніння з використанням алкотестера. При цьому, особа яка проводить обстеження за допомогою алкотестера ззовні не схожа на лікаря ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу якої встановлено в судовому засіданні, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон. На відеозаписі видно, що лікар ОСОБА_2 у приміщенні де проводився огляд відсутня (що остання також підтвердила в судовому засіданні як свідок).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, ким саме проводилось обстеження ОСОБА_1 за допомогою алкотестера, чи ознайомлена вказана особа із порядком та інструкцією з використання вказаного технічного засобу, іншими технічними характеристиками такого, чи проходила ця особа відповідне навчання, чи передбачено посадовими обов`язками цієї особи можливість проведення такого обстеження, інших досліджень, в тому числі особисто і без присутності лікаря, тощо.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_2 обстеження за допомогою вказаного алкотестера проводила старша медсестра приймального відділення на ім`я ОСОБА_3 (прізвище не пригадує).

При цьому, суд звертає увагу на те, що на вказаному відеозаписі не зафіксовано які були показники алкотестера перед продуттям такого. В той же час, із відеозапису видно, що показники алкотестера в момент продуття вже становлять 1,5, після чого змінюються на 1,4, та через деякий час фіксують 1,7.

Також слід зазначити, що 1,7 проміле це сп`яніння середнього ступеня. Разом із тим, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі спокійна і адекватна, вимоги працівників поліції і особи, яка проводить обстеження в медичному закладі він виконує без будь-яких заперечень чи намірів ухилитися від проходження огляду.

Крім того, акт медичного огляду на підставі якого було складено Висновок №39 не містить підпису лікаря ОСОБА_2 .

Для спростування сумнівів щодо законності проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 судом надсилались відповідні запити до КНП Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня».

Згідно листів КНП Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня», наданих у відповідь на запит суду, відомо, що лікар ОСОБА_5 навчання, курси тематичного удосконалення щодо виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не проходила.

Вказані обставини також підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , яка пояснила, що є лікарем-педіатром, спеціальних навчань (курсів) щодо виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння вона не проходила, щорічно проходить навчання лише з педіатрії.

За сукупності таких обставин суд вважає, що висновок щодо результатів медичного огляду №39 від 14.03.2021 року стосовно ОСОБА_1 складений з порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року N 1452/735, а тому визнає його недопустимим доказом у справі.

Крім вищенаведеного, суд звертає увагу також і на те, що матеріали справи не містять доказів того, що водій ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти медичний огляд на місці зупинки відмовився від проходження такого огляду чи був не згоден з його результатами.

Так, відповідно до п.7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно з п.6, п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння на місці зупинення транспортного засобу або незгоди з його результатами відповідно до встановленого порядку є обов`язковим.

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення не було додано належним чином оформлене направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу. Із наданої на запит суду КНП Старосамбірської міської ради «Старосамбірська районна лікарня» копії направлення від 13.03.2021 видно, що на такому відсутня відмітка про відмову водія ОСОБА_1 від огляду на місці зупинки чи його незгода з результатами такого огляду.

Щодо обставин, викладених у рапорті інспектора СРПП відділення поліції №1 Старосамбірського РВП ГУ НП у Львівській області старшого сержанта Ігоря Савчак, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, про те, що водієві було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» на що останній категорично відмовився, то такі обставини жодними іншими доказами не підтверджені та суперечать наявним у справі відеозаписами на яких видно як водій ОСОБА_1 безаперечно погоджується на проходження огляду на стан сп`яніння на місці та жодним чином не відмовляється від проходження такого.

Крім того, Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного суду у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а звернув увагу на те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім того свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні не зміг однозначно та безсумнівно підтвердити при яких обставинах водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки, зокрема яким чином висловлював свою відмову чи заперечення проти проведення такого огляду.

Інших доказів на підтвердження того, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, які б спростовували надані ним в суді пояснення, матеріали справи не містять. Зокрема, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення ОСОБА_1 чи свідків. У протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено: «пояснення дам в суді». На оглянутих відеозаписах зафіксовано згоду водія пройти тест на місці.

За таких обставин, при відсутності заперечень водія із проведенням огляду на місці зупинки, працівники поліції не мали підстав для направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проведення огляду, і таким слід було забезпечити право та можливість водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Однак, працівники поліції не вжили заходів щодо належного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.

Оскільки працівниками поліції не було дотримано вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, то такий огляд вважається недійсним.

За таких обставин, з огляду на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням встановленого порядку, працівниками поліції явно допущені порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, що не відповідають Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому і протокол про адміністративне правопорушення, і додані до нього матеріали критерію допустимості доказів не відповідають і не можуть бути покладені в основу судового рішення про визнання особи винуватою у вчиненні правопорушення.

Відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення про встановлення вини ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджені належними і допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України»(з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено належними та допустимими доказами склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного і міжнародного законодавства. А тому, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.В.Кушнір