Єдиний унікальний номер 341/450/21
Номер провадження 3/341/409/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р., за участю адвоката Шевчук-Філімон Н. М., розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

встановив:

ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння за наступних встановлених обставин.

Розглянувши справу та дослідивши докази, встановив, що 09.03.2021 о 16 годин 28 хвилин в м. Бурштині по вул. Львівська водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки ВАЗ 211540, н. з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер», результат позитивний, та у медичному закладі у лікаря нарколога, результат позитивний. Своїми діями порушив вимоги п. 2. 9 «А» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розгляд справи призначено на 26.04.2021 з викликом особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, шляхом направлення поштової повістки рекомендованим листом з повідомленням.

23.03.2021 на адресу суду представник адвокат Шевчук-Філімон Н. М. надіслала письмову заяву про надання матеріалів справи для ознайомлення, оскільки уклала із ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги.

У судове засідання 26.04.2021 ОСОБА_1 та його представник не з`явилися. Заяви про відкладення розгляду справи не надіслали.

Розгляд справи відкладено на 28.05.2021 з повторним викликом особи, шляхом направлення поштової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яке ОСОБА_1 отримав 20.04.2021. Водночас, представник адвокат Шевчук-Філімон Н. М., також повідомлена про розгляд справи шляхом телефонограми, яку отримала 26.04.2021.

28.05.2021 ОСОБА_1 та його представник у судове засідання повторно не з`явилися. Заяви та клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Розгляд справи відкладено на 09.06.2021 з повторним викликом ОСОБА_1 та його представника. Однак, при огляді матеріалів справи, суддя виявив помилкове призначення справи на 09.06.2021, оскільки строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП закінчуються 08.06.2021.

Розгляд справи перепризначено на 08.06.2021 з повідомлення представника адвоката Шевчук-Філімон Н. М. шляхом телефонограми, яку отримала 08.06.2021. Своїм процесуальним правом представник скористалась та прибула у судове засідання.

Наголошую, що відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений 09.03.2021 і описані у ньому обставини щодо порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України мали місце 09.03.2021, вважаю, що справу про адміністративне правопорушення необхідно розгляну 08.06.2021.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невипрадане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» в п. 41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У судовому засіданні 08.06.2021 представник адвокат Шевчук-Філімон Н. М. вину особи у вчиненні вищевказаного правопорушення, яке зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , не визнала та пояснила, що 09.03.2021 ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, алкогольних напоїв не вживав. Крім цього, зазначила, що працівники поліції не зафіксували причину зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 . У протоколі № 232065 містяться різні підписи особи, тобто, ці підписи не відповідають дійсному підпису ОСОБА_1 . Також, відсутні докази керування транспортним засобом особою.

Відповідно до вимог п. 2. 9 «А» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Отже, обов`язковою умовою накладення стягнення є факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до частини третьої статті 266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що водієві транспортного засобу ВАЗ 211540, н. з. НОМЕР_1 , було запропоновано поліцейськими пройти тест на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер» чи проїхати у медичний заклад для проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, на що водій погодився. Результат огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, який проводився працівниками поліції приладом «Драгер» становив 1,90 проміле. Після доставлення ОСОБА_1 у заклад КНП «Галицька Лікарня», результат огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, який проводився у закладі становив 1,50 проміле. З цим результатом ОСОБА_1 погодився.

З оглянутого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції убачається, що дійсно особа погодилась на проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, який було запропоновано працівниками поліції у присутності свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Також, з відеозапису чітко видно, як ОСОБА_1 продуває алкотестер «Драгер» на стан алкогольного сп`яніння у присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу, який проводився поліцейськими, де результат позитивний 1,90 проміле. При цьому, ОСОБА_1 чітко указує на камеру, що вживав напій «редбул». Після проходження тесту на виявлення стану алкогольного сп`яніння приладом «Драгер», ОСОБА_1 також погодився на проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, де його саме і було доставлено. Після проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, результат позитивний, 1,50 проміле, з яким і погодився сам ОСОБА_1 .

Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення № 232065 ОСОБА_1 указує, що випив алкогольні напої напередодні та керував транспортним засобом, де його було відсторонено від керування автомобілем, та передано транспортний засіб ОСОБА_4 на підставі посвідчення водія ( а. с.1). Також, у протоколі міститься підпис ОСОБА_1 , про ознайомлення з матеріалами справи. Будь-яких заперечень, щодо вказаного протоколу ОСОБА_1 заявлено не було.

Дослідивши матеріали справи і надавши їм правову оцінку, переконуюсь, що дії ОСОБА_1 містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обгрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно з ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Крім того суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже, керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку.

Факт учинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 09.03.2021 серії ДПР 18 № 232065;

-оглядом на стан алкогольного сп`яніння спеціальним технічним засобом «Драгер», показник становить 1,90 проміле;

-висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.03.2021, у якому підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де результат щодо виявлення стану у ОСОБА_1 становить 1,53 проміле;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт перебування водія транспортного засобу марки ВАЗ 211540, н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, які були виявлені за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі;

- відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, на якому відображено факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. Із показником приладу «Драгер» погоджується, а також погоджується із показником, який проводився у медичному закладі.

Керуючись внутрішнім переконанням та об`єктивним аналізом обставин справи, доходжу висновку про те, що стан сп`яніння ОСОБА_1 підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що дає підстави для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1. ст. 130 КУпАП.

Таким чином, стан сп`яніння ОСОБА_1 під час керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що дає суду підстави для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1. ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, ураховую суспільну небезпеку здійснення особою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Керуючись внутрішнім переконанням та об`єктивним аналізом обставин справи, доходжу висновку про те, що особа дійсно керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі оцінки усіх встановлених обставин у комплексі та взаємозв`язку доведено поза всяким розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, факт сп`яніння ОСОБА_1 під час керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що дає суду підстави для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1. ст. 130 КУпАП.

При цьому, вважаю за необхідне вказати, що відсутність доказів обгрунтованості причин зупинки ОСОБА_1 не може бути підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення, оскільки у цьому випадку не підлягає застосуванню доктрина «плодів отруйного дерева».

Так, відповідно до вказаної доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Проте, факт зупинення автомобіля ОСОБА_1 жодним чином не може вважатися джерелом доказів, зокрема у розумінні статті 251 КУпАП, а отримані після зупинки автомобіля працівниками поліції докази (дані, які містяться у протоколі, відеозаписах, поясненнях свідків тощо) є належними і допустимими.

Тобто, дані щодо зупинки автомобіля це докази, які містяться у протоколі і на відеозаписі, які є джерелами доказів. Водночас, сам факт зупинки не є джерелом доказів, а тому доктрина «плодів отруйного дерева» не може бути застосована.

Водночас, не беру до уваги доводи представника ОСОБА_1 про те, що у протоколі № 232065 міститься підпис не особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Будь-яких заперечень щодо указаного протоколу ОСОБА_1 не надав, в органи поліції щодо підробки документів інспектором поліції особа не зверталась, а також не зверталась із заявою про вчинення працівниками відділення поліції № 3 кримінального правопорушення.

Таким чином, вважаю, що такі пояснення представника, не спростовують факту наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Також вважаю неприпустимим, щоб окремі, ймовірно існуючі незначні процедурні порушення під час оформлення матеріалів адміністративного порушення чи розгляду справи, призводили до уникнення відповідальності окремими громадянами, які нехтують вимогами чинного законодавства України і наражають на реальну небезпеку інших громадян.

Не беру до уваги посилання про відсутність доказів (відеофіксації) факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки на тривалих відеозаписах він жодного разу не зазначив, що не керував транспортним засобом, а у протоколі міститься власноруч написане пояснення, що дійсно керував, проте пив пише «редбул».

Крім того, зазначаю, що під час проходження медичного огляду у медичному закладі наявність свідків не є необхідною умовою.

Підсумовуючи усе викладене вище, вважаю, що наявними у справі доказами доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року 2270 грн.

Керуючись статтями 130, 266, 283, 284, 285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до змісту статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Галицький районний суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

СуддяМ. Р. Мергель