Справа № 3/593/272/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2021 р. Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М., за участі захисника Сливінського О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП № 1 (м.Бережани) Тернопільського РУП Головного управління національної поліції в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, інженера-програміста Бережанського ліцею, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Поліцейським СРПП ВП № 1 ( м. Бережани) Тернопільського РУП Головного управління національної поліції в Тернопільській області Сапеляком Романом Андрійовичем 16 квітня 2021 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465898, з якого вбачається, що ОСОБА_1 15 квітня 2021 року, о 23 год. 58 хв., в місті Бережани Тернопільської області, на вул. Тернопільській, керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER із д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6810 та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Також 16 квітня 2021 року інспектором СРПП ВП № 1 ( м.Бережани) Тернопільського РУП Головного управління національної поліції в Тернопільській області Сологубом Артуром Васильовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465897, з якого вбачається, що ОСОБА_1 16 квітня 2021 року, о 0 год. 13 хв., в місті Бережани Тернопільської області, на вул. Тернопільській, керуючи транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER із д.н.з. НОМЕР_1 на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на вул. Рогатинській, 152, чим порушив п.2.4 ПДР України.

Дії ОСОБА_1 поліцейськими СРПП ВП № 1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНПУ в Тернопільській області кваліфіковані за ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні ним правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, не визнав, суду пояснив, що інформація, зазначена працівниками поліції у складених ними протоколах, не відповідає дійсності, вважає, що працівники поліції у складених ними протоколах подають суду спотворену картину, ніж та, яка існувала насправді. Пояснив, що вночі 15 квітня 2021 року, близько 24 год., він, керуючи транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER із д.н.з. НОМЕР_1 , повертався додому із села Урмань та, проїжджаючи повз міський ринок, в місті Бережани Тернопільської області на вул. Тернопільській, він обігнав транспортний засіб, який чи то стояв, чи рухався дуже повільно, який, як потім виявилось був патрульним автомобілем працівників поліції. Останні, вважаючи, що він порушив правила обгону, тобто, що він вчинив адміністативне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 122 КУпАП, почали переслідувати його автомобіль та за допомогою проблискових маячків вимагали його зупинитися. А так як він помітив це лише на повороті біля відділення пошти, тому він, вибравши можливе місце для зупинки, на вимогу працівників поліції зупинив свій автомобіль зразу біля відділення поліції. Працівники поліції, представившись висунули йому обвинувачення про те, що він порушив правила обгону та обганяючи їх автомобіль, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки. На вимогу працівників поліції він надав їм документи на автомобіль, страхівку і посвідчення водія та пояснив, що він нічого не порушував, оскільки здійснив обїзд транспортного засобу, який рухався із швидкістю 20-30 км/год, що дозволено ПДР, а не обгін та здійснював вказаний маневр на дільниці дороги, де відсутня суцільна лінія розмітки. Працівники поліції оглянули його документи та пояснили, що зразу на місці зупинки автомобіля ними буде винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил обгону. Він не погоджувався із висунутим звинуваченням та просив надати йому час для консультації із захисником та за допомогою мобільного телефону намагався звязатися із своїм адвокатом, однак він трубки не брав. Така його поведінка роздратувала працівників поліції, а тому вони переглянулися між собою і сказали: Що ти не роби, ти і так вже їздити не будеш. Після такої фрази запропонували йому продути алкотест. Він погодився на пропозицію працівників поліції продути алкотест, хоч він неодноразово його продував, однак вказаний прилад не показував жодного результату. Він, перебуваючи у пригніченому стані, оскільки був під враженням похорону, із якого тільки повернувся, бо після похоронної процесії він цього дня розвозив людей та, враховуючи зазначене мав депресивний настрій та, відчуваючи до себе упереджене ставлення зі сторони працівників поліції, які на його думку шукали причину для складання протоколу та, вважаючи, що працівники поліції вкотре, заставлючи його продувати прилад, який не показував жодного результату, вважав, що працівники поліції просто знущаються із нього, а тому він після неодноразового продуття газоаналізатора, знервувавшись, сів у свій автомобіль та поїхав додому і ліг спати. Незадовго по місцю його проживання приїхали працівники поліції та з дому забрали його у відділення поліції для складання адмінпротоколів. Ще вдома він сказав працівникам поліції, що не знає, що вони у нього хочуть та він не буде давати будь -яких пояснень без захисника. Дорогою у відділок він пояснював працівникам поліції, що він алкоголю не вживав, а наданий ними йому прилад для визначення стану спяніння є несправним, однак працівники поліції, маючи до нього упереджене ставлення, до медичного закладу для проведення освідування його так і не возили. Вони склали у відсутності його захисника два протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП та відпустили його, не вилучаючи посвідчення водія та не ставлячи його автомобіль на штрафмайданчик. Жодних свідків для складання протоколу та відібрання у нього пояснень працівниками поліції не залучалося. Далі в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він вважав, що працівники поліції діють щодо нього упереджено, бо жодного порушення він не вчиняв, а тому вважає, що навіть не було необхідності зупиняти його автомобіль, оскільки він здійснював саме обїзд автомобіля, який спочатку чи то стояв, чи завершав розворот, а потім рухався дуже повільно. Крім цього, незважаючи на відсутність надання йому правової допомоги, він погодився зразу продути наданий працівниками поліції прилад для проведення освідування, який ніяк не спрацьовував. Він мав підстави вважати, що працівники поліції мали до нього упереджене ставлення, оскільки вони йому пригрозили, сказавши: що ти і так вже їздити не будеш. Будучи у пригніченому стані, він, відчуваючи до себе упереджене ставлення та, враховуючи той факт, що йому не було надано захисника, він, не довіряючи працівникам поліції, знервувався та покинув місце зупинки, однак працівники поліції вже не використовували проблискові маячки для зупинки його автомобіля, тому вважає, що його вини у вчиненні правопорушень, передбачених як ст. 122-2 та і ч. 1 ст. 130 КУпАП, немає, а тому просив провадження по вказаних справах закрити за відсутності в його діях складу вказаних адмінправопорушень.

Будучи присутнім в судовому засіданні, захисник інтересів ОСОБА_1 адвокат Сливінський О.В. подав суду письмове клопотання, у якому просив закрити адміністративні провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного. Ознайомившись із матеріалами адміністративних справ та долученими до них відеофайлами, він вважає, що долучені до протоколів докази не можуть братися судом до уваги, оскільки вони зібрані працівниками поліції із порушеннями.

Сам ОСОБА_1 свою вину не визнає, вказує на порушення складання протоколів працівниками поліції. Зміст протоколу про адмінправопорушення має відповідати не лише вимогам КУпАП, а також інструкціям, які регламентують порядок його складання.

Відповідно до вимог ч.2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів, у разі незгоди водія чи його відмови він направляється до закладів охорони здоров"я. У протоколі зазначено факт відмови від проходження огляду на газоаналізатор, разом з тим відсутні відомості про направлення ОСОБА_1 в медичний заклад.

Згідно п.2.3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема сертифікат якості та свідоцтво про повірку робочого засобу і вимірювальної техніки.

У відповідності до ст.ст. 10-15 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» на вимірювання у сфері, у якій їх результат може бути використаним у якості доказу по справі, розповсюджується метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки, однак у матеріалах справи відсутнє свідоцтво про повірку приладу газоаналізатор «Драгер», який продував ОСОБА_1 , оскільки чіткої відмови від проходження огляду у матеріалах справи не має.

В порушення вимог законодавства ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено його прав та обов`язків при складанні протоколу за ч.І ст.130 КУпАП, це підтверджується наявними відеозаписами.

Із долученого до протоколу відеозапису видно, що ОСОБА_1 наголошував, що йому є незрозуміла суть інкримінованого йому правопорушення, та сама процедура складання протоколу, а тому у даному випадку поліцейський зобов`язаний був роз`яснити йому право скористатися правовою допомогою, що відповідало б букві закону та не допущенню порушення прав ОСОБА_1 ..

У постанові Верховного Суду України у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17, зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Такі відомості відсутні у протоколі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, такі відомості також відсутні в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

У матеріалах справи відсутнє направлення поліцейським ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння в органи охорони здоров"я.

Крім цього, Пунктом 3.5 розділу 111 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03 лютого 2016 року № 100, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Отже, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

А так як відеозапис, який наданий правціниками поліції, як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 та ч.1 ст.130 КУпАП, має ознаки переривання, тому він не може бути взятий судом як належний та допустимий доказ.

Також у своєму клопотанні про закриття провадження у справі захисник просив звернути суд увагу на те, що у протоколі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.І ст.130 КУпАП відсутній запис про час його складання, що також не дає змоги встановити скільки пройшло часу від моменту зупинки автомобіля до його фактичного складення. Таким чином протокол серії ДПР18 № 465898 також не може бути належним та допустимим доказом.

Крім цього вважає, що матеріали адміністративної справи не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні ним аміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. Аналогічні доводи захисту стосуються і протоколу серії ДПР18 № 465897 щодо вчинення ним і правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП. Вважає, що ОСОБА_1 не порушував правил зупинки та на вимогу працівників поліції зупинився в безпечному місці: біля заїзду у відділення поліції по вул.Степана Бандери. Факт переслідування його в м.Бережани, по вул. Рогатинській саме з приводу невиконання вимог про зупинку не відповідає дійсності. Проблискові маячки поліцейськими були включені по вул.Тернопільській, а зупинка автомобіля, керованого ОСОБА_1 , відбулася по вул.Степана Бандери. А так як згідно із положеннями ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а відповідно до ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, тому відповідно до п.1 ст.247 КУпАП просив провадження по вказаних справах про адміністративні правопорушення закрити.

Суд, вивчивши складені 16 квітня 2021 року протоколи про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 465897 та ДПР18 № 465898 та долучені до них матеріали, взявши до уваги пояснення особи, щодо якої розглядаються адміністративні справи, його захисника, оглянувши долучений до матеріалів справи відеозапис, прийшов до висновку, що провадження по вказаних справах слід закрити, виходячи із наступного.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Обов"язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

До адміністративної справи в якості доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, долучено: протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 465898 від 16 квітня 2021 року, акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів та відеозапис.

Дослідивши долучені до адмінсправи письмові докази, суд вважає, що наявний у справі акт огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів не є належним доказом вини ОСОБА_1 , оскільки він складений у відсутності свідків та у ньому не зазначено за допомогою якого технічного засобу працівниками поліції відбувалося фіксувалося складення вказаного документу, у ньому відсутні час та дата його складення, а крім цього вказаний документ не містить підпису осіб, які його складали та у вказаному акті не зазначено серію та номер приладу, який використовувався працівниками поліції для проведення освідування. Суд також звертає увагу на те, що хоч у складеному акті вказано, що огляд на стан алкогольного спяніння проводився у звязку з виявленням ознак алкогольного спяніння ОСОБА_1 , якими є різкий запах алкоголю з порожнини рота, однак вказане спростовується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, який долучений поліцейським до складеного протоколу, з якого видно, що поліцейським вже після винесення постанови за порушення правил обгону із яким не погоджувся водій, оскільки бажав за допомогою мобільного звязку отримати юридичну консультацію від захисника, працівник поліції перед тим як дати водію продути алкотест запропонував йому дихнути у його сторону та, вдихнувши дихання ОСОБА_1 та не почувши запаху алкоголю, запропонував йому повторно на нього дихнути і, враховуючи той факт, що він знову не почув від водія запаху алкоголю, запропонував своєму колезі також понюхати подих водія, тобто із вказаного відеозапису видно, що працівники поліції не були переконані, що зупиненому ним водію треба проходити тест на газоаналізаторі Драгер, оскільки як видно із відеозапису вони взагалі сумнівалися у наявності у нього такої ознаки як запах алкоголю із порожнини рота, хоч у складеному ними акті зазначили, що водій мав різкий запах алкоголю, що фактично не відповідало дійсності.

І хоч із оглянутого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465898, який був складений 16 квітня 2021 року поліцейським СРПП ВП № 1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНПУ в Тернопільській області сержантом поліції Сапеляком Р.А., видно, що ОСОБА_1 15 квітня 2021 року, о 23 год. 58 хв., в м. Бережани на вул. Тернопільській, керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER із д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці) та він від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 6810 та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України і такі дії ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП № 1 ( м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНПУ в Тернопільській області сержантом поліції Сапеляком Р.А. кваліфіковані за ч.1 ст. 130 КУпАП, однак зазначений протокол не є належним доказом вини ОСОБА_1 та не може бути взятим судом до уваги, оскільки він складений з порушенням п.9 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, оскільки у ньому не зазначено часу його складання.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Враховуючи зазначену норму закону працівником поліції хоч у складеному протоколі серії ДПР18 № 465898 було вказано, що водій відмовився від освідування на місці зупинки транспорного засобу та відмовився від проходження такого огляду в медичному закладі, однак із долученого до протоколу та оглянутого в судовому засіданні відеозапису видно, що водій на пропозицію працівників поліції продути алкотест на місці зупинки автомобіля зразу погодився та робив неодноразові спроби продути наданий йому працівниками поліції прилад, однак жодного результату так і не отримав, а тому він, вважаючи, що працівники поліції знущаються із нього, знервувавшись сів у машину та поїхав додому. І хоч працівники поліції приїхали по місцю його проживання та забрали його до відділення поліції для складання протоколів про вчинення ним адміністративних правопорушень, однак вони його для проведення освідування до медичного закладу не доставляли. Крім цього, до матеріалів адміністративної справи працівниками поліції не долучено направлення, яке було б надано водію для проведення такого огляду у медичному закладі.

Крім цього, хоч у складеному протоколі 16 квітня 2021 року серії ДПР18 № 465898, видно, що водій ОСОБА_2 15 квітня 2021 року, о 23 год. 58 хв., керував транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER із д.н.з. НОМЕР_1 та з приводу вказаних правопорушень працівниками поліції саме 16 квітня 2021 року складалися протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпП, однак із долучених до матеріалів адміністративних справ відеозаписів, які були досліджені в судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративні правопорушення та які містяться на оптичному диску, вбачається, що всі вказані у протоколі події відбувалися не 15 чи 16 квітня, а саме 14 та 15 квітня 2021 року та частина долучених відеофайлів неналежної якості ( без звуку), а так як встановлена судом розбіжність під час розгляду справи про адміністративне правопорушення усунута не була, а тому вказані відеофайли суд не може взяти до уваги як належний та допустимий доказ.

Суд також вважає, що посилання захисника на те, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно заслуговує на увагу, оскільки згідно пункту 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03 лютого 2016 року № 100, видно, що якщо із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

А так як подані у якості доказу відеофайли не є безперервним фіксуванням зазначених виявлених працівниками поліції порушень, а вони мають ознаки перерваного, а тому їх не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Також суд звертає увагу на те, що у складеному протоколі та долучених до нього документах відсутня інформація про те, яким технічним засобом працівниками поліції проводилося фіксування виявлених ними та вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення фактів.

А так як у постанові Верховного Суду України, винесеній у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках адміністративного провадження № К/9901/1403/17, зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, тому враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що із вказаних підстав поданий працівниками поліції відеозапис не може вважатись належним та допустим доказом вини ОСОБА_1 , оскільки у складеному протоколі та долучених до нього документах відсутня інформація яким технічним засобом працівниками поліції проводилося фіксування виявлених ними та вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення фактів.

Суд також звертає увагу на те, що хоч у складеному 16 квітня 2021 року працівником поліції протоколі серії ДПР18 № 465898 про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпП, вказано, що він 15 квітня 2021 року, керуючи транспортним засобом, порушив п. 2.5 ПДР, а саме, що він на місці зупинки відмовився продути запропонований йому працівниками поліції алкотест, однак вказане спростовується як поясненнями, даними у судовому засіданні ОСОБА_1 , так і долученими до протоколу відеофайлами, з яких видно, що він не відмовлявся від продуття газоаналізатора, а навпаки, робив неодноразові спроби продути вказаний прилад, однак останній жодних результатів не показав. Суд вважає, що працівник поліції, який склав вказаний протокол, для підтвердження своєї підозри у керуванні особою транспортним засобом у стані алкогольного спяніння, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, мав доставити водія для освідування до медичного закладу, або ж та для спростування інформації про несправість вказаного приладу у відповідності до п.3 розділу 11 Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка зареєстрована 11листопада 2015 року в міністерстві юстиції України за № 1413/27858 мав долучили до складеного ним протоколу сертифікат якості та свідоцтво про повірку робочого засобу і вимірювальної техніки і таким чином довести факт справності вказаного приладу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він на місці зупинки автомобіля погодився продути алкотест, однак неодноразово намагаючись продути вказаний прилад і не отримавши результату, зробив висновок про те, що працівники поліції знущаються з нього, а наданий йому для визначення факту вживання алкоголю прилад є несправним, а так як згідно до п. 2.3. Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного спяніння поліцейським використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема сертифікат якості та свідоцтва про повірку робочого засобу і вимірювальної техніки, однак такі документи до адміністративних матеріалів працівниками поліції не долучені та в матеріалах справи відсутнє письмове направлення водія для проведення освідування до медичного закладу та інших доказів, які би спростовували вказані факти особами, які складали вказаний протокол про адміністративне правопорушення суду не надано, та не долучено жодного належного та допустимого доказу його вини, а так як відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи, щодо якої складено протокол, тому суд вважає, що наданими суду доказами не доведено того, що в діях ОСОБА_1 є наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що провадження по справах слід закрити.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, то суд вважає, що провадження по даній справі також слід закрити, виходячи із наступного.

В судовому засіданні ОСОБА_2 своєї вини у вказаному правопорушенні не визнав, пояснивши, що він повертався додому із села Урмань та, проїжджаючи повз міський ринок, що знаходиться в місті Бережани Тернопільської області, на вул. Тернопільській, обігнав транспортний засіб, який рухався дуже повільно, який як потім виявилось був патрульним автомобілем працівників поліції. Працівники поліції, вважаючи, що він порушив правила обгону, збільшивши швидкість, почали їхати за ним та за допомогою проблискових маячків вимагали його зупинитися. А так як він помітив це на повороті біля відділення пошти, тому він, вибравши можливе місце для зупинки та на вимогу працівників поліції зупинив свій автомобіль зразу біля відділення поліції, а тому вважає, що зазначене у складеному протоколі не відповідає дійсності.

В матеріалах адміністративної справи в якості доказу винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, працівниками поліції до складеного протоколу окрім долученого до справи відеозапису інших доказів не долучено.

При винесенні рішення суд зазначає, що стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

А так як судом із підстав, зазначених вище долучений відеозапис, відповідно до правового висновку, зробленого 15 листопада 2018 року Верховним Судом України в рамках адміністративного провадження № К/9901/1403/17 визнаний недопустим доказом, оскільки ні у складеному протоколі, ні в інших долучених до нього документах не міститься посилань за допомогою якого технічного засобу його було здійснено, а крім цього у поданому відеозаписі судом було виявлено розбіжність часу та дати вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, і такі вказані розбіжності працівниками поліції усунуті не були, тому суд прийшов до висновку, що провадження про справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП, слід закрити.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що хоч із оглянутого в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465897, який був складений 16 квітня 2021 року інспектором СРПП ВП № 1 (м. Бережани) Тернопільського РУП Головного управління національної поліції в Тернопільській області Сологубом А.В., видно, що ОСОБА_1 16 квітня 2021 року, о 0 год. 13 хв., в місті Бережани Тернопільської області на вул. Тернопільській, керуючи транспортним засобом марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER із д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору, не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на АДРЕСА_1 , і такі дії ОСОБА_1 поліцейським СРПП ВП № 1 (м.Бережани) Тернопільського РУП ГУНПУ в Тернопільській області кваліфіковані за ст. 122-2КУпАП, однак інспектором поліції при складанні цього протоколу не було вказано за якою частиною зазначеної у протоколі статті 122-2 КУпАП він обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,- суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п. 50-55 Рішення від 06.09.2005) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі Малофєєва проти Росії (Malofeyeva v. Russia, рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення (проведення несанкціонованого пікету), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі Карелін проти Росії (Karelin v. Russia, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А так як під час розгляду справи судом було встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП не була доведена належними та допустими доказами, а всі сумніви щодо доведення вини відповідно до ст. 62 Конституції України трактуються на користь особи, якій висунуто обвинувачення, тому відповідно до ст. 247 КУпАП провадження у вказаних справах слід закрити.

Враховуючи обставини справи та керуючись ст. ст. 9, 247, 251, 280, 283- 287, 289 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено та її захисником, протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.