ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/406/21 Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 33/818/884/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1983 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що 26.12.2020 року о 23год. 10хв. в м. Харкові на вул. Гвардійців Широнінців, 56, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest та в закладі охорони здоров`я КПН ХОР «ОНД» відмовився в присутності двох свідків. В діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, звільнивши його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КУпАП з подальшим переданням його на поруки трудовому колективу Харківської філії ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» для застосування заходів громадського впливу, посилаючись на те, що суд першої інстанції не допитав свідків, а тому їх пояснення неможна визнати належними доказами, а також не надав належної оцінки його каяття та визнання вини. Вказує, що вживав алкогольний напій, а саме пиво, але адекватно враховував обстановку. Суд не надав належної оцінки клопотанню про передачі його на поруки трудовому колективу. Просив суд апеляційної інстанції врахувати те, що він працює водієм і водійське посвідчення йому необхідне для виконання функціональних обов`язків.

Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання керівника РЦЛ м. Харків ПрАТ «МХП» Пилипенко Р.В. про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та передати матеріали справи стосовно нього за ч.1 ст. 130 КУпАП на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування клопотання зазначив, що трудовим колективом розглянуто питання про взяття на поруки ОСОБА_1 , який працює у ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» на посаді водія з 23.12.2017 року і по цей час. Вказує, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення вперше, свою вину визнав, щиро покаявся, характеризується за місцем роботи позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Також зобов`язується здійснювати заходи виховного характеру, спрямовані на недопущення вчинення будь-яких правопорушень, його перевиховання й виправлення шляхом залучення до активної роботи організації, проведення заходів з підвищення кваліфікації, участі у громадських рухах та профілактичної роботи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, а також одночасно просив задовольнити клопотання керівника РЦЛ м. Харків ПрАТ «МХП» Пилипенко Р.В. та передати матеріали справи на розгляд трудового колективу, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості направлення на огляд, відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також відомостями відеозапису з бодікамери працівника поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я (КНП ХОР ОМД) відмовився в присутності двох свідків.

З відомостями, зафіксованими працівником поліції в протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис в протоколі, а також те, що він отримав копію цього протоколу.

Належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

З огляду на викладене, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 5, 6) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобілю за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи суд першої інстанції викликав цих свідків в судове засідання шляхом направлення їм судових повісток поштовим зв`язком з зворотнім повідомленням (арк. 15-16, 18-19). Однак, ці свідки не виявили бажання отримати повістки та вони були повернути в суд першої інстанції із позначкою працівника пошти «адресат відсутній».

Суд апеляційної інстанції також викликав цих свідків шляхом направлення ним судових повісток поштовим зв`язком з і зворотнім повідомленням (47, 48). Проте, відповідно до поштового повідомлення ОСОБА_2 не з`явився до поштового відділення та не отримав судову повістку, яка повернута до суду апеляційної інстанції із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (арк. 54).

Отже суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, виконав всі процесуально можливі дії для виклику свідків, які зазначені в протоколі, в судове засідання для їх допиту. Проте, ОСОБА_1 не заперечує, що саме ці свідки були присутні при його відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Тому суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були присутні на місці події, то їх письмові пояснення є об`єктивними та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який наявний в матеріалах справи (арк. 3) вбачається, що працівник поліції у присутності двох свідків запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки із використаням газоаналізатору Драгер. Від такого огляду ОСОБА_1 відмовився. Після цього, працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, від чого останній також відмовився.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав, що він дійсно 26.12.2020 року керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та був зупинений працівниками поліції і у присутності свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також у медичному закладі.

Вказані дії мають умисний характер, внаслідок чого апеляційні вимоги щодо звільнення від адміністративної відповідальності пов`язані лише з небажанням особи нести адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Між тим, дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП («Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), суд апеляційної інстанції, окрім іншого, повинен при розгляді апеляційної скарги враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті ст. 280 КУпАП та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 8 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А відповідно до вимог ч.1 ст. 21 КУпАП, яка є чинною на момент апеляційного розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Таким чином законодавець чітко визначив, що особи, які визнані винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, у тому числі, ст. 130 КУпАП, не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи, стосовно них, до трудового колективу для вирішення питання застосування заходів громадського впливу.

ОСОБА_1 визнаний винним саме за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ю1 ст. 130 КУпАП, а тому у суду апеляційної інстанції немає процесуальної можливості звільнити його від адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст. 21 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення не на службовому автомобілі, а на автомобілі, який він використовує у власних потребах і цей транспортний засіб йому не належить.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає, а подане керівником РЦЛ м. Харків ПрАТ «МХП» Пилипенко Р.В. клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання керівника РЦЛ м. Харків ПрАТ «МХП» Пилипенка Р.В. щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі ст. 21 КУпАП - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков