Справа № 163/3056/20 Провадження №33/802/56/21 Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С.
Категорія:ст. 472 МК України. Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю представника митниці Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу в.о. начальника Волинської митниці Держмитслужби Литвиненка В. на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 308 (двадцять п`ять тисяч триста вісім) гривень 54 копійки.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Вилучені за протоколом про порушення митних правил № 0804/20500/20 в порядку ст.511 МК України 900 (дев`ятсот) доларів США повернуто ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він прямуючи 11 листопада 2020 року з України в Республіку Польща через митний пост «Ягодин» Волинської митниці Держмитслужби водієм автомобіля «Рено», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, номерний знак НОМЕР_2 , не задекларував за встановленою формою 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становили 25 308,54 гривні, знаходились у гаманці і були виявлені під час митного контролю, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.472 МК України.

В поданій апеляційній скарзі в.о. начальника Волинської митниці Держмитслужби Литвиненко В. просить скасувати постанову судді та ухвалити нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил за ст.472 МК України, наклавши на нього стягнення в межах санкцій даної норми Закону. Вказує на те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України. Вважає, що суд безпідставно не застосував до ОСОБА_1 стягнення у виді конфіскації 900 доларів США.

ОСОБА_1 та його захисник Лисюк В.В. у судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися завчасно і належним чином, що підтверджується телефонограмою від 29.12.2020, яка міститься в матеріалах справи. Жодних клопотань від них про відкладення розгляду справи не надходило.

А тому відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП їх неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника митниці, який підтримував подану апеляційну скаргу та просив скасувати рішення судді та прийняти нове, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст.472 МК України є вірною, в апеляційній скарзі не оспорюється, тому рішення місцевого суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Згідно із вимогами ст.487 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Крім того, згідно вимог ст.489 МК України, при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ст.33-35 КУпАП, які визначають загальні засади накладення адміністративного стягнення, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст.472 МК України порушенням митних правил визнається недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 порушив правила митного декларування, за ст.472 МК України, і це підтверджено матеріалами адміністративної справи.

Також суд вірно наклав адміністративне стягнення на ОСОБА_1 в межах санкції ст.472 МК України у вигляді штрафу без конфіскації товару, що був безпосереднім предметом правопорушення і переміщення якого через митний кордон України обмежено законодавством України.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не конфіскував товар грошові купюри, в дохід держави, є безпідставними, оскільки це вже було предметом розгляду в суді першої інстанції, при цьому суддя врахував вимоги чинного законодавства України, практику Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо дотримання права на мирне володіння своїм майном.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 11 липня 2019 року в справі «Садоча проти України» зазначив, що конфіскація валютних цінностей, які не були письмово задекларовані під час переміщення через митний кордон України, без приховування, є непропорційним заходом відповідальності, а отже порушує вимоги статті 1 Першого протоколу Конвенції. Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Суд першої інстанції вірно врахував позицію ЄСПЛ, що для визнання втручання держави співрозмірним воно має відповідати тяжкості правопорушення, зокрема невиконанню вимог про декларування, а не тяжкості будь-якого іншого правопорушення (легалізації незаконних доходів, ухилення від сплати податків), яке фактично встановлене не було.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, у вчиненому розкаявся, про що свідчать визнавальні пояснення під час складення протоколу, має на утриманні малолітню дитину (а.с.22, 24), а його правопорушення полягало в недекларуванні митному органу коштів у готівковій формі, які він вивозив для його медичного обстеження в польському медичному закладі, що підтверджується відповідним направленням (а.с.28).

Дані обставини, зокрема хвороба ОСОБА_1 повністю підтверджується виписками із медичної карти ОСОБА_1 та епікризами, які містяться в матеріалах справи (а.с.18-21)

При прийнятті рішення суддя врахував письмові пояснення особи, яка порушила правила митного законодавства, долучені до матеріалів справи документи та встановлені в цілому у судовому засіданні обставини.

Таким чином, з урахуванням мотиву вчинення правопорушення (проведення медичного обстеження), суми незадекларованих коштів, наявності пом`якшуючих відповідальність ОСОБА_1 обставин та даних про його особу (вперше притягується за порушення митних правил, вину визнав повністю та щиро розкаявся, одружений, має на утриманні малолітню дитину, хворіє) суд прийшов до вірного висновку, що від його дій тяжкі наслідки не настали та до накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 25308, 54 грн. без конфіскації предметів порушення митних правил.

З такими висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, у матеріалах справи відсутні дані про те, що зазначені грошові кошти отримані незаконним шляхом, або призначені для використання в незаконній діяльності, ніщо не дозволяє припустити, що шляхом застосування конфіскації буде попереджена інша незаконна діяльність - легалізація злочинних доходів, торгівля наркотиками, фінансування тероризму, ухилення від сплати податків.

Доводи на які покликається апелянт, як на підставу скасування постанови є безпідставними, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути правовою підставою для скасування постанови судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу в.о. начальника Волинської митниці Держмитслужби Литвиненка В. залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 03 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов