Провадження №3/263/661/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Томілін О.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з Управління патрульної поліції Донецькій області Департаменту патрульної поліції надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 126644 від 15.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.12.2020 вказані адміністративні матеріали поверталися до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції для належного оформлення, оскільки з фабули протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не зрозуміла суть правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 , не надано відомостей про визначення виду посади останньої, наявність владно-розпорядчих або адміністративно-господарчих повноважень, що унеможливлює питання кваліфікації її дій, як вчинення правопорушення посадовою особою, а також зазначення частини статті 44-3 КУпАП, за якою кваліфікуються дії ОСОБА_1 та надсилання органові (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення, однак, згідно із супровідним листом заступника начальника Лямцева О., матеріали справи повернуто до суду без доопрацювання.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 126644 від 15.11.2020 зазначено: « ОСОБА_1 15.11.2020 о 15:00 год. який є власником об`єкту послуг театр свята « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , не приняв приймання відвідувачів, приймання відвідувачів в закладах розважальної діяльності в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України, що є порушенням п.3 п.п.3 ПКМУ від 11.11.2020 №1100 «Про внесення змін до постанови КМУ від 22.07.2020 №641, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП».

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 цього Кодексу).

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено відеозапис, наданий працівниками поліції, на якому зафіксовано приміщення закладу, де знаходилося кілька дітей та сам процес складання адміністративних матеріалів стосовно ОСОБА_2

21 листопада 2020 року набрав чинності Закон України від 06 листопада 2020 року № 1000-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі Закон № 1000-ІХ), відповідно яким статтю 44-3 доповнено частиною другою, санкцією якої передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення

У протоколі серії ГП № 126644 не зазначено, за якою саме частиною статті ст. 44-3 КУпАП кваліфіковані дії ОСОБА_1 , а суд не наділений повноваженнями здійснювати кваліфікацію або зміну кваліфікації дій особи, відносно якої складений протокол.

Крім того, диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (в редакції станом на день розгляду судом справи) встановлено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція зазначеної статті є бланкетною, тобто такою, де закріплюється лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до положень іншого нормативного акта іншої галузі права. Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм.

Тобто, посилання на спеціальну норму закону є обов`язковим, та за відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки та порушене особою, відповідальність не настає.

З фабули протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не зрозуміла суть правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 , не надано відомостей про визначення виду посади останньої, наявність владно-розпорядчих або адміністративно-господарчих повноважень, що унеможливлює питання кваліфікації її дій, як вчинення правопорушення посадовою особою.

Так, працівники поліції у протоколі від 15.11.2020 зазначили, що « ОСОБА_1 15.11.2020 о 15:00 год. який є власником об`єкту послуг театр свята « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , не приняв приймання відвідувачів, приймання відвідувачів в закладах розважальної діяльності в період з 00 годин 00 хвилин суботи до 00 годин 00 хвилин понеділка на території України, що є порушенням п.3 п.п.3 ПКМУ від 11.11.2020 №1100 «Про внесення змін до постанови КМУ від 22.07.2020 №641, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП».

Однак, вказаний підпункт 3 пункту 3 у зазначеній постанові взагалі відсутній, тому не зрозуміло, яку саме спеціальну норму закону порушила ОСОБА_1 .

Визначення кваліфікації дії особи, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та правильне їх зазначення покладається на посадову особу, яка наділена правом на складання протоколу.

Неправильна кваліфікація дій особи має наслідком закриття провадження у справі, оскільки відсутні чітко регламентовані підстави для відповідальності.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є демонстрація сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суд приходить до висновку про те, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя О.М. Томілін