Категорія:ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Карпука А.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , непрацюючого (згідно відмітки в протоколі) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

ОСОБА_1 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26 вересня 2020 року о 22 год. 40 хв. у м. Луцьку по вул. Ветеранів, 39, керував автомобілем ВАЗ 2107, НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сяпніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п.2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржує її з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що таке судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Посилається на порушення працівниками поліції порядку проведення огляд на стан сп`яніння, на що суд першої інстанції уваги не звернув, а також на неповноту судового розгляду та порушення його права на захист у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання захисту про виклик та допит свідків.

Просить постанову місцевого суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості постанови судді 1 інстанції, на думку апеляційного суду, є безпідставними.

Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин викладених у постанові судді, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у справі доказами і є обґрунтованим.

Так винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: БД №336429 від 26.09.2020, згідно якого ОСОБА_1 26 вересня 2020 року о 22 год. 40 хв. у м. Луцьку на вул. Ветеранів, 39, керував автомобілем ВАЗ 2107, НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, що також підтверджується актом огляду з відміткою про відмову пройти такий, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 5, 6, 7), відеозаписом події з нагрудних камер поліцейських, постановою поліцейського про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, довідкою УПП у Волинській області про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія.

В судовому засіданні апеляційного суду працівник поліції ОСОБА_4 , який допитаний у якості свідка, пояснив, що коли вони під`їхали на місце виклику, ОСОБА_2 повідомив йому, що автомобіль ВАЗ-2107 рухався без ближнього світла фар, виляв проїжджою частиною, а коли зупинився, з місця водія вийшла особа, яка виявляла ознаки алкогольного сп`яніння, який представився ОСОБА_1 .

Пояснив, що результати алкотестера «Драгер» відсутні у справі, оскільки даний водій не набирав у прилад достатнього об`єму повітря, тобто неправильно продував газоаналізатор. У зв`язку з цим було запропоновано проїхати на освідування в медичний заклад, однак ОСОБА_1 відмовився.

Стверджує, що він з напарником чітко бачили рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Допитаний у якості свідка працівник поліції ОСОБА_5 пояснив, що бачив, як транспортний засіб ОСОБА_1 заїжджав у двір будинку, вони на службовому автомобілі заїхали одразу за ним. На місці зупинка даного авто був і заявник ОСОБА_2 , котрий зателефонував в поліцію. В автомобілі ОСОБА_1 , коли той заглушив двигун, було ще двоє осіб з ознаками алкогольного сп`яніння. Зазначив, що він сам особисто з`ясовував чи вживав ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу алкоголь, на що він відповів негативно. Відмова від освідування відбувалась в присутності заявника ОСОБА_2 , який повідомив про дану подію на «102».

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши сукупність зібраних у справі доказів, які підтверджують факт відмови водія транспортного засобу ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його винуватості у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення і вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Будь-яких доказів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді обставин матеріали справи не містять та апелянтом не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, на які суд послався в постанові, відповідають вимогам ст.251 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про неналежність вказаних доказів, є надуманими і такими, що не ґрунтуються на законі.

Його версія про те, що порушена процедура проведення огляду на визначення стану сп`яніння не знайшла свого підтвердження. До апеляційного суду ОСОБА_1 нових доказів стосовно власних доводів у цій частині не надав, а тому суд не вбачає обґрунтованих підстав для прийняття таких, як і не вбачає підстав для скасування постанови суду.

Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена повністю, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2020 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк