ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Алєксєєнко А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.107-Б, справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2020 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшов протокол серії ВАБ №283576 від 04.12.2020 про адміністративне правопорушення, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.44-3 КУпАП, за змістом якого вбачається, що 04.12.2020 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 представник за дорученням ПП «Лета» за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.153, в кафе «Нарешті» порушив постанову КМУ №641 від 22.07.2020, а саме продовжив роботу закладу після 22:00.

ОСОБА_1 повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на адресу його місця проживання, проте, у судове засідання тричі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Також, неодноразово було зателефоновано ОСОБА_1 , на номер мобільного телефону, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення, аби повідомити про виклик до суду, але телефон був вимкнутий.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №283576 від 04.12.2020 ОСОБА_1 своїм особистим підписом засвідчив факт обізнаності щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, ознайомлений з його змістом та повідомлений про місце розгляду справи.

Суд першої інстанції використав всі процесуальні можливості щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд справи, у зв`язку з чим суддя дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність особи відносно якої складено протокол, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.

Суддя, повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як вбачається зі змісту ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.44-3 КУпАП порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною нормою, тобто для визначення складу правопорушення відсилає до норм чинного законодавства та рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням змін, що внесені постановою КМУ від 13 жовтня 2020 року №956) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території України встановлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Зазначена постанова (станом на час вчинення інкримінованого правопорушення) містить 49 пунктів.

Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення, в порушення вимог статті 256 КУпАП, не визначено окремого пункту зазначеної постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року, який було порушено ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції, «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia, рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ, така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки, вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується). Суд зауважує, що рішення у справі «Карелін проти Росії» набрало законної сили.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в протоколі про адміністративне правопорушення не визначено у чому саме звинувачується ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Разом з тим, в протоколі зазначено про те, що 04.12.2020 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 , представник за дорученням ПП « ОСОБА_2 », за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.153, в кафе «Нарешті» продовжив роботу закладу після 22:00.

Відповідно до п.п.11 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України на період дії карантину забороняється робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Згідно ч.1, ч.2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, суддею встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання або до його обов`язків чи повноважень належить забезпечення карантинних чи санітарних норм, встановлення графіку роботи чи обмеження доступу осіб до ресторану, а також не надано доказів на підтвердження того, що він взагалі має будь-яке відношення до зазначеного у протоколі ресторану, оскільки у самому протоколі зазначено про те, що він є представником за дорученням, але саме доручення в матеріалах справи відсутнє.

Також, відомостей, що ресторан «Нарешті» 04.12.2020 року працював поза межами чинного законодавства України, в тому числі санітарних та карантинних норм, а саме після 22 год. 00 хв., матеріали справи не містять.

Фотокартки, додані до протоколу не можуть слугувати доказом того, що заклад працював понад час, встановлений законом, адже незрозуміло, у який саме час їх було зроблено. Від осіб присутніх у закладі не було відібрано жодних пояснень. У якості свідків також не було опитано, а ні працівників ресторану, а ні відвідувачів, які присутні на фотокартках.

Згідно вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою не винуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 року у справі «Karelin v.Russia» заява №926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що вина ОСОБА_1 є недоведеною та не встановленою, оскільки відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відсутні докази того, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 , відносно якого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №283576 від 04.12.2020, входить встановлення графіку роботи закладу, взагалі незрозуміло, в чому саме полягало порушення вимог карантину саме вказаною особою, яке відношення вказана особа має до закладу, чи є вона суб`єктом господарювання, що здійснює діяльність у вказаному закладі та чи має повноваження щодо контролю та обмеження діяльності закладу та не доведено факт того, що ресторан взагалі працював після 22:00 години 04.12.2020 року, приходжу до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 , підлягає закриттю через відсутність події адміністративного правопорушення та відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44-3, 247, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.Б. Алєксєєнко