Справа № 136/800/21
провадження №3/136/339/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, працює в ФОП « ОСОБА_2 » водієм, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія АПР18 №538960 встановлено, що 24.04.2021 о 08:05 годині водій автобуса «MERCEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 здійснив перевезення пасажирів на приміському автобусі у кількості більшій ніж кількість місць для сидіння на чотири чоловіки у кількості 24 (двадцять чотири) людини, що передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, чим порушив п.п.8 п.3 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненому не визнав при вищевказаних фактичних обставинах. Суду пояснив, що 24.04.2021 о 08:05 годині транспортний засіб, яким він керував в режимі таксі та перевозив допустиму технічною. Характеристикою транспортного засобу кількість людей, було зупинено працівниками поліції, не доїжджаючи до зупинки за декілька метрів. Підстави зупинки, зокрема, які пункти ПДР він порушив, поліцейським не було повідомлено, а звернуто увагу на стоячих пасажирів. Його пояснення, що пасажири мали намір вийти на зупинці, поліцейські не взяли до уваги та склали матеріали про адміністративне правопорушення. Просив суд провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов до наступного висновку.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ч.1 ст.44-3 КУпАП, є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретну норму правового акту, яким встановлюються відповідні правила та якої не дотрималася особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

При цьому, у ст.ст.1, 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. Карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що в вину ОСОБА_1 ставиться порушення п.п. 8 п.3 Постанови Кабінету Міністрів України, від 09.12.2020 № 1236,

«Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до вказаної постанови Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р. на території України встановлено карантин.. З 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється "жовтий" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється поміж іншого здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

В підтвердження вини ОСОБА_1 суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №538960 від 25.04.2021, в якому викладено суть правопорушення, що зазначено судом вище; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автобуса «MERCEDES-BENZ», державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до якого визначено кількість сидячих місць 22 у транспортному засобі; фотокопії знімків автобуса із ззовні та пасажирів у середині автобусу, кількість яких нараховано на фотознімку 15, стоячих не встановлено.

Суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути безумовним доказом вини особи у вчиненні правопорушення, оскільки обставини викладені у ньому, мають бути підтверджені іншими належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав за обставин вказаних у протоколі, вказуючи, що перевозив допустиму кількість пасажирів, яка не перевищувала кількість сидячих місць передбачених в документах на транспортний засіб, а перед зупинкою пасажири піднялись для виходу.

Фотознімки не підтверджують факту перевезення пасажирів у приміському, сполученні, ОСОБА_1 в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.

Відповідно 251 КУпАП визначено поняття доказів, де зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Зібрані у справі докази не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02 у справі «Лучанінова проти України», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04 «Малофєєва проти Росії», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08 «Карелін проти Росії»).

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з ч.2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на них доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з правою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатніх, вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43 з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»).

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про не доведення перед судом, поза розумним сумнівом, факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що справу слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.7, 44-3 ч. 1, 221, 251, 256, 276, 278, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя С.В. Шпортун