ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/921/21 Справа № 203/1250/21 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на постанову судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року якою провадження по справі відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, Полтавської області, директора ТОВ «ДОБРОТРАВ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України - закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 06.08.2020 року на митному посту «Полтава» Полтавської митниці ДФС була оформлена митна декларація типу ЕК 10 АА №UА110340/2020/001099 на вивезення за межі митної території України товару частини рослин сушені (трава ехінацея сушена 2010 кг, корені живокосту лікарського-2000 кг., корені аїру-3000 кг. українського походження. Товар експортувався ТОВ «Добротрав» на адресу «НERBONA s.r.o (35002 Сheb, Zatisi 94/18, Czech Republic) згідно контракту вiд 03/08/2020 № 19, інвойсу вiд 03/08/2020 №19, СМR вiд 06.08.2020 №353996, загальною вартістю 18 114,5 євро. Декларування проводила агент з митного оформлення ФОП ОСОБА_2 . Для заявлення в гр.34 (код країни походження) зазначеної више декларації та оформлення сертифікату з перевезення товарiв з України за формою ЕUR.1 вiд 04.08.2020 №110.034535 ТОВ «Добротрав» на адресу ФОП ОСОБА_3 надало довідку Засульської сільської ради вiд 31.07.2020 №4148, що підтверджувала країну походження товару з України. Згідно листа УСБУ в Полтавській області вiд 26.10.2020 № 14/7135, довiдка Засульська сільська рада в 31.07.2020 № 4148 не видавалась.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив дiї, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням вiд митного контролю шляхом надання Дніпровській митниці Держмитслужби в якості підстави для вивезення за кордон 3000 кг кореню аїру, 2010 кг сушеної трави ехінацеї та 2000 кг лікарського кореню живокосту загальною вартістю 595 988, 79 грн. інвойсу від 03.08.2020 №19, що містить неправдиві відомості щодо країни походження товару.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, представником Дніпровської митниці Держмитслужби було подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним в порушенні митних правил та накласти на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 595 988,79 грн. з конфіскацією.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що листом від 23.10.2020 року № 02-46/4792 сільським головою Засульської сільської ради повідомлено, що контракт та договори про заготівлю лікарських рослин з ОСОБА_5 виконавчим комітетом Засульської сільської ради не укладались.

Разом з тим, голова комісії з реорганізації у листі 28.04.2021 року крім іншого повідомив, що надати пояснення за фактом відсутності вищевказаних довідок в переліку, наданому листом Засульської сільської ради від 23.10.2020 року № 02-46/4792, не має можливості, так як працівники, які готували відповіді звільнені, а його судження з доного факту можуть бути лише суб`єктивними.

Вказує, що судом не було враховано не відповідність кількісних показників, заявленого до митного оформлення товару у митній декларації від 25.07.20219 року і вивезеного з України та довідці Загульської сільської ради від 30.07.20220 року № 4148.

В судовому засіданні представник митниці підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Захисник Покотило М.Б. заперечувала проти апеляційної скарги, її доводи вважала безпідставними. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши думку учасників провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до чинного законодавства питання щодо адміністративної відповідальності та провадження у справах за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Викладене також узгоджується зі ст. 251 КУпАП, відповідно до якої докази встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, вирішуючи питання вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, судом першої інстанції було встановлено, що підставою для складення відносно ОСОБА_5 було зазначення неправдивих відомостей щодо країни походження товару. Вказаний висновок було здійснено внаслідок листа УСБУ в Полтавській області від 26.10.2020 року № 14/7135.

Однак, вказаний лист не зазначає беззаперечного та доведеного факту наявності правопорушення з боку ОСОБА_5 , лист лише має припущення та зауваження щодо необхідності здійснення перевірки з боку митниці з метою усунення порушень, якщо такі будуть мати місце.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

Правила визначення країни походження товару зазначено в Розділі II МК України.

Так, країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці (п. 2 ст. 36 МК України).

Випадки, коли подання сертифікату про походження товарів є обов`язковим, зазначені у ст. 44 МК України. В інших випадках можливо підтвердження країни походження шляхом письмової заяви про країну походження товару, зробленої у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що вказаний товар був вирощений не в Україні, а ввезений на територію України з якоїсь іншої країни.

Крім того, в матеріалах справи містяться лист від 18.11.2020 року № 02-52/17, згідно якою Сільрадою було повідомлено та підтверджено видачу довідок за № 4148 та № 3945 щодо заготівки лікарських рослин.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 т. 483 МК України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що митницею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника митниці, оскільки наведені останнім доводи є непереконливими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

При перевірці справи в апеляційній інстанції також не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 467 Митного кодексу України -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун