Категорія:ч.1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його адвоката Кінах Яни Валеріївни, потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2020 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2, 185 КУпАП, та на нього накладено стягнення на підставі ст. 36 КУпАП, у виді штрафу в сумі 136 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10.09.2020 року, близько 21 год. 00 хв. вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 та малолітньої дочки, а саме довів дитину до сліз, перешкоджав матері бачитись з дитиною, штовхнув свою колишню дружину через що остання впала на підлогу та вдарила ліву руку, на зауваження не реагував та не виконав законну вимогу припинити вчиняти домашнє насильство та зірвав нагрудну бодікамеру.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на невідповідність постанови вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи. Посилається, що судом неповно та необ`єктивно з`ясовано обставини справи та вирішено її всупереч вимогам законодавства. Зазначає те, що в його діях відсутній склад правопорушень, за які він притягнутий до адміністративної відповідальності місцевим судом.

Окрім того, зазначає, що саме його колишня дружина вчинила протиправні дії, незаконно прийшла до його помешкання, на підвищених нотах почала з`ясовувати з ним відносини щодо повернення їхньої доньки, місце проживання якої визначене Висновком Служби у справах Луцької міської ради за місцем проживання її матері ОСОБА_2 , а Висновком №94 Служби у справах дітей Луцької міської ради визначено спосіб його ( ОСОБА_1 ) участі у вихованні дитини.

Посилається, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 та ст. 185 КУпАП, оскільки жодних дій, що охоплюються диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП він не вчиняв. Події конфліктної ситуації, яка виникла між ним і його колишньою дружиною, що описані в протоколі серії АПР 18 №529047 про адміністративне правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, та не становлять ознак об`єктивної сторони даної норми матеріального права.

Не погоджуючись з постановою суду в частині притягнення його до відповідальності за ст. 185 КУпАП посилається на те, що він не може нести відповідальності за невиконання законної вимоги працівників поліції, оскільки така вимога не була законною. Вказує, що поліцейські прийшли до його квартири на заяву його колишньої дружини ОСОБА_2 з метою переконатись, що з малолітньою дитиною ОСОБА_3 все гаразд. Після того, як розпочався конфлікт в нього з ОСОБА_2 , який стосувався вимоги повернення дитини до місця проживання матері, втрутились в конфлікт поліцейські, робили зауваження та затримали його, повалили на підлогу, застосувавши кайданки. Вважає, що саме дії патрульних були неправомірними, які незаконно зайшли до його помешкання, а він перебував у власній квартирі, жодних неправомірних дій не вчиняв, лише на підвищених тонах з`ясовував відносини з ОСОБА_2 .

Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а справу про притягнення його до адміністративної відповідальності закрити за відсутності складу інкримінованих правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши апелянта і його представника, які апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, пояснення потерпілої, яка заперечила скаргу, просила постанову залишити в силі, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.294 ч.7 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом не були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною ж 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення насильства в сімї, яке, у відповідності з даною статтею, проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" від 15 листопада 2001 року, під насильством в сім`ї слід вважати будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї, як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Закону, психологічне насильство в сім`ї це насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими спеціально спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдатися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні, в тому числі і моральних.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази про те, що під час сварки, яка стосувалась місця перебування спільної малолітньої дитини, ОСОБА_1 діяв з умислом спричинити дружині та дитині емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, чи вчинити інші дії, а відтак, завдати шкоди їх психічному здоров`ю.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про безпосередніх свідків події.

Із заяви, пояснень ОСОБА_2 та рапорту (а.с. 5, 6, 3), вбачається, що за обставин, вказаних в протоколі між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 виник конфлікт, що стосувався вимоги ОСОБА_4 повернути малолітню дитину матері, оскільки відповідно до Висновку Служби у справах дітей, вона проживає з матір`ю, який переріс у сімейну сварку. Під час цієї сварки останній забороняв проходити в кімнату, де знаходилась дитина, перекривши прохід власним тілом, вів себе агресивно, голосно розмовляв, кричав, а коли ОСОБА_4 наблизилась до дверей кімнати, він відштовхнув власним тілом, від чого та впала підлогу та травмувала руку, - отримала подряпини. Цим самим вважала, той вчинив щодо неї фізичне та психологічне насильство. Вказані обставини відбувались у присутності патрульних, які на її заяву прибули до квартири ОСОБА_1 з метою сприяти поверненню дитини до місця проживання матері.

Аналогічні пояснення ОСОБА_2 дала і в ході апеляційного розгляду, підтвердивши, що в них була фактично сімейна сварка в присутності малолітньої дитини.

Аналізуючи зазначені обставини та пояснення ОСОБА_1 , надані безпосередньо в суді апеляційної інстанції, аналогічні його доводам апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що сама по собі суперечка між колишнім подружжям, яка відбулася 10 вересня 2020 року, у розумінні положень Закону України "Про попередження насильства в сім`ї", не є ані психологічним, ані фізичним насильством, вчиненим щодо ОСОБА_2 та дитини.

Будь-яких даних, які б вказували на вчинення фізичного та психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 , внаслідок чого останній могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю, матеріали справи не містять.

З врахуванням вищенаведеного приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Визнаючи ж винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП суддя суду першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 280 КУпАП, у постанові не навів жодного доказу скоєння ним цього правопорушення.

Так, згідно протоколу серії АПР 18 №529048 про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 10 вересня 2020 року близько 21 год. не виконав законну вимогу припинити вчиняти домашнє насильство, та вчинив бійку з дружиною колишньою, відштовхнув працівника поліції, зірвав нагрудну боді-камеру, тим самим вчинив злісну непокору працівникам міліції, і ці його дії були кваліфіковані за ст. 185 КУпАП.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 р. «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків.

Стаття 185 КУпАП передбачає відповідальність за вищеописані дії.

Разом з тим дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні ним службових обов`язків, оскільки вимога працівника поліції або розпорядження це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, який має бути законодавчо обґрунтований.

Виходячи з наведеного в протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені, не лише вимоги які були поставлені працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вони робились.

Оскільки, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, тому вимога працівника поліції про при припинення домашнього насильства, якого той фактично не вчиняв, не може вважатись в розумінні норм вищевказаного Закону законною.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП у діях ОСОБА_1 , за обставин, викладених у протоколі серії АПР 18 №529048 від 10 вересня 2020 року.

З врахуванням наведеного, ні поліцією, ні судом не доведено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП і будь-які докази вчинення цього правопорушення останнім в матеріалах справи відсутні, а тому постанова суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню, а справа закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду від 19 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 185 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу даних адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк