Справа № 154/3205/20 Провадження №33/802/29/21 Головуючий у 1 інстанції:Лященко О. В.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Приступи С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 420 грн. 20 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06 жовтня 2020 року об 00 год. 10 хв. на вул.Цинкаловського в м.Володимир-Волинському, керував автомобілем марки «Ауді А6», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, та відмовився від проходження у встановленому порядку медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги, передбачені п.2.5 ПДР України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування через необґрунтованість і незаконність та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Вказує, що 06.10.2020 року він дійсно керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, які запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу "Драгер" на, що він погодився, однак його результат був негативний, тобто факт відсутності алкоголю в організмі. Проте, працівників поліції такий результат не задовольнив і вони запропонували пройти огляд на виявлення наркотичного сп`яніння в медичному закладі. На таку вимогу він спочатку не погодився, однак, коли працівники поліції почали наполягати на проходженні такого огляду, то він поїхав з ними в медичний заклад. Прибувши до медичного закладу, один з працівників поліції пішов у приміщення лікарні, а інший залишився з ним в службовому автомобілі. Вони прочекали більше години, однак ніхто не запрошував його для проходження огляду. При цьому, поки вони чекали запрошення на огляд, то працівник поліції, який був разом з ним, переконав його, що відмова від огляду не являється порушенням і не тягне для нього будь-яких наслідків. Зважаючи на це, в кінцевому результаті під психологічним тиском працівника поліції він прийняв рішення відмовитися від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Після цього, працівник поліції запропонував йому написати на бланку протоколу про те, що він відмовляється від огляду, що він і зробив. Копію протоколу йому вручено не було, а лише оформили та вручили тимчасовий талон на керування транспортним засобом, пояснивши, що документи йому будуть повернуті в суді. Свідків, які зазначені в протоколі на місці події не було, що є порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, як ним встановлено ці свідки є колишніми працівниками правоохоронних органів, що викликає сумнів у їх неупередженості. В суді першої інстанції він винним себе не визнавав, однак суд з невідомих причин вказав про визнання ним вини. Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Приступи С.А., які апеляцію підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав викладених в ній, доходжу висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у діях особи, яка керує транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №229157 від 06.10.2020 року, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Протокол без жодних заперечень підписаний ОСОБА_1 , в якому він в графі пояснення зазначив, що від огляду відмовляється;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 06.10.2020 року, з яких вбачається, що вони були присутніми при тому, як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на виявлення наявності чи відсутності стану наркотичного сп`яніння.

Слід зазначити, що вказані свідки будучи належним чином повідомленими про необхідність їх явки до апеляційного суду, в суд не з`явились, а тому судом досліджувались їх письмові пояснення, і з цього приводу сторона захисту не заперечувала. Не просила сторона захисту повторно викликати свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не заперечується і самим ОСОБА_1 , а також поясненнями свідка ОСОБА_4 , опитану при апеляційному розгляді справи, який пояснив, що освідування водія ОСОБА_1 відбувалося біля службового автомобіля поліцейських з участю двох працівників охоронної фірми. В подальшому працівники поліції забрали ОСОБА_1 із собою, а повернувся останній до автомобіля біля 03 години ночі та скаржився на безпідставні звинувачення його поліцейськими у вживанні алкогольних напоїв та наркотичних засобів. Йому добре відомо, що ОСОБА_1 не вживає спиртних напоїв, а вживання наркотичних засобів для нього є неприпустимим у зв`язку із зайняттям спортом.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме - ухиленні особи, яка керувала транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану такого сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 , як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, про те, що працівники поліції порушено порядок проведення огляду на стан сп`яніння так як вони не пропонували йому пройти огляд на виявлення стану наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, до уваги судом не приймаються, оскільки, за положеннями п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року , у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Твердження апелянта про те, що йому не було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення на увагу суду не заслуговує, оскільки, як вбачається із самого протоколу, ОСОБА_1 в графі: "Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності", особисто поставив підпис за отримання копії протоколу. Про те, що це його особистий підпив, в судовому засіданні підтвердив і сам ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння під психологічним тиском працівника поліції в ході апеляційного розгляду справи свого належного підтвердження не знайшло.

Не знайшло свого логічного підтвердження належними та допустимими доказами і твердження сторони захисту про те, що свідків, які зазначені в протоколі та письмові пояснення яких знаходяться в матеріалах справи, не було на місці складення адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 .

Той факт, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не можуть братись судом до увагу як докази через те, що вони були працівниками правоохоронного органу, на увагу суду не заслуговує, оскільки, як вбачається із відповідей УМВС України у Волинській області наданих на адвокатський запит, ОСОБА_2 є колишнім працівником органів внутрішніх справ, а ОСОБА_5 - службу в органах УМВС України службу взагалі не проходив. При цьому, за положеннями п.6 розділу ІІ Інструкції №1452/735, як свідки не можуть бути залучені поліцейські, тобто діючі працівники органів внутрішніх справ.

Доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на огляд в медичний заклад, не мають правового значення в даній справі, оскільки останній від проходження такого огляду відмовився, що і зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає.

А тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.11.2020 року, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 листопада 2020 року щодо нього, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк