ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2056/21 Головуючий в 1 інст. Геєць Ю.В.
Провадження № 33/807/419/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Левицької Юлії Василівни, за апеляційною скаргою останньої на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454,00 гривень.

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, 14.02.2021 року о 01-34 годині, в м. Запоріжжя, по пр. Соборний, 143, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Citroen C3», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю з ротової порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, від керування відсторонений, транспортний засіб залишено на місці зупинки, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній захисник, вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 в розгляді справи участі не брав, про що свідчить сама постанова та докази в матеріалах справи.

Суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , порушивши права особи, яка притягається до відповідальності на справедливий суд, не надавши можливості останньому висловити свою думку, здійснювати захист своїх прав та інтересів, надавати докази та спростувати інформацію, яка мала місце під час складання протоколу. ОСОБА_1 був позбавлений можливості заявляти клопотання про виклик свідків, які підтвердили обставини справи, які були насправді при його затриманні працівниками управління патрульної поліції.

Зазначає, що працівники патрульної поліції під час його зупинки та складання протоколу не ознайомили його з правами, як того вимагає ст. 63 Конституції України.

Крім того, захисник зазначає, що прослухавши та ознайомившись з відеозаписом, з`ясувала, що мова у ОСОБА_1 чітка та ніяким чином, не можливо зазначити, що останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Натомість, ОСОБА_1 надає чіткі пояснення, висловлює свою думку щодо його незаконного зупинення працівниками поліції. На відео відсутній запис, який б підтверджував, що у ОСОБА_1 тремтять руки та стан його поведінки під час зупинки є неадекватний. Суперечки йдуть за те, що у останнього були відсутні габаритні вогні, що стало підставою щодо зупинки транспортного засобу.

Крім того, відеозапис, який є в матеріалах справи є неякісним, обличчя правопорушника на відео відсутнє.

Також наголошує увагу суду, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом та його транспортний засіб не було доставлено на спеціалізований штраф майданчик. Навпаки, ОСОБА_1 в цей день після складання протоколу сів за кермо і продовжив свій рух.

Зазначає, що в порушенні вимог закону, копія протоколу не вручалася ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 не знав ні про час, ні про дату і місце розгляду справи за обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

Просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не знав про розгляд справи, його захисник адвокат Левицька Ю.В. ознайомилась з матеріалами справи тільки 11.04.2021 року.

Просить суд постанову судді суду першої інстанції скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Левицької Ю.В., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, то суд зазначає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на апеляційне оскарження сплинув 19 квітня 2021 року, захисник з матеріалами справи ознайомився 11 травня 2021 року, а апеляційну скаргу подав 19 травня 2021 року. Вказані доводи є такими, що дають суду підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Щодо по суті розгляду вказаної справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення працівником поліції зазначено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків (а.с.1).

Більш того, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується письмовим поясненнями свідків ОСОБА_2 (а.с.7) та ОСОБА_3 (а.с.6)

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції або свідків було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 чи його захисник до суду не надали.

Навпаки, наявні відеозаписи свідчать про те, що водія ОСОБА_1 зупинили працівники поліції за порушення вимог ПДР України, який після чого відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці та у закладі охорони здоров`я у присутності свідків,

Порушення обвинуваченим ПДР України, за що останній був зупинений, підтверджується також постановою ЕАН №3784872, яка не була оскаржена в поряду КАС України та станом на розгляд справи є законною і чинною, і такою, яка підтверджує правову підставу працівників поліції зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що свою чергу свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про незаконність дій працівників поліції.

З приводу доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, апеляційний суд вважає вказані доводи безпідставними.

Судом першої інстанції вживалися заходи для виклику ОСОБА_1 в судове засідання, а саме направлялися судові повістки (а.с.15, а.с.16), запитувалась інформацію про реєстрацію місця проживання особи (а.с.17). Повістки поверталися до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи в суді першої інстанції за відсутністю ОСОБА_1 не є порушенням прав і свобод останнього.

Апеляційний суд в обґрунтування вказаного висновку виходить з такого.

Стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є абсолютним.

Крім того, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до матеріалів ОСОБА_1 був обізнаний про складання працівниками поліції протоколу відносно нього, що підтверджується відеозаписом, який міститься в матеріалах справи.

Таким чином, ОСОБА_1 , знаючі про складання матеріалів будь-яких активних дій для того, щоб дізнатися про існування провадження не вживав, а тому розгляд справи за його відсутністю не є порушенням права і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним доказом, а тому має оцінюватись у сукупності з усіма наявними матеріалами справи. Протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладені судом в основу прийнятого рішення.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Інші доводи, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, та суд дав їм оцінку і навів свої висновки, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції. Перевірені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву. В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Отже винність ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в матеріалах адміністративної справи, а відтак у відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому слід зазначити, що згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, зазначене свідчить про те, що суд повинен оцінити всі докази наявні в матеріалах провадження у своїй сукупності та прийти до висновку про винність, чи невинність особи в інкримінованому йому правопорушенні.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що впливатимуть зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцією факту (рішення ЄСПЛ, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишить місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1987 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.1, 2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами при розгляді справ як джерело права, з приводу забезпечення права на апеляційне оскарження, у справі «Скорик проти України» вказав, що, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Так, під час перегляду справи, відносно ОСОБА_1 вислухано було його захисника, оцінено докази у справі та надано обґрунтовані висновки суду про те, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи. Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції не встановлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і скасуванню за доводами апеляційної скарги не підлягає

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Левицької Юлії Василівни про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Левицької Юлії Василівни, залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 9 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200,00 гривень у дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/2056/21