Провадження № 3/127/3668/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 21.04.2021 о 23.00 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, перебуваючи в п`яному вигляді вчинив домашнє насильство відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в погрозі фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю останньої.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнав та суду пояснив, що жодних проявів домашнього насильства відносно своє тещі він не вчиняв, в стані алкогольного сп`яніння не перебував. Теща постійно звертається до поліції із заявами на нього, з метою позбавлення його батьківських прав. Окрім того, зазначив, що у них з тещею наявний спір щодо розподілу майна.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 повернувся додому в стані алкогольного сп`яніння, почав обзивати її та погрожувати. Зауважила, що все це відбувалось в присутності дитини.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини другої статті 173-2 КпАП випливає, що адміністративна відповідальність настає у разі вчинення особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті. При цьому частиною першою зазначеної статті визначено, що домашнє насильство полягає у вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Як випливає з протоколу про адміністративне правопорушення 21.04.2021 о 23.00 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, перебуваючи в п`яному вигляді вчинив домашнє насильство відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали в погрозі фізичною розправою.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з диспозицією частини першої статті 173-2 КпАП об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

З сукупного аналізу наведених вище норм випливає, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією статті 173-2 КпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Як вже суд зазначив вище, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що ОСОБА_1 , вчинив один з видів домашнього насильства, а саме - психологічне. Такі ж відомості повідомила в судовому засіданні й заявник ОСОБА_2 . Натомість, ОСОБА_1 в судовому засіданні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення заперечив, повідомивши, що жодних проявів домашнього насильства він не вчиняв, крім того заперечив, що перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Суд при цьому враховує, що матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 була чи могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім наведеного, суд приймає до уваги, що докази на підтвердження в діях ОСОБА_1 ознак повторності, суду також надані не були.

При цьому, суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 251 КпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010, відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначено, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 173-2, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: