ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3917/21 Номер провадження 33/814/393/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко А. Г. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

з участю секретаря Яковенко В.С.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника - адвоката Репало Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_3 », визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Згідно постанови судді, 16 квітня 2021 року о 12:55 год., ОСОБА_2 в м. Полтава, по вул. Київське Шосе, 25-а керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM, д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом HANGLEK, д.н.з. НОМЕР_2 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», вчинивши вказане порушення повторно протягом року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції в частині призначеного покарання, а саме, позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 місяці, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати аналогію закону та призначити менш суворе покарання штраф, замість позбавлення права керування.

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що оскаржувана постанова була винесена судом без його участі та про її існування він дізнався від працівників поліції 12 травня 2021 року, після чого подав 19 травня 2021 року апеляційну скаргу.

Враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 підлягає поновленню з огляду на його пропуск з поважних причин.

Так, ОСОБА_2 не приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції та дізнався про існування оскаржуваної постанови від працівників поліції 12 травня 2021 року, після чого, подав 19.05.2021 року засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної ухвали від 28 квітня 2021 року була направлена судом першої інстанції ОСОБА_2 18 травня 2021 року.

Вказані обставини свідчать про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак останній підлягає поновленню.

Заслухавши пояснення порушника та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, а також іншими документами.

Приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, місцевий в повному обсязі відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення і дійшов правильного, законного та обґрунтованого висновку про доведеність вини водія у порушенні п.31.3.б) ПДР України та відповідно у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_2 підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку і навів у постанові.

Не заперечуючи факт скоєння адміністративного правопорушення, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив застосувати аналогію закону, а саме - положення ст. 69 КК України, яка наділяє суд правом призначити покарання нижче від найнижчої межі та обрати його у вигляді штрафу, який не передбачений ч. 4 ст. 121 КУпАП з огляду на існування пом`якшуючих його відповідальність обставин, а також враховуючи той факт, що він є професійним водієм вантажного транспорту, іншої професії не має, а позбавлення його посвідчення водія залишить без засобів до існування.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, необхідно зазначити, що діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено такого правового механізму, який би дозволяв призначати адміністративне стягнення у меншому розмірі, ніж те, яке встановлено тією чи іншою статтею як міра відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За змістом ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною четвертою статті 121 КУпАП передбачено санкцію лише у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або найбільш суворий з адміністративних стягнень - адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

В даному випадку, суд першої інстанції, встановивши винуватість водія ОСОБА_2 в скоєнні проступку за ч. 4 ст. 121 КУпАП, визначив йому найменший розмір адміністративного стягнення у вигляді трьох місяців права керування транспортирними засобами.

Твердження апелянта про те, що судом не було дотримано принципу індивідуалізації покарання не заслуговує на увагу, оскільки суд вірно встановив всі обставини по справі та обговоривши можливість призначення покарання, обрав найменший розмір адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.4 ст. 212 КУпАП.

Враховуючи, що при накладенні адміністративного стягнення суддею місцевого суду відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та майновий стан та застосовано мінімально можливе покарання за скоєне правопорушення, правових підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

З огляду на відсутність підстав для зміни чи скасування постанови суду, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а постанови суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна