Справа №: 700/12/21
Провадження № 3/700/28/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 лютого 2021 року суддя Лисянського районного суду Черкаської області: Пічкур С.Д. за участю секретаря судового засідання: Сіденко Н.П., представника потерпілої: Бецковської Н.О., представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката: Різника Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі суду в смт. Лисянка матеріали, які надійшли від Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступник директора КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2» проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 173-4 ч.1 КУпАП,

установив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №326774 від 13 січня 2021 року, складеного начальником сектору превенції Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, протягом вересня-листопада 2020 року заступник директора КЗ «Лисянська ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2» ОСОБА_1 вчиняла систематичний психологічний тиск, принижувала гідність учениці 7-Б класу ОСОБА_2 , яка не виконала завдання класного керівника з підписання колективної заяви батьків учнів 7-Б класу до директора школи з проханням залишити ОСОБА_1 класним керівником та здійснити їй доплату за класне керівництво, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173 4 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, направила клопотання про розгляд справи без її участі, за участю її адвоката.

Адвокат Різник Ю.С. в судовому засіданні та в письмовому клопотанні просив закрити провадження по справі, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, оскільки наявні в матеріалах справи письмові пояснення учнів мають взаємовиключний характер, які, на його переконання, по різному описують відносини між заступником директора школи та потерпілою, що вказує на особистісні неприязні відносини. В порушенням вимог КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення був складений більш ніж через два місяці від подій, у протоколі не зазначено про системність порушення, не зазначено про завдану шкоду. Подані у справі докази є неналежними та недопустимим, аудіо запис виховної години зроблений з порушеннями, роздруківка переписки з додатку Viber не може бути ідентифікована. На підставі викладеного, захисник вважав, що провадження у справі підлягає закриттю, через відсутність в діях події і складу адміністративного правопорушення.

Законний представник потерпілої ОСОБА_3 в судому засіданні зокрема пояснила, що класний керівник ОСОБА_1 систематично вчиняє булінг не тільки відносно її дитини, а й інших учнів. Вона неодноразово зверталась до поліції з заявами та до директора школи, але поліцейський ОСОБА_4 не належно виконує свої професійні обов`язки, з помилками склав протокол про адміністративне правопорушення. На даний час дитина боїться ходити до школи, класним керівником створені умови соціальної ізоляції, для подолання наслідків булінгу звертались до психолога.

Вислухавши учасників судового розгляду, розглянувши надані письмові докази, аудіо запис класної години, та заслухавши думку спеціаліста психолога ОСОБА_5 за результатами співбесіди з малолітньою ОСОБА_2 , суд дійшов таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 173-4 КУпАП відповідальність за булінг (цькування) настає за діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Законом України «Про освіту» визначено, що булінг (цькування) - це діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого (п. 3-1 ч. 1ст. 3 цього закону), а також зазначені типові ознаки булінгу, а саме, систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності), а також дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Таким чином, у протоколі про адміністративне правопорушення має бути відображено суть адміністративного правопорушення, яке має включати не лише дані про повідомлення про булінг, але і час, місце здійснення самого булінгу, фактичні дані відносно того, що зазначений факт мав місце, коли, ким та яким чином він був здійснений, оскільки це підлягає доказуванню під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі.

Так, з аналізу вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть адміністративного правопорушення, зводиться до вчинення тиску на дитину під час проведення виховної години 29 вересня 2020 року.

Встановлення в діях особи - учасника освітнього процесу діяння, яке полягає у психологічному насильстві, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, відповідно до ст. 221 КУпАП належить до компетенції районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді).

Так, за змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються окрім протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В судовому засіданні суддею у відповідності з ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП було досліджено обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені в їх сукупності.

Згідно довідки від 29 грудня 2020 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 зокрема встановлено, щоспочатку непорозуміння із класним керівником ОСОБА_1 виникли із-за звинувачень класного керівника, що вона (учениця) та її мама ( заявниця), розповсюджують у класі та в селищі між іншими батьками учнів неправдиву інформацію про розмір заробітної плати класного керівника. Про це ОСОБА_1 сказала учениці, зазвавши її до себе в кабінет в 20-х числах вересня 2020 року. 28.09.2020 року класний керівник передала учениці ОСОБА_6 заяву, нібито від батьків учнів цього класу, з проханням підписати дану заяву у своїх батьків та повернути їй.

Суть цієї заяви в тому, що батьки просять залишити ОСОБА_1 класним керівником та вирішити питання про здійснення ОСОБА_1 додаткової доплати за керівництво класом - в силу своїх функціональних обов`язків заступника директора з навчальної роботи ЗОШ № 2, чинним законодавством не передбачено право такої посадової особи на оплатне виконання такою посадовою особою, ще і обов`язків класного керівника. Хоча на безоплатній основі здійснення керівництва класом - не заборонено. Таким чином, обов`язки класного керівника заступник директора з навчальної частини ОСОБА_1 виконувала в 2018 -2020 роках.

Як вказує учениця, цього ж дня вона передала заяву свої матері ОСОБА_3 . Мати, ознайомившись із заявою повідомила доньці, що сама занесе дану заяву в школу і передасть не ОСОБА_1 а безпосередньо директору школи, тому що її хвилює та обставина, що для вирішення своїх майнових питань класний керівник залучає учнів.

Під час проведення виховної години 29 вересня 2020 року, класний керівник ОСОБА_1 підняла ОСОБА_7 та задала їй запитання чому вона не принесла їй передану батькам заяву. Коли дитина повідомила що розповідала їй чому не принесла заяву і оголосила ще раз причину неповернення заяви класному керівнику, ОСОБА_1 в категоричній формі потребувала від 12-літньої дитини повернути заяву їй в руки. При цьому наголосила, що її, ОСОБА_1 , не цікавить як вона це зробить. При здійсненні вказаного виступу ОСОБА_1 не могла не усвідомлювати, що вирішення даного питання на свою користь уже не є в можливостях і компетенції дитини. Таким чином ОСОБА_1 вчинила психологічний тиск на дитину, ОСОБА_7 , завдавши їй як мінімум емоційного дискомфорту, та поставивши перед необхідністю вибору - іти на конфлікт з батьками, або на конфлікт із класним керівником.

Згідно протоколу засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) КЗ «Лисянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2» від 22 жовтня 2020 року, члени комісі вбачають конфліктну ситуацію, що склалася як підозру на булінг, жертвами якого стали учні 7-Б класу ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

З пояснень ОСОБА_10 , провідного фахівця із соціальної роботи РЦ СССДМ, в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки булінгу відносно дітей. Як пояснила ОСОБА_11 соціальний педагог, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 зверталися до неї з приводу вчинення їхнім класним керівником ОСОБА_1 психологічного тиску. На вчинення психологічного тиску на дітей під час проведення виховної години 29 вересня 2020 року вказує і головний спеціаліст служби у справах дітей Лисянської РДА Слинько Л.В.

У судовому засіданні психолог ОСОБА_5 після проведення співбесіди з дитиною на одинці, з дозволу обох батьків, суду пояснила, що зі слів дитини, на неї вчинявся психологічний тиск з боку класного керівника ОСОБА_1 , але вказати точний період часу дитина не може. Дитина стривожена, пригнічена, сторонній вплив шляхом вмовлянь вона виключає, але факт булінгу мав місце.

За викладених обставин, факт булінгу з боку класного керівника ОСОБА_1 щодо учениці ОСОБА_2 мав місце протягом вересня 2020 року, що встановлено і засіданням спеціальної комісії за результати службового розслідування, висновок якої ОСОБА_1 не оскаржувала.

Інших, будь-яких належним та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 продовжувала вчиняти булінг відносно ОСОБА_2 протягом жовтня листопада 2020 року, як зазначено у протоколі, суду не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Не втручання в переписку у додатку між дітьми, зауваження щодо не вивченого уроку та відібрання телефонів на уроці, не є булінгом в розумінні ст. 173-4 ч. 1 КУпАП. З цього приводу службове розслідування не проводилось, будь-які рішення комісії з булінгу відсутні, скарги надходили лише від матері ОСОБА_2 , що вказує також на наявність міжособистісного конфлікту. В той же час, ОСОБА_1 як педагог в першу чергу має сприяти злагодженню конфліктних ситуацій саме між дітьми та з батьками дітей.

Приймаючи до уваги викладене, суддя робить висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні булінгу (цькування), тобто діяння учасника освітнього процесу, які полягають у психологічному насильстві стосовно малолітньої особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілого, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, яке стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Відповідно до частини 1 статті 19 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р.(редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) (надалі - Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно з частинам 3, 4 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Статтею 2 Конвенції імперативно встановлено, що держави учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких небудь інших обставин.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівів.

Згідно зі ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що факт булінгу підтверджується протягом вересня 2020 року, а інші сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, тому на час розгляду справи строк притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення закінчився, у зв`язку із чим на підставі ст. 38 КУАП адміністративна справа підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, ст. ст. 38, 251, 280, 283, 284, 294, ч. 1 ст. 303 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 173-4 ч. 1 КУпАП.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173-4 ч. 1 КУпАП, закрити в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанову протягом десяти днів з дня винесення може бути о скаржено до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області особою, щодо якої її винесено, її захисником або потерпілою.

Суддя С. Д. Пічкур