Номер провадження: 33/813/697/21
Номер справи місцевого суду: 474/26/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відсутність учасників матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 454 грн.

Відповідно до постанови суду, 07.01.2021 року біля 02 год. 13 хв., гр. ОСОБА_1 , рухаючись за адресою: м. Одеса, проспект Добровольського 139А/1, керував транспортним засобом марки «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, тремтіння рук). Однак, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в встановленому законом порядку відмовся в присутності двох свідків.

Не погоджуючись із вказаною постановою, 26.04.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року, як пропущеного з поважних причин, зокрема, через те, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, а дізнався про судове рішення із ЄДРСР 19.04.2021 року.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була прийнята Суворовським районним судом м. Одеси від 31 березня 2021 року у відсутність правопорушника ОСОБА_1 .

Незважаючи на це, матеріали справи не містять доказів того, що копія постанови була вручена ОСОБА_1 у встановлений ст. 285 КУпАП триденний строк з моменту винесення, інформації щодо дати отримання ним копії постанови поштою у матеріалах справи також немає.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що копію оскаржуваної постанови він не отримував, а дізнався про судове рішення із ЄДРСР 19.04.2021 року, матеріалами справи не спростовані.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд доходить таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, остання була призначена до розгляду в судовому засіданні на 31.05.2021 року, на 11.00 год., про що правопорушник ОСОБА_1 був завчасно повідомлений, а саме 13.05.2021 року (а.с.42-43), однак до суду в назначений день і час не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Крім того, в день розгляду справи, а саме 31.05.2021 року від адвоката Чирки О.О., яка уклала договір на захист прав ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді в той же день, тобто 31.05.2021 року, надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с.44-46).

Проте, враховуючи те, що правопорушник ОСОБА_1 був завчасно повідомлений про час і місце судового засідання, а саме 13.05.2021 року, а також враховуючи скорочені строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачені ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вирішив відмовити в задоволенні заяви адвоката Чирки О.О. про відкладення розгляду справи і слухати її на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При вирішенні питання про винесення постанови, суд першої інстанції виходив із того, що ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, підпунктом «а» п.2.9. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від10.10.2001№ 1306 (далі ПДР), визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також пунктом 2.5 ПДР визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із дослідженого судом відеозапису, щодо доданий до матеріалів адміністративної справи, вбачається законність та обґрунтованість зупинення працівниками поліції автомобіля під керуванням особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, що мав явні ознаки сп`яніння.

Крім того, із дослідженого відеозапису вбачається, що будь-яких порушень працівниками поліції «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, допущено не було.

Із вищевказаного відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 погоджувався з тим, що він керував автомобілем, чим спростовуються його доводи про те, що він не керував транспортним засобом марки «Toyota Venza», державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому у працівників поліції не було підстав складати відносно нього протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18, № 279527.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому не пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, так як із відеозапису вбачається, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки, так і в медичному закладі, у встановленому законом порядку в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП за кваліфікуючими ознаками - керування транспортними засобами в стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому суд правильно виходив із того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю знайшла своє підтвердження в матеріалах справи, та підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 279527 від 07.01.2021 року (а.с.3);

- поясненнями вищевказанихсвідків (а.с. 4,5);

- відеозаписом скоєного правопорушення (а.с. 8).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він був неналежним чином повідомленим судом першої інстанції про час і місце судового засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції здійснив виклик ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 31.03.2021 року, за адресою, яка вказана у матеріалах справи, та згідно довідки про місце реєстрації, повісткою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду з відміткою про вручення поштового відправлення та підписом ОСОБА_1 від 15.03.2021 року (а.с.13).

Будь-яких клопотань чи заяв про перенесення дати слухання справи від особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, до суду не надано, як і не надано будь-яких доказів, що могли б виключати вину у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, суд обгрунтовано вказав, що відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України (далі Конвенція), гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Це право включає в себе доступ до правосуддя за Конституцією України.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Виходячи з викладеного, та враховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 279527 від 07.01.2021 року було складено у присутності ОСОБА_1 , про що свідчить вищевказаний відеозапис, то слід дійти висновку про те, що ОСОБА_1 було відомо про існування судового провадження відносно нього. Однак, як було зазначено вище, до суду в назначений день і час він не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки за змістом ст.268 КУпАП, при розгляді даної категорії справ присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою, то суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність розгляду справи у відсутність правопорушника, на підставі наявних у справі доказів.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 289, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 31 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда