П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., за участі прокурора - Вакула Ю., розглянувши матеріали Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Закарпатській області Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , за частиною другою статті 172-4 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за пов`язані з корупцією правопорушення посадовою особою місцевого самоврядування 4 категорії, порушив обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції», а саме, одночасно із виконанням обов`язків директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради після підписання 04.05.2017 попередження про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про запобігання корупції» являвся з 03.05.2007 року керівником товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-ТРАНС» (; Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16), засновником та кінцевим бенефіціарним власником (контролером) товариства, що має на меті одержання прибутку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП не визнав, надав пояснення аналогічні тим, що містяться в письмових запереченнях, у яких, зокрема, зазначено, що з моменту створення товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-ТРАНС», а саме, 03.05.2007 року він планував бути директором згаданого товариства, однак через відсутність потреби у здійсненні господарської діяльності відповідного статусу не набув. При цьому, ОСОБА_1 наголосив у письмових поясненнях, що він не набув і статусу засновника в силу офіційного тлумачення згідно з рішенням Конституційного Суду України №1-рп/2013 від 05.02.2013 частини четвертої статті 58, частини першої статті 64 Закону України «Про господарські товариства», за роз`ясненням якого у випадку невнесення особами до статутного фонду внесків протягом року з дня реєстрації підприємств особа втрачає право на частку в таких підприємствах. З посиланням на статті 38 та 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» вказує, що були наявні підстави для винесення рішення про припинення юридичної особи внаслідок неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій і документів фінансової звітності. Стверджує, що інформація, відображена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не свідчить про наявність чи відсутність внесків, грошових коштів; а інформація, отримана державним реєстратором із статутів відповідних товариств, де зазначено ймовірний намір внести відповідні кошти, свідчить тільки про ймовірність внесення грошових коштів учасниками товариства, проте невнесення таких коштів не тягне за собою правових наслідків у вигляді набуття статусу засновника та кінцевого бенефіціара.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію та надані пояснення ОСОБА_1 , також зазначив, що доказів його вини не надано.

Прокурор в судовому засіданні пояснив, що вважає доведеним скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-4 КУпАП, що виразилося у порушенні ним встановлених законом обмежень щодо входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку. Просив суд визнати винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за ч. 2 ст. 172-4 КУпАП. Прокурор також надав суду висновок від 26.04.2021 № 22/3-183вих21 згідно якого вважає, що датою виявлення адміністративного правопорушення слід вважати 26.01.2021 року дату надання пояснень ОСОБА_1 з питань порушення визначених законом обмежень для посадової особи місцевого самоврядування, оскільки склад адміністративного правопорушення, зокрема його суб`єктивної сторони, неможливо було встановити без аналізу результатів опитування особи, щодо якої проводиться перевірка.

Слід також зазначити, що у судове засідання 14.06.2021 року на 14 год. 00 хв. не прибула особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник адвокат Мигальчич Л.А., проте вкотре подали клопотання про відкладення розгляду справи через за діяння у цей день у кримінальному провадженні № 308/7566/20 протягом усього дня.

Судом було з`ясовано, що розгляд кримінального провадження № 308/7566/20 у цей день відбувався лише у першій половині дня, відповідно ніщо не заважало ОСОБА_1 прибути на розгляд цієї справи 14.06.2021 року на 14 год. 00 хв.

Слід зазначити, що сторони вже надавали свої пояснення суду інших судових засіданнях, розгляд справи був вперше призначений на 18.03.2021 року на 09 год. 30 хв., та у подальшому неодноразово відкладався на: 30.03.2021 року на 09 год. 30 хв., 19.04.2021 року на 09 год. 30 хв., 26.04.2021 року на 13 год. 00 хв., 14.05.2021 року на 14 год. 00 хв., 24.05.2021 року на 09 год. 30 хв., та на 14.06.2021 року на 14 год. 00 хв. за клопотанням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , та прокурора задля ознайомлення з матеріалами справи, підготовки до розгляду справи та надання письмових пояснень. Сторони скористалися правами наданими їм Законом, подали суду свої письмові заперечення та надали усні пояснення з приводу обставин справи.

Відтак, суд вважає що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання 14.06.2021 року на 14 год. 00 хв. є свідомим затягуванням розгляду справи, спрямованим на уникнення відповідальності, встановленої Законом через сплив строків, встановлених ст. 38 КУпАП, що є зловживанням своїми правами, наданими Законом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вжив всіх дієвих заходів для повного та всебічного розгляду справи за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , останній скористався правами на ознайомлення із матеріалами справи, надання усних та письмових пояснень, безпосередньої участі у розгляді справи, проте почав зловживати своїми правами, що є неприпустимим, відтак слід завершити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність;

Положення статті 172-4 КУпАП регламентують відповідальність за порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності. Зокрема, частиною другою статті 172-4 КУпАП визначено відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особа здійснює функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляє інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації).

Об`єктом адміністративного правопорушення, що охоплюється статтею 172-4 КУпАП, є суспільні відносини у сфері державного управління, а також у сфері запобігання та протидії корупції.

Суб`єктом правопорушень за статтею 172-4 КУпАП є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», за винятком депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних, помічників-консультантів народних депутатів України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України.

Правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-4 КУпАП є правопорушенням з формальний складом, і тому не залежить від факту отримання особою прибутку чи завдання шкоди, вважається закінченим з моменту входження особою (державним службовцем) до складу органу управління підприємства або організацій, що має на меті одержання прибутку.

Суддею досліджено витяг з розпорядження міського голови Ужгородської міської ради від 03.05.2017 №58-р «Про переведення ОСОБА_1 », згідно з яким ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради на посаду директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради з 04 травня 2017 року із збереженням йому 7 рангу посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 16).

У відповідності до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 як посадова особа місцевого самоврядування з урахуванням визначення, наданого у примітці до статті 172-4 КУпАП, є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, що охоплюються вказаною статтею кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що 04 травня 2017 року ОСОБА_1 власноручно підписано попередження про спеціальні обмеження, встановлені Законами України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та «Про запобігання корупції» щодо прийняття на службу в органи місцевого самоврядування та проходження служби в органах місцевого самоврядування (а.с. 15).

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 28-30) кінцевим бенефіціарним власником (контролером) товариства з обмеженою відповідальністю «ТОР-ТРАНС» із розміром статутного капіталу 42000,00 грн (; місцезнаходження юридичної особи - АДРЕСА_2 ), керівником значиться ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_3 , розмір внеску до статутного фонду якого зазначено 42000,00 грн., є - ОСОБА_1 .

Згідно з приписами статті 25 Закону України «Про запобігання корупції», яка передбачає обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, забороняється:

1) займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України;

2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Згідно з частиною першою вказаної статті обмеження, передбачені частиною першою цієї статті, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних, помічників-консультантів народних депутатів України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, Першого заступника Голови Верховної Ради України та заступника Голови Верховної Ради України, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб у державних органах; при цьому станом на 04 травня 2017 року обмеження, передбачені частиною першою цієї статті, не поширювалися тільки на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), присяжних.

Заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності ведення діяльності створеною ним юридичною особою та ймовірності припинення державної реєстрації товариства відповідно до законодавства суддею оцінюються критично.

За нормами статті 5 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 року 1576-XII, окремі положення якого відносно товариств з обмеженою відповідальністю втратили чинність 17.06.2018 року з набранням чинності Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року №2275-VIII, якщо в установчих документах товариства не вказано строк його діяльності, товариство визнається створеним на невизначений строк.

Чинним законодавством регламентовано добровільне припинення юридичної особи, в тому числі товариства (ст. 104, 105, 110 Цивільного кодексу України, ст. 48 чинності Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 року №2275-VIII, ст. 19 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 року 1576-XII).

При цьому, за приписами частини п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, у період з 04.05.2017 року до дати складання протоколу, займаючи посаду директора Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради та одночасно будучи засновником, керівником (одноособовий виконавчий орган) ТОВ «ТОР-ТРАНС» (підприємство, що має на меті отримання прибутку, види діяльності якого: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння), ОСОБА_1 порушив обмеження, встановлене пунктом 2 частини першої статті 25 Закону.

З огляду на викладене, суд розцінює висловлену ОСОБА_1 позицію в судовому засіданні як безпідставну.

Суд також не приймає до уваги рішення Конституційного суду України від 27.10.2020 року у справі № 13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України „Про запобігання корупції, Кримінального кодексу України, оскільки за цим рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6101, 12, 121частини першої, частини другу п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 131, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 4851, частини другу, третю статті 52, статтю 65 Закону України „Про запобігання корупції від 14 жовтня 2014 року № 1700VII зі змінами; статтю 3661 Кримінального кодексу України, які у цій справ взагалі не застосовуються.

Слід також зазначити, що рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю „Ліхтнер Бетон Львів щодо офіційного тлумачення положень частини четвертої статті 58, частини першої статті 64 Закону України „Про господарські товариства від 5 лютого 2013 року № 1-рп/2013 у справі № 1-3/2013 взагалі не стосується цієї справи та не може бути застосоване у даному випадку, за яким було вирішено: в аспекті конституційного звернення положення частини четвертої статті 58 Закону України „Про господарські товариства від 19 вересня 1991 року № 1576-XII з наступними змінами, згідно з яким „учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі, у системному зв`язку з положеннями частини третьої статті 13, частин другої, четвертої, сьомої статті 41, частини першої статті 68 Конституції України, частини першої статті 3, частин третьої, шостої статті 13, частини третьої статті 14, частини третьої статті 16, частини першої статті 115, частини першої статті 117, частини першої статті 140, частин першої, другої статті 144, частини третьої статті 147, частини першої статті 334, частини четвертої статті 715 Цивільного кодексу України, статті 11, частини першої статті 12, частини першої статті 50, частини четвертої статті 53 цього закону треба розуміти так, що при визначенні повноважності загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом товариства з обмеженою відповідальністю, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю.

ОСОБА_1 вжив дієвих заходів щодо припинення юридичної особи ТОВ «Тор Транс» лише 29.01.2021 року, тобто після дати виявлення відповідного правопорушення та надання ним письмових пояснень.

Слід погодитися із висновком прокурора від 26.04.2021 № 22/3-183вих21 згідно якого, датою виявлення адміністративного правопорушення слід вважати 26.01.2021 року дату надання пояснень ОСОБА_1 з питань порушення визначених законом обмежень для посадової особи місцевого самоврядування, оскільки склад адміністративного правопорушення, зокрема його суб`єктивної сторони, неможливо було встановити без аналізу результатів опитування особи, щодо якої проводиться перевірка. Правопорушення є триваючим, продовжує існувати на цей час, оскільки товариство не припинене його засновником, про що відповідний запис не внесений до Реєстру, було виявлене 26.01.2021 року, таким чином на цей час не сплинув строк для притягнення особи до відповідальності, встановлений ч. 4 ст. 38 КУпАП, якою передбачено, що: адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

З урахуванням фактичних обставин справи суддя кваліфікує дії ОСОБА_1 за частиною другою статті 172-4 КУпАП, як порушення особою встановлених законом обмежень щодо входження до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку.

Виходячи з вищенаведеного, суддя, оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням і з точки зору належності, допустимості та достатності для висновку про вчинення особою адміністративних правопорушень, дійшов висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-4 КУпАП.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів, а тому таке правопорушення не може бути визнане, як малозначне.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення суддя у відповідності до положень ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушниці, і вважає можливим у виховних цілях призначити стягнення у виді мінімального штрафу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 38, 40-1, 172-4 ч. 2, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , директора департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-4 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 грн.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) 00 грн судового збору.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.В. Дергачова