Єдиний унікальний номер 341/1770/20
Номер провадження 3/341/166/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, щодо: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

встановив:

12.11.2020 із Галицького віділення поліції до суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.01.2021 справу про адміністративне правопорушення передано судді Галицького районного суду Мергелю М. Р., який з 06.01.2021 по 18.01.2021 перебував на лікарняному.

Розгляд справи призначено на 08.02.2021 з викликом особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, шляхом направлення поштової повістки рекомендованим листом з повідомленням. Особа отримала повістку особисто 06.02.2021, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти.

У судове засідання 08.02.2021 ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Від його представника адвоката Івасишина В. І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи. Цьго ж дня, тобто 08.02.2021, адвокат Івасишин В. І. ознайомився з матеріалами справи та отримав копію диску, що підтверджується його особистим підписом.

На адресу суду від ОСОБА_1 08.02.2021 надійшло клопотання про направленя матеріалів справи за підсудністю до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за місцем його проживання та реєстрації.

08.02.2021 клопотання представника Вакуленка В. В. про відкладення розгляду справи задоволено, адвоката Івасишина В. І. під розписку повідомлено про розгляд справи 09.02.2021.

09.02.2021 ОСОБА_1 та його адвокат Івасишин В. І. у судове засідання не з`явились. Від адвоката Івасишина В. І. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, про виклик особи, свідків, витребування та дослідження доказів.

Розглядаючи заявлені клопотання по суті і надаючи їм правову оцінку, констатую, що відомості про час розгляду цієї справи оприлюднено на офіційному сайті Галицького районного суду Івано-Франківської області, який є загальнодоступним. При цьому, ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність в суді справи про адміністративне правопорушення щодо нього.

Наголошую, що відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений 09.11.2020 і описані у ньому обставини щодо порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України мали місце 09.11.2020, розцінюю усі заявлені і подані до суду ОСОБА_1 і його представником клопотання як зловживання процесуальними правами та заходами, спрямованими на затягування процесу розгляду справи з метою уникнення можливого накладення адміністративного стягнення у межах трьохмісячного строку з дня вчинення відповідного правопорушення. Таку позицію обґрунтовую наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невипрадане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» в п. 41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Констатую, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 232049 міститься підпис ОСОБА_1 , який свідчить про ознайомлення зі змістом цього документа, де чітко зазначено, що справа буде розглядатися судом у місті Галичі. Водночас, ОСОБА_1 з 09.11.2020 до моменту отримання повістки про виклик у суд жодних дій, спрямованих на участь у цій справі не вчиняв, поводив себе пасивно, жодних клопотань чи заяв до суду не подавав.

Правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не входить до переліку справ, передбачених ч. 2 ст. 268 КУпАП, розгляд яких необхідно проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому суд, враховуючи неявку ОСОБА_1 без поважної причини у судове засідання, вважає за можливе справу розглядати без його участі.

За загальними правилами підсудності, встановленими ч. 1 ст. 276 КУпАП, справи про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Ч. 2 ст. 276 КУпАП встановлює, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, ч. ч. 1, 2, 3 і 4 ст. 130 і ст. 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Як підкреслює Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 11.06.2004 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Згідно з вказаними нормами закону, справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 направлена органом, що склав протокол про адміністартивне правопорушення, до Галицького районного суду та повинна розглядатися саме цим судом.

Водночас, констатую той факт, що направлення справи для розгляду до суду за місцем проживання особи, призведе до закінчення строків накладення адміністративного стягнення. Крім того, не зважаючи на практику пересилання справ про адміністративні правопорушення за клопотанням особи, яка притягається до відповідальності, до суду за місце проживання цієї особи констатую, що така процесуальна дія не передбачена діючим КУпАП. Дійсно, нормами КУпАП передбачено альтернативну підсудність окремої категорії справ, проте повноваження щодо вибору конкретного суду з-поміж кількох альтернативних належать саме органу (посадовій особі), яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім того, враховую, що про об`єктивну можливість ОСОБА_1 взяти участь у справі свідчить факт укладення ним договору про правову допомогу з адвокатом Івасишиним В. І. 07.02.2021у місті Івано-Франківську, а також подане через канцелярію суду власноруч підписане ОСОБА_1 клопотання про перенаправлення матеріалів справи від 08.02.2021 (а.с. 24).

З огляду на все вищевикладене, доходжу висновку про те, що клопотання про повторне відкладення розгляду справи, пере направлення справи, виклик свідків, витребування і дослідження доказів задоволенню не підлягають як такі, що направлені на свідоме затягування розгляду справи і свідчать про зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності з метою уникнення можливого накладення адміністративного стягнення.

Розглянувши справу та дослідивши докази, встановив, що ОСОБА_1 допустив правопорушення, яке полягало у тому, що відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, за наступних обставин.

09.11.2020 о 06 годин 25 хвилин по вулиці Львівській у м. Галичі Івано-ранківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями порушив вимоги п. 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

З оглянутого відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції вбачається, що дійсно особа не погодилась на проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, який було запропоновано працівниками поліції у присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу 09.11.2020, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Також, з відеозапису чітко видно і чути, що ОСОБА_1 відмовляється від огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі у присутності свідків на місці зупинки транспортного засобу 09.11.2020, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Вказані дії тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Дослідивши матеріали справи і надавши їм правову оцінку, переконуюсь, що дії ОСОБА_1 містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму і основні елементи змісту рішення (постанови), що приймається в конкретній справі. В ній, зокрема, повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, отримані на підставі сукупності досліджених доказів на обгрунтування наявності складу правопорушення та правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно з ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан спяніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Крім того суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже, керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 09.11.2020 серії ДПР 18 № 232049;

- актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким особа відмовилась у присутності двох свідків від проходження такого огляду;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким огляд не проводився;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що водієві транспортного засобу марки Volkswagen LT 35, н.з. НОМЕР_1 , було запропоновано поліцейськими пройти тест на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер 6810», на що водій відмовився. Крім цього, від проходження на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 також відмовився;

- відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, на якому відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, стан сп`яніння ОСОБА_1 підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що дає суду підстави для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1. ст. 130 КУпАП.

У цьому випадку ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та відмовився щодо огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, що підтверджується письмовими поясненнями свідків з місця правопорушення.

Водночас, письмові пояснення ОСОБА_4 , викладені у клопотаннях, про те, що ОСОБА_1 безпосередньо не керував транспортним засобом 09.11.2020, а виконував функції лише експедитора, не беру до уваги, оскільки такі спростовуються і суперечать змісту протоколу про адміністративне правопорушення і відеозапису з нагрудної камери працівника поліції. Так, зазначені джерела доказів не містять даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення вказував на те, що автомобілем керувала інша особа, а не він.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на викладене, враховую суспільну небезпеку здійснення особою керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Так само і законодавець враховував вказану небезпеку, коли передбачив відповідальність за відмову особи пройти в установленому порядку медичний огляд. Керуючись внутрішнім переконанням та об`єктивним аналізом обставин справи, доходжу висновку про те, що в особи, яка об`єктивно не вживала алкогольних напоїв, немає обґрунтованих підстав відмовлятися від обов`язку пройти відповідну перевірку. Водночас, вважаю неприпустимим, щоб окремі, ймовірно існуючі незначні процедурні порушення під час оформлення матеріалів адміністративного порушення чи розгляду справи, призводили до уникнення відповідальності окремими громадянами, які нехтують вимогами чинного законодавства України і наражають на реальну небезпеку інших громадян.

Підсумовуючи усе викладене вище, вважаю, що наявними у справі доказами доведено наявність у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у відмові на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року 2270 грн.

Керуючись статтями 247, 283, 284, 285 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до змісту статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Галицький районний суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги

СуддяМ. Р. Мергель