КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/16379/19

Суддя в суді першої інстанції: Хоменко В.С.

Провадження № 33/824/2298/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Левенця Б.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гребнєва Є.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 грн. (а.с. 7-9).

Не погодившись з вказаною постановою, 09 квітня 2021 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Кошман А.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року та скасувати її, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначав, що у зв`язку з втратою водійського посвідчення № НОМЕР_1 від 15 серпня 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до органів МРЕВ щодо проходження процедури по видачі нового посвідчення, проте, як стало відомо, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року його було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У постанові вказано, що 03 серпня 2019 року о 16 год. 55 хв. в м. Києві по просп. Науки, 62, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ, р.н. НОМЕР_2 та знаходився в наркотичному сп`янінні. Проте апелянт жодного відношення до цього не має, про подію дізнався від правоохоронних органів, а тому в подальшому звернувся до суду щодо ознайомлення з матеріалами судової справи. Тобто при складанні протоколу про адміністративне правопорушення його загублене посвідчення водія було вписано в протокол про адміністративне правопорушення. Також в матеріалах справи є відеофіксація з нагрудних камер поліцейських, де чітко вбачається, що керувала інша особа, яка апелянту не знайома. Вказував, що поштою оскаржувану постанову не отримував, а зі змістом повного тексту постанови ознайомився лише в березні 2021.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції підійшов формально до вивчення обставин справи та до наявних в матеріалах справи доказів, суд не вжив усіх належних заходів щодо встановлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375370 особу, яка притягується до відповідальності, встановлено відповідно до посвідчення водія НОМЕР_3 . Звертав увагу на те, що дане посвідчення було втрачено його власником ОСОБА_1 до настання події, яка сталась 03 серпня 2019 року, та була написана відповідна заява про втрату водійського посвідчення до правоохоронних органів. Тобто протокол, який складав поліцейський 1 роти 2 батальйону 1 полку УПП в м. Києві капрал поліції Сергієнко М.В. при встановленні особи допустився грубої помилки з необережності, службової недбалості або упередженості та ввів суд в оману, а як наслідок судом винесена постанова про притягнення до відповідальності особи, яка не має жодного відношення до скоєного правопорушення.

Зазначав, що на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, який міститься у матеріалах справи, знаходиться інша особа (не встановлена), яка відмовляється від проходження огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та на яку в подальшому складено протокол. Тобто при складанні протоколу особою, яка знаходиться на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських було надано втрачене водійське посвідчення ОСОБА_1 (апелянта), проте, працівники поліції не звернули на це уваги та склали протокол. При цьому, зазначеною особою, яка притягується до адміністративній відповідальності, було підписано відповідний протокол, який не є підписом ОСОБА_1 . Також у протоколі зазначено місце проживання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності: АДРЕСА_1 , проте, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Відрізняється також і номер телефону.

Вважає, що під час розгляду справи та під час оформлення щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП було допущено порушення, тому визнати наявні у справі докази належними та допустимими не можна, оскільки до адміністративної відповідальності помилково притягнуто ОСОБА_1 , в діях якого відсутній склад адміністративного правопорушення (а.с. 26-33).

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кошман А.С., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення особи, яка склала протокол - капрала поліції Сергієнко М.В., перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з оскаржуваної постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні, яке відбулось 29 серпня 2019 року та у якому була винесена постанова.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З цієї норми вбачається, що якщо особа, щодо якої винесено постанову, протягом трьох днів з дня оголошення постанови не звернулась до суду, то така постанова в обов`язковому порядку надсилається зазначеній особі у цей же строк.

У матеріалах справи відсутні докази надсилання копії постанови ОСОБА_1 , а згідно з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 ознайомився зі змістом повної постанови лише в березні 2021 року.

З метою реалізації права на апеляційне оскарження, в тому числі у випадку неотримання повного тексту судового рішення у строк, який би дозволяв своєчасно подати апеляційну скаргу, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, у вказаній частині статті зазначено, що у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд може поновити його за відповідним клопотанням апелянта.

Згідно з практикою ЄСПЛ (рішення у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, рішення у справі «Лучанінова проти України» від 09.06.2011) з огляду на каральну мету стягнення провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мушта проти України» вказано: «Верховний Суд встановив, що скарга [касаційна] була подана після закінчення відповідного строку, а клопотання заявниці про поновлення такого строку безпідставне... Верховний Суд був, безумовно, більш компетентний тлумачити норми національного процесуального законодавства, зокрема, ті, що стосуються процесуальних строків. Однак Суд вважає, що необхідно дослідити, чи може їх застосування у цій справі вважатись передбачуваним з точки зору заявниці...У цьому контексті Суд зазначає, що...заявниця мала право, щоб їй ex officio надали копію рішення апеляційного суду...Отже, заявниця та її представник, які не були присутні при розгляді апеляційної скарги, мали законні підстави очікувати направлення їй впродовж п`ятиденного строку рішення апеляційного суду, що надало б можливість підготувати та подати касаційну скаргу... Хоча місячний строк [для подання касаційної скарги] ще не закінчився, коли він дізнався про рішення від 17 серпня 2005 року, заявниця та її представник мали чекати копії цього рішення, за якою представник звернувся без зволікань, для того, щоб підготувати касаційну скаргу. Отримавши копію оскарженої ухвали 5 жовтня 2005 року, заявниця могла небезпідставно очікувати, що місячний термін буде перенесено на 6 листопада 2005 року, оскільки не було жодних спеціальних процесуальних норм, які б встановлювали порядок дій у такій ситуації. Суд зазначає, що за обставин цієї справи застосування процесуальних обмежень національним судом не було очевидним та передбачуваним для заявниці і тому не відповідало принципу юридичної визначеності. Відповідно мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції».

Тобто ЄСПЛ дійшов висновку, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, якщо недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, наприклад, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції. За таких обставин, факт не надсилання особі копії судового рішення є самостійною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження такого рішення.

Враховуючи, що повний текст постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 надіслано не було, а з повним змістом зазначеної постанови він ознайомився лише у березні 2021 року, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови судді з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У матеріалах справи наявні наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375370, пояснення свідків, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 1-3).

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 03 серпня 2019 року о 16 год. 55 хв. в м. Києві по просп. Науки, 62, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ р.н. НОМЕР_2 в стані наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає ситуації. Від проходження огляду на стан сп`яніння в встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що особу водія, щодо якого складено протокол, встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_3 , яке у подальшому було тимчасово вилучене працівником поліції (а.с. 1).

До апеляційної скарги додано копію екзаменаційної картки водія ОСОБА_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 було видано посвідчення водія НОМЕР_3 (а.с. 52).

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, водій якого зупинили працівники поліції, та щодо якого у подальшому було складено протокол про адміністративне правопорушення, для встановлення своєї особи пред`явив працівникам поліції посвідчення водія НОМЕР_3 .

В суді апеляційної інстанції особа, яка склала протокол - капрал поліції Сергієнко М.В. , ознайомившись в судовому засіданні із матеріалами справи, наявним в ній відеозаписом нагрудної камери працівника поліції, підтвердив, що присутній в суді апеляційної інстанції гр. ОСОБА_1 не був присутній під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 03 серпня 2019 року, а посвідчення пред`явила інша не встановлена особа про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 79-80).

Дослідивши зазначений відеозапис апеляційний суд дійшов висновку, що водій, який пред`явив посвідчення водія НОМЕР_3 , не є ОСОБА_1 , якому видано посвідчення водія НОМЕР_3 , а є іншою невстановленою особою. Водночас ОСОБА_1 , якому видано посвідчення водія НОМЕР_3 , на відеозаписі не зафіксовано.

Тому, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи апелянта, що невстановлена особа скористалась викраденим (загубленим) посвідченням водія ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 03 серпня 2019 року.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , якому видано посвідчення водія НОМЕР_3 , не вчиняв правопорушення, зафіксованого у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 375370, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції вказаного вище не врахував та дійшов безпідставного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд,-

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець