ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 січня 2021 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених:

- ст.173-2 ч.1 КпАП України, вчиненого 11 грудня 2020 року та за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн.;

- ст.173-2 ч.1 КпАП України, вчиненого 14 грудня 2020 року та за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн.;

- ст.173 КпАП України і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 (п`ятдесят одна) грн..

На підставі ст. 36 ч.2 КУпАП призначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн..

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40коп..

На вказану постанову суду, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій вважає, дану постанову суду незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що до висновків про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд дійшов на підставі показів ОСОБА_2 та досліджених й проаналізованих письмових доказів, наявних в матеріалах справи, а також відеозаписів з камер відеоспостереження, однак яких саме, у постанові не зазначено.

ЄУНСС №725/3/21 Головуючий у І інстанції: Вольська-Тонієвич О.В.

Провадження №33/822/49/21 Суддя-доповідач: Станковська Г.А.

Категорія ч.1 ст.173-2, ч.1 ст. 173-2

ст. 173 КУпАП

При цьому, суд взагалі не взяв до уваги та не надав належної правової оцінки його поясненням та показам допитаного в судовому засіданні свідка, а лише формально зазначив, що «жодних доказів, які б спростовували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення під час розгляду справи ним не надано, а допитані за його клопотанням свідки не спростовують тих фактів, які зазначені у протоколах».

Тим самим суд не спростував його пояснень та показів свідка, фактично не дослідив письмових доказів, чим позбавив можливості реалізувати його право на справедливий суд. Оскільки районним судом не вжито визначених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставини справи, а тому постанова суду першої інстанції є необґрунтованою та незаконною і підлягає безумовному скасуванню.

Стверджує, що судом також не враховано, що спір щодо їх спільної сумісної власності свідчить про наявність конфлікту між нами, але не підтверджує факт того, що він вчиняв щодо колишньої дружини ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_3 домашнє психологічне та економічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до нього заходів щодо протидії домашньому насильству.

Звертає увагу на те, що судом не враховано його доводів про те, що на даний час існує конфліктна ситуація між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_2 з приводу володіння та користування спільно нажитим майном - житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим продовжується домашнє насильство економічного характеру відносно нього, а не з його боку. Однак, його доводів районний суд не врахував і безпідставно визнав саме його винуватим у вчиненні домашнього насильства у виді економічного характеру.

Вказує, що поліцейським під час складання протоколів про адміністративні правопорушення допущено порушення вимог ст. 256 КУпАП, оскільки в них не зазначено, в чому полягає об`єктивна сторона інкримінованих йому правопорушень, зокрема, щодо психологічного насильства відносно колишньої дружини не зазначено, яка саме могла бути завдана шкода потерпілій. Проте, районним судом вказаним порушенням не надано значення.

Також акцентує увагу на факт притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. При цьому зазначає, що судом при встановленні в його діях події та складу вказаного адміністративного правопорушення не враховано, що згідно ст.173 КУпАП відповідальність настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

За таких обставин, вважає, що в його діях відсутні будь-які правові підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності двічі за ч.1 ст. 173-2 та за ст. 173 КпАП України.

Крім того, посилається на те, що 05.01.2021 року повний текст оскаржуваної постанови йому вручено не було, 06.01.2021 р. він звернувся до суду про отримання, однак було повідомлено, що отримати він її зможе 11.01.2021 року, що свідчить про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з чим, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду від 05 січня 2021 року, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою закрити провадження щодо нього, за відсутності в його діях складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Згідно ст. 289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що судове рішення районного суду постановлено 05 січня 2021 року. Вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду 15 січня 2021 року, однак вона була направлена невірно. 16 січня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була зареєстрована в суді першої інстанції, про що свідчить відтиск штемпеля районного суду, а в подальшому разом із матеріалами адміністративного провадження була направлена до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, вважаю, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Частиною 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 з проханням скасувати постанову районного суду й закриттям провадження за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.1 ст. 173-2 та ст. 173 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення ОСОБА_2 та в її в інтересах захисника Мізюка В.В., зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП України, передбачає відповідальність, зокрема, за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Згідно ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАБ №065870 від 14 грудня 2020 року та серії ВАБ №600517 від 25 грудня 2020 року, ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він 11 грудня 2020 року о 18 год. 45 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно колишньої дружини - ОСОБА_2 , в ході якого погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої. Також, 14 грудня 2020 року о 19 год. 57 хв., ОСОБА_1 перебуваючи по АДРЕСА_2 , пошкодив камеру зовнішнього відеоспостереження марки «HIKVISION DS-2CD1321-I», яка належить його дочці ОСОБА_3 , чим вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно останньої.

Згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання, на які повинні міститися в самому протоколі.

До вказаних протоколів додано - заяву ОСОБА_4 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 11 грудня 2020 року погрожував їй фізичною розправою, у зв`язку з чим вона звернулася до поліції, оскільки боялася за своє життя (а.с.19). А також долучено заяву ОСОБА_3 , яка вказала, що її батько - ОСОБА_1 продовжує вчиняти протиправні дії, що унеможливлює проживання її родини в належному їй будинку, який є її приватною власністю. Зазначила, що 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 пошкодив камеру зовнішнього спостереження біля гаражного приміщення, такі дії останнього завдали їй моральних страждань та ображають її (а.с.5).

Вказані докази суд поклав в основу своїх висновків щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції, під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 не надав жодної оцінки його поясненням, які є аналогічними із доводами наведеними в апеляційній скарзі.

З пояснення ОСОБА_1 , наданих в суді першої інстанції вбачається, що між ним та колишньою дружиною часто виникають спори щодо користування житловим будинком по АДРЕСА_2 . Так, після розірвання шлюбу ними було прийнято рішення про дарування вказаного нерухомого майна дочці. Втім ОСОБА_2 ввела його в оману та проживає у вказаному житлі разом із іншим чоловіком, що дуже його розлютило, оскільки ОСОБА_2 порушила їхню домовленість. Однак, нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_2 він не виражався, не погрожував їй фізичною розправою, а тим більше, не пошкоджував майно. Вказував, що будь-якого насильства по відношенню до дочки ОСОБА_3 та колишньої дружини ОСОБА_2 не вчиняв. Конфлікти між ними існують уже давно, так як останні ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) перешкоджають йому користуватися житлом.

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, окрім заяви та пояснення його дочки ОСОБА_3 та колишньої дружини ОСОБА_2 , матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

Крім того, в апеляційній інстанції було встановлено, що Чернівецьким апеляційним судом 21 січня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком (котеджем) по АДРЕСА_2 . Вселити ОСОБА_1 у житловий будинок (котедж) по АДРЕСА_2 .

Отже, вищенаведене дає підстави вважати, що покази та пояснення ОСОБА_3 й ОСОБА_2 , не можуть бути беззаперечними доказами на підтвердження вини ОСОБА_1 , оскільки вони є зацікавленими особами у справі, а свідків подій та обставин, що зазначені в протоколах про адміністративне правопорушення, встановлено не було.

Домашнє насильство являє собою діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї», ОСОБА_1 не відноситься до кола осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, оскільки останній проживав за іншим адресом, що також підтвердили у своїх поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

За таких обставин, протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ №065870 від 14 грудня 2020 року та серії ВАБ №600517 від 25 грудня 2020 року, складені відносно ОСОБА_1 , не можуть бути визнані належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки підставою їх складення було звернення зацікавленими сторонами конфлікту, а саме - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Сам протокол за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликають сумніви у суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, апеляційний суд не вбачає належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в протоколі щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, крім того, вираз в графі протоколу: суть правопорушення «…могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої ( ОСОБА_2 )», носить сумнівний характер і міститься на припущеннях.

Також, на увагу суду заслуговують твердження ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №600520 від 26 грудня 2020 року, ОСОБА_1 24 грудня 2020 року о 19 год. 20 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство стосовно колишньої дружини гр-ки ОСОБА_2 , а саме замастив вхідні двері вказаного будинку фекаліями, чим вчинив стосовно ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру. У зв`язку із чим його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 173 КУпАП.

Однак, відповідно до диспозиції вказаної норми права, дрібним хуліганством визнається нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Тобто, з диспозиції вказаної статті вбачається, що об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини, що складаються у сфері громадського порядку, роботи підприємств, установ та організацій, а безпосереднім об`єктом протиправного посягання є громадський порядок та спокій громадян.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Основним елементом об`єктивної сторони є спосіб вчинення адміністративного правопорушення, який характеризується нецензурною лайкою, образливим чіплянням до громадян чи іншими діями.

Також з диспозиції статті вбачається, що одним з елементів об`єктивної сторони є місце вчинення правопорушення - громадські місця, тобто місця скупчення громадян, проведення громадських заходів тощо.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, характеризується умислом (прямим або непрямим), а також явною неповагою до моральних засад суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що конфлікт стався за місцем проживання ОСОБА_3 , що не є громадським місцем, а потерпілою визнана ОСОБА_2 .. Будь-які інші докази, які б вказували на посягання громадського порядку та спокою громадян, при вчиненні правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що ОСОБА_1 вчинялося домашнє насильство економічного характеру відносно його дочки ОСОБА_3 , як і домашнє насильство відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , у виді погроз фізичною розправою, внаслідок чого могла б бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої, а також відсутність в його діях порушення громадського порядку і спокою громадян, за таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 247, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, ч.1 ст. 173-2 та ст. 173 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.1 ст. 173-2 та ст. 173 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Чернівецької області Г.А. Станковська