ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/55/21 Головуючий в 1-й інстанції - Бредун Д.С.
Єдиний унікальний №337/4741/20 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю особи, що притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року стосовно нього,

в с т а н о в и в:

постановою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 22 жовтня 2020 року о 23:13 годині в м. Запоріжжя, по вул. Василя Сергієнка 11 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Soveast Lioncel д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рога, порушення мови, порушення координації рухів. ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків. Водій від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що він не керував транспортним засобом, його автомобіль був припаркований на узбіччі та не рухався, що також підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом. Від проходження огляду на стан сп`яніння він також не відмовлявся, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , а в матеріалах справи відсутні докази його відмови.

Вважає відеозапис з нагрудної камери поліцейських недопустимим доказом, оскільки він виконаний з порушенням вимоги щодо безперервної фіксації. В матеріалах справи знаходяться три файли з відеозаписом, на яких відсутні факти складання протоколу, залучення свідків, складання акту відмови.

В акті огляду відсутні дата та час його складання, копія акту в порушення вимог Інструкції йому не вручалась, а також він не отримав направлення на огляд до медичного закладу.

Свідки в судовому засіданні допитані не були, не були попереджені судом про кримінальну відповідальність, а тому їх пояснення не можуть вважатись належним доказом.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження його провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Заслухавши в судовому засіданні ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 провину свою не визнав та пояснив, що він стояв біля автомобіля зі своїм другом ОСОБА_3 та його дівчиною, коли до них під`їхали працівники поліції. Поліцейські сказали, що він проїхав на заборонений сигнал світлофора, та після пропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Від такого огляду він не відмовлявся. Поліцейські спочатку при свідках розповіли і продемонстрували обставини його проїзду на червоний сигнал світлофора та підстави зупинки. Огляд він не пройшов, оскільки не керував транспортним засобом. Пройти огляд поліцейські йому пропонували приблизно 7-10 разів.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 надав аналогічні показання, зазначивши, що він не керував транспортним засобом, його автомобіль не рухався, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом.

Разом з цим, доводи заявлені ОСОБА_1 на свій захист, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №031549 від 22 жовтня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_4 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 жовтня 2020 року (а.с.4-5); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.6-7); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 22.10.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №031549 від 22 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на чисельні пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 наголошував, що не відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння та вимагав пояснити йому причину зупинки транспортного засобу. При цьому, жодних дій, необхідних для проходження такого огляду не вчиняв. Такі дії ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції розцінює як ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння та фактично відмовою від його проходження. Також останній відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння також додатково підтверджується поясненнями свідків та рапортом працівника поліції, який склав протокол відносно ОСОБА_1 .

Разом з цим, суд першої інстанції вмотивував свої висновки щодо встановлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом перед зупинкою його працівниками поліції.

Апеляційний суд погоджується з тим, що матеріалами справи, в тому числі наявним відеозаписом підтверджується факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , відповідно до якого автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухається через перехрестя по вулиці Василя Сергієнка, після його зупинки працівниками поліції через двері водія з автомобіля вийшов ОСОБА_1 . Тобто, посилання останнього про те, що автомобіль не рухався та був припаркований на узбіччі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на відеозапис, як неналежний доказ через те, що він переривається та наявність трьох файлів з відеозаписом, є необґрунтованими, оскільки запис подій за участю ОСОБА_1 здійснювався декількома відеокамерами, а саме відеокамера, яка встановлена в патрульному автомобілі, та нагрудними бодікамерами працівників поліції. Саме тому DVD-R диск містить три відеофайли.

Також є необґрунтованими посилання апелянта на відсутність в акті огляду дати та часу його складання, оскільки самим бланком не передбачено внесення таких даних, такі дані зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд у заклад охорони здоров`я.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом не було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не були попереджені про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків. Окремо слід зауважити, що нормами КУпАП не передбачено попередження свідків про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України при їх допиті в суді чи при наданні ними пояснень органам поліції під час оформлення матеріалів про скоєння адміністративного правопорушення.

Слід також зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не були заявлені жодні клопотання про допит свідків, які були присутні на місці події під час його відмови від проходження огляду, з обґрунтуванням необхідності їх виклику, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення суду.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на показання свідка ОСОБА_2 , допитаного в суді першої інстанції, про те, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, то апеляційний суд вважає їх також безпідставними, оскільки ОСОБА_2 перебував разом з ОСОБА_1 в одному автомобілі під час зупинки їх працівниками поліції, як зазначав ОСОБА_1 є його знайомим, тобто є зацікавленою особою.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 337/4741/20