ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/52/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 05 лютого 2021 р. в м. Тернополі з участю захисника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - Рукавця О. В. та Шемерди Є. Р. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2020 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Рукавець О. В. просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, а постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в діях підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказує, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і повістки він не отримував, а з текстом оскаржуваної постанови ознайомився лише 04 січня 2021 року.

Стверджує, що, розглянувши справу без участі ОСОБА_1 , суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки позбавив його можливості реалізувати надані йому законом, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права, в тому числі і право на захист.

Наголошує на тому, що право на захист ОСОБА_1 було порушено у зв`язку з не роз`ясненням особі, яка притягується до адмінвідповідальності, прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Зазначає, що працівниками поліції Шемерді Є. Р. не було вручено протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно нього, лише було надано постанову.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а знаходився у ньому під час стоянки автомобіля.

Заслухавши апелянта ОСОБА_1 , а також захисника особи, яка притягується до адмінвідповідальності, ОСОБА_3 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що копію постанови отримано 04 січня 2021 року, вважаю за можливе поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується суті розглянутої апеляційної скарги.

Твердження апелянта про те, що, розглянувши справу без його участі, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки позбавив його можливості реалізувати надані йому законом, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права, в тому числі і право на захист, - є необґрунтованим виходячи з наступного.

Як вбачається з відеозапису із відеореєстратора поліцейського автомобіля, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038777 від 13 грудня 2020 року із зазначеними у ньому часом та місцем розгляду справи (10 год. 00 хв. 23 грудня 2020 року у м. Тернополі) був складений в присутності ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що останній не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, який відбувся саме 23.12.2020 року. При цьому, у графі протоколу особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи зазначено, що з часом і місцем розгляду справи ознайомлений, від підпису відмовився.

Окрім цього, ОСОБА_1 як особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, скористався своїм правом на апеляційне оскарження, де йому надана можливість повністю використати весь обсяг прав, передбачених КУпАП, щодо можливості скористатись послугами захисника, дослідження обставин справи для забезпечення всебічності, повноти й об`єктивності та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови, 13.12.2020 р. о 16 год. 42 хв. в м. Тернополі по вул. 15 Квітня, 1 ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Алкотест 6810 №ARАM-2250 (повірка дійсна до 15.10.2021) та огляду в КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР водій категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2020 р. інспектором взводу №2 роти №2 батальйону УПП у Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Леськів Н. О. щодо ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №038778, згідно якого 13 грудня 2020 року о 16 год 42 хв. в м. Тернополі по вул. 15 Квітня, 1Е ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та допустив зіткнення із автомобілем Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим наніс матеріальні збитки потерпілому та завдав механічні пошкоджень транспортним засобам. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а знаходився у ньому під час стоянки автомобіля, є неспроможними.

Окрім цього, факт керування транспортним засобом марки «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №748564 від 13 грудня 2020 року, згідно якої ОСОБА_1 керував належним ОСОБА_5 автомобілем, будучи позбавленим водійських прав, тим самим порушив п. 2.1 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи те, що вищенаведені протокол та постанова у визначеному законом порядку оскаржені не були, а отже є чинними, відсутні підстави вважати, що працівники поліції діяли без достатніх на це підстав.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п.п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; поведінка, що не відповідає обстановці, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Після цього поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 038777 від 13 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена і письмовими показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з яких вбачається, що працівники поліції запропонували водію автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера "Драгер 6810" (повірка дійсна до 15.10.2021) та в медичному закладі, від чого останній відмовився.

Вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.

Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення та поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так і з матеріалами справи.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не були роз"яснені його права та обов"язки, спростовується відеозаписом із нагрудних камер поліцейських , з якого вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 роз"яснено права та обов"язки, передбачені ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП, та будь-яких зауважень чи клопотань з цього приводу останній не заявляв. Також у графі підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП вказано, що з правами та обов`язками ознайомлений, від підпису та копії відмовився, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було вручено протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду обставин, які би підтверджували доводи апеляційної скарги і спростовували висновки суду першої інстанції, не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Рукавця О. В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 23 грудня 2020 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба