Справа № 643/8494/21
Провадження № 3/643/2579/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 25.04.2021 року серії ВАБ № 472968, 25.04.2021 року біля 18 год. 00 хв. по місцю мешкання ОСОБА_1 вчинила сварку із своєю свекрухою ОСОБА_2 на побутовому ґрунті, на зауваження не реагувала, перешкоджала проживати за вищевказаною адресою, чим вчинила психологічне насильство в сім`ї.

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала, пояснила, що 25.04.2021 року конфлікту з ОСОБА_2 у неї не було, вона нікому не перешкоджала жити у квартирі АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 постійно вчиняє домашнє насильство відносно неї, здійснює наклеп на її сім`ю. Наразі перебуває процес поділу майна, і ОСОБА_1 оговорює її сім`ю кажучи суду про те, що квартиру АДРЕСА_2 купила саме вона, тоді як вказане повністю не відповідає дійсності. Також потерпіла зазначила, що вона є людиною похилого віку, має поганий стан здоров`я, а ОСОБА_1 не дає вночі їй спати, оскільки включає світло, штучно кашляє та працює за комп`ютером, звук клавіатури якого заважає потерпілій відпочивати. При цьому, ОСОБА_1 розвісила у квартирі малюнки, на яких потерпіла перебуває у розшуку та інші малюнки, які ображають потерпілу, налаштувала проти потерпілої свою неповнолітню дитину. Своєю поведінкою ОСОБА_1 дає зрозуміти, що вдома потерпілій спокою не буде.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що 25.04.2021 він приніс додому стіл, для того що потерпіла (його мати) поклала туди свої речі. Після чого ОСОБА_1 влаштувала сварку та почала все знімати на відео, довела матір до майже до втрати свідомості. ОСОБА_1 робить це вже давно, налаштовує дитину проти нього та потерпілої, не дає можливості матері жити вдома, оскільки каже що квартиру купила вона, і матір отримає свою кімнату лише через суд. Вночі ОСОБА_1 не давала спати потерпілій, оскільки сіла поруч з нею, ввімкнула світло та почала стукати по кнопкам ноутбуку. Тобто вона виживає матір з квартири. Також свідок зазначив, що працівники поліції при оформленні адміністративного матеріалу були упередженими та не хотіли складати протокол відносно ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точності у відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що впливають на відповідальність, а також повинен з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження, правопорушенням за цією нормою є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

При цьому, статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство, відповідно до закону це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Отже, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП передбачає окрім інших наведених вище ознак, наявність потерпілої особи та завдання або можливість завдання шкоди її фізичному чи психологічному здоров`ю.

Поряд із цим, виходячи з тлумачення чинного законодавства слідує, що на відмінність від більшості адміністративних правопорушень, у ст. 173-2 КУпАП чітко визначена форма вини, як умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, унаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не є конкретним та не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні.

При цьому суд зазначає, що системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

При цьому, фізичне насильство має проявлятися у конкретних діях: ляпасах, штовханні, щипанні, шмаганні, кусанні тощо, тобто має проявлятися у конкретних діях насильницького характеру.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 25.04.2021 року біля 18 год. 00 хв. за місцем мешкання ОСОБА_1 вчинила сварку із своєю свекрухою ОСОБА_2 на побутовому ґрунті, на зауваження не реагувала, перешкоджала проживати за вищевказаною адресою.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано спосіб вчинення правопорушення та не вказано які саме дії було вчинено ОСОБА_1 , яким чином вона перешкоджала проживати потерпілій у квартирі, не зазначені форма вини, мотив і мета вчинення правопорушення, не вказані наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні правопорушенням.

Суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.

Крім того, при доказуванні правопорушення також має значення встановлення суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає у з`ясуванні форми вини, мотиву, яким керувався правопорушник, вчиняючи правопорушення, та мети, яку він намагався досягти певними протиправними діями.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб вчинення правопорушення, форму вини правопорушника, мотив та мету вчинення правопорушення, протиправні наслідки, які були спричиненні чи могли бути спричиненні правопорушенням, свідчить про неконкретність обвинувачення, порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі "Абрамян проти Росії" Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

При цьому, враховуючи, що розгляд справи в суді здійснюється лише в межах перевірки тих обставин, які були встановлені органом, який склав протокол, то на суд не може бути покладена функція збільшення обсягу обвинувачення, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності.

З оглянутого у судовому засіданні відеозаписі, на якому зафіксовані події, що відбувалися 25.04.2021 року о 18 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулися суперечки з приводу того, що ОСОБА_3 заніс до дитячої кімнати стіл для своєї матері. Однак, жодних дій, які б свідчили про вчинення відносно ОСОБА_2 домашнього насильства, що спричинило тілесні ушкодження, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпіла має передбачене законом право, тощо, ОСОБА_1 не вчиняла.

Жодним із наданих суду доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 25.04.2021 року такої форми домашнього насильства як психологічне насильство, яке могло спричинити чи спричинило шкоду психічному здоров`ю потерпілої особи. Окрім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що вчинені ОСОБА_1 дії заподіяли чи могли заподіяти шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Так, складений посадовою особою поліції протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки в ньому не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема, не зазначено, в чому саме полягало психологічне насильство, а також не вказані наслідки, що були чи могли бути заподіяні в результаті інкримінованих ОСОБА_1 дій.

Посилання потерпілої та її представника на те, що внаслідок конфлікту зі ОСОБА_1 , який відбувся 25.04.2021 року у потерпілої погіршився стан здоров`я суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

До того ж, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 в частині того, через дії ОСОБА_1 його матір була при смерті, оскільки ані вона, ані свідок швидку медичну допомогу не викликали, до лікаря не зверталися.

Надана представником потерпілої виписка із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 датована 14.01.2015 року, а тому жодним чином не може свідчити про стан здоров`я потерпілої після подій, які відбулися 25.04.2021 року.

З наданого до матеріалів справи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності диску з відеозаписом подій 25.04.2021 року не вбачається вчинення з боку ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 дій, які б могли містити в собі ознаки психологічного насильства, а саме словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, або інших діянь, спрямованих на обмеження волевиявлення потерпілої, які б об`єктивно могли викликати у потерпілої побоювання за свою безпеку та безпеку інших осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Твердження потерпілої про те, що ОСОБА_1 чинить психологічне насильство в сім`ї тим, що у різних установах та інстанціях здійснює наклеп та неправдиво оговорює її та її сина, суд до уваги не приймає, оскільки вказані дії не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Безпідставними є твердження потерпілої про те, що психологічне насильство ОСОБА_1 вчиняє тим, що у квартирі на стінках розвішані малюнки, відповідно до змісту яких потерпіла перебуває у розшуку та ін., оскільки матеріали справи не містять доказів того, що автором цих малюнків є ОСОБА_1 .

Так само, матеріалами справи не підтверджується вчинення ОСОБА_1 дій, які полягають в тому, що вона налаштовує свою неповнолітню доньку проти потерпілої.

Той факт, що ОСОБА_1 фіксувала події на відеокамеру мобільного телефону також не могли завдати будь-якої шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю потерпілої.

З приводу доводів потерпілої про вчинення щодо неї з боку ОСОБА_1 фізичного насильства, яке виражається в тому, що ОСОБА_1 заважає їй вночі спати, оскільки штучно кашляє, працюючи на комп`ютері натискає на кнопки клавіатури, звук яких заважає потерпілій відпочивати, суд зазначає, що вказані дії ОСОБА_1 не містять ознак фізичного насильства.

Не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи і той факт, що ОСОБА_1 вчиняла безпосередні дії, спрямовані на перешкоджання проживання потерпілій за адресою АДРЕСА_1 (перешкоджала доступу до квартири, змінювала замки від вхідних дверей тощо).

Наданий представником потерпілого відеозапис з камери відеоспостереження, яка розташована над вхідними дверима квартири, також не містить доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, з показань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 вбачається, що конфліктні ситуації між ними виникають через порядок користування квартирою, в якій вони спільно проживають.

Відтак, на думку суду, дії ОСОБА_1 в межах конфлікту з ОСОБА_2 не досягли межі, яка б означала вчинення того чи іншого виду домашнього насильства, визначеного диспозицією ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обв`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення виноситься постанова про закриття справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 173-2, 247, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко