ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1705/19 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 33/818/79/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Врагової І.І., а також потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_4 , 1990 року народження, громадянина України, мешканця м. Харкова,

ОСОБА_1 , 1975 року народження, громадянки України, мешканки м. Харкова, -

- за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладенні адміністративного стягнення.

В постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 137895 від 15 березня 2019 року, ОСОБА_4 , 26 лютого 2019 року о 14 год. 00 хв. керуючи транспортним засобом «Nissan Maxima», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Рибалко, біля будинку № 48/24 у м.Харкові, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 (дати дорогу), не надав дорогу автомобілю «ВАЗ 21112», державний номерний знак НОМЕР_2 , який під`їжджав до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення, транспортні засоби механічно пошкоджено, завдані матеріальні збитки,чим порушив вимоги п.п. 2.3 б, 8.4 бПДР України.

Разом з тим, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 137892 від 15 березня 2019 року, ОСОБА_1 , 26 лютого 2019 року о 14 год. 00 хв. керуючи транспортним засобом «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись на перехресті бул. Б. Хмельницького та вул. Рибалко, біля будинку № 48/24 у м.Харкові, не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, у разі виникнення небезпеки не вжила всіх заходів аж до зупинення транспортного засобу, для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перед зміною напрямку руху не впевнилася в безпечності, здійснила зіткнення з автомобілем «SkodaOctavia»державний номерний знак НОМЕР_4 , транспортні засоби механічно пошкоджено, завдані матеріальні збитки, чим порушила вимоги п.п. 2.3 б;10.1; 12.3ПДР України.

Суд встановив доведеним, що в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_1 наївний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує послідовність обставин події ДТП. Вказує, що суд першої інстанції не зазначив, які саме докази підтверджують її вину, а також вказує, що під час проведення експертизи за її клопотанням водії автомобілів «Ниссан» та «Шкода» не надали свої автомобілі для проведення експертних досліджень.

Крім того, ОСОБА_1 просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року, посилаючись на те, що повний текс судової постанови вона отримала лише 25.03.2020 року, а апеляційну скаргу подала 03.04.2020 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), дійшов висновку про те, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

З метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Інший учасник ДТП ОСОБА_4 , стосовно якого складався протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційної скарги не подавав, а тому суд апеляційної інстанції переглядає судову постанову лише в межах поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника Врагової І.І., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, а також пояснення потерпілого ОСОБА_3 , який залишив це питання на розсуд суду, а також пояснення потерпілого ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав судову постанову законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 2), ОСОБА_1 керуючи автомобілем не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у разі виникнення небезпеки не вжив всіх заходів аж до зупинки для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перед зміною напрямку руху не впевнився в безпечності, здійснив зіткнення з іншим автомобілем, транспортні засоби механічно пошкоджені, завдані матеріальні збитки.

Аналізуючи письмові пояснення, які ОСОБА_1 зазначила в протоколі, апеляційний суд дійшов висновку, що остання була не згодна зі змістом цього протоколу, однак заперечень до працівників поліції не висувала.

Належить взяти до уваги і те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Також не оскаржувались дії працівника поліції щодо складання схеми місця ДТП, яка без зауважень власноручно була підписана, в тому числі, ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей схеми ДТП (арк. 3) вбачається, що місцем зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є перехрестя бульвар Богдана Хмельницького та вул. Рибалко у м. Харкові. Автомобіль під керуванням ОСОБА_1 рухався по бульвару Богдана Хмельницького у середній полосі руху.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_3 пояснив, що він рухався по крайній лівій полосі руху по бульвару Б. Хмельницького та бачив, що за ним у середній полосі рухався автомобіль «Деу», під керуванням ОСОБА_1 . Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Рибалко, рухаючись по головній дорозі, зліва від нього, не надаючи йому перевагу у русі з другорядної дороги виїхав автомобіль «Ниссан» під керуванням ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , намагався уникнути ДТП шляхом об`їзду автомобіля «Ниссан» праворуч, однак уникнути ДТП не вдалось. Також потерпілий повідомив що об`їжджаючи автомобіль «Ниссан» праворуч він виїхав на смугу руху, по якій рухалась ОСОБА_1 , а остання, в свою чергу, намагалась об`їхати його праворуч. Потім було зіткнення його автомобіля з автомобілем «Ниссан» і він не бачив події за участю автомобіля «Деу».

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомила, що рухалась по бульвару Б. Хмельницького в середній смузі руху. Попереду неї зліва рухався автомобіль «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_3 . Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Рибалко, з другорядної дороги, злів виїхав автомобіль «Ниссан» та скоїв зіткнення з автомобілем, під керуванням ОСОБА_5 . Намагаючись об`їхати ці автомобілі вона здійснила маневр об`їзду праворуч та сталось зіткнення з автомобілем «Шкода», під керуванням ОСОБА_2 . Вважає, що саме останній винен в тому, що сталась ДТП між ними, тому що він виїхав на головну дорогу з другорядної не надавши їй дорогу. Якщо б ОСОБА_2 знаходився на другорядній дорозі то вона б безпечно об`їхала дорожньо-транспортну пригоду за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що він рухався по вул. Рибалко. Під`їжджаючи до бульвару Б. Хмельницького зупинився, оскільки він рухався по другорядній дорозі, та надавав дорогу автомобілям, які рухались по бульвару Б. Хмельницького. Одразу після зупинки перед перехрестям побачив зіткнення автомобілів «Ниссан» та «Лада». Також він бачив, як автомобіль «Деу», під керуванням ОСОБА_1 намагалась об`їхати ці автомобілі праворуч, саме з боку де стояв його автомобіль, та здійснила зіткнення з його автомобілем.

В матеріалах справи наявна схема місця ДТП (арк. 3). З відомостями цієї схеми ОСОБА_1 була згодна, оскільки беззаперечно її підписала.

Відповідно до відомостей цієї схеми вбачається, що перед зіткненням з автомобілем «Шкода», ОСОБА_1 не застосувала екстреного гальмування, що підтверджується відсутністю гальмівного шляху у схемі.

Ці відомості спростовують твердження ОСОБА_1 про те, що вона здійснювала гальмування щоб уникнути ДТП під час об`їзду зіткнувшихся автомобілів.

Крім того, в матеріалах справи наявні світлини місця ДТП, які зроблені безпосередньо після зіткнення автомобілів. (арк. 15-17).

Відомості цих світлин об`єктивно спростовують твердження ОСОБА_1 стосовно того, що вона мала можливість об`їхати автомобілі, які зіткнулись перед нею.

Відповідно до цих світлин вбачається, що автомобіль «ВАЗ», після зіткнення з автомобілем «Ниссан» перебуває на крайній правій смузі руху по бульвару Б. Хмельницького саме на перехресті з вул. Рибалко. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не мала фактичної можливості об`їхати ці автомобілі, оскільки вільної смуги руху на бульварі Б. Хмельницького небуло внаслідок розташування автомобілів, які потрапили у ДТП. А ОСОБА_1 могла їх об`їхати лише з`їхавши на другорядну дорогу, на якій в той час перебував автомобіль «Шкода», під керуванням ОСОБА_2 .

Поряд з цим, стосовно пошкоджень автомобіля «Деу», які зафіксовані у схемі місця ДТП (арк. 3) вбачається, що в результаті ДТП було пошкоджено переднє ліве крило, передні ліві двері, передня ліва фара, лівий підрамник, решітка радіатора, передній бампер.

Такі пошкодження автомобіля «Деу» свідчать про те, що об`їжджаючи автомобілі, які зіткнулись, ОСОБА_1 не рухалась по бульвару Б. Хмельницького, а повертала праворуч на вул. Рибалко, оскільки якщо б вона продовжила рух прямо по бульвару Б. Хмельницького, то автомобіль «Шкода», під керуванням ОСОБА_2 опинився праворуч від неї, по ходу її руху, та її автомобіль мав би пошкодження попереду праворуч.

Аналізуючи пошкодження автомобіля «Деу», які зафіксовані працівником поліції в схемі місця ДТП об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 рухаючись по бульвару Б. Хмельницького побачила попереду свого руху дорожньо-транспортну пригоду та прийняла рішення її об`їхати праворуч. Однак ОСОБА_1 об`їжджала цю ДТП шляхом виїзду на другорядну дорогу виконуючи маневр повороту праворуч на цю дорогу, та їй не вистачило радіусу розвороту та допустила зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з передньою лівою боковою частиною автомобіля «Шкода» під керуванням ОСОБА_2 , який стояв на другорядній дорозі у правій полосі свого руху та пропускав автомобілі, які рухались по головній дорозі.

Той факт, що автомобіль «Шкода», під керуванням ОСОБА_2 перебував на другорядній дорозі та надавав дорогу автомобілям, які рухались по головній дорозі також підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 (арк. 9), з яких вбачається, що останній кервав своїм автомобілем по бульвару Б. Хмельницького зі сторони пр-ту Московського у бік пр-ту Олександрівського та став очевидцем того, як на перехресті бульвару Б Хмельницького та вул. Рибалко водій автомобіля «Ниссан» не надав дорогу автомобілю «ВАЗ», який рухався по середній полосі та здійснив зіткнення. В той час автомобіль «Деу Матіз» рухаючись по крайній правій полосі попутного напрямку за автомобілем «ВАЗ» змінив напрямок руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Шкода», який стояв та надавав перевагу у русі автомобілям, які рухаються по головній дорозі.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції учасники ДТП не заперечували наявності свідка ОСОБА_6 на місці пригоди, а тому суд апеляційної інстанції враховує ці пояснення разом з рештою доказів.

Пояснення ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_7 , які він надавав працівникам поліції під час складання протоколу (арк. 8) не відповідають дійсності та розцінюються судом апеляційної інстанції як обраний спосіб захисту для уникнення від відповідальності, оскільки спростовуються показаннями інших учасників ДТП, а також відомостями схеми місця ДТП та світлинами, на яких зображено місце ДТП.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 про її невинуватість ґрунтуються на її особистих висновках про порушення ПДР України іншим водієм ОСОБА_2 . Однак, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить вимог щодо скасування судового рішення та повернення матеріалів справи про адміністративне правопорушення для дооформлення до Управління патрульної поліції з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , а суд апеляційної інстанції розглядає справу лише в межах поданої апеляційної скарги, яка не містить таких вимог. Тому питання щодо винуватості водія ОСОБА_2 не вирішується, внаслідок того, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього не складався.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які, в своїй сукупності, свідчать про порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 10.1, 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, а провадження закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року, якою провадження у справі стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков