Справа № 139/387/21
Провадження № 3/139/174/21
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2021 року смт Муровані Курилівці
Суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області Тучинська Н.В., з участю особи щодо якої розглядається справа ОСОБА_1 та
захисника адвоката Солоненка Б.М.,
розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,
В С Т А Н О В И Л А:
Щодо ОСОБА_1 до суду направлено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 461269 від 15 квітня 2021 року. Зокрема, ОСОБА_1 вмінено у вину, що він, керуючи автомобілем «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_1 , 15 квітня 2021 року о 15-ій годині 17 хвилин по Шкільна, 2 в с. Морозівка Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району, порушив п. 12.1 ПДР України: не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, здійснив наїзд на дорожнє огородження, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.
ОСОБА_1 в суді свою вину не визнав і пояснив: Приблизно між 12-ою та 13-ою годинами 15 квітня 2021 року він своїм автомобілем «Renault Megane» їхав із с. Котюжани в смт Муровані Курилівці. Коли він ввійшов на підйомі в поворот на виїзді із с. Морозівка, побачив, що по його смузі руху назустріч їде завантажений бус «Mercedes Vito». Аби уникнути «лобового» зіткнення, він максимально з`їхав на обочину і прийняв міри до екстреного гальмування. Визнає, що здійснив наїзд на один із обмежувальних стовпчиків, але на автомобілі залишилося невелике пошкодження: тріщина між бампером та правим переднім крилом. Інші пошкодження на цьому крилі автомобіля уже дуже давні. Оскільки інший учасник дорожнього руху (водій буса, що порушив ПДР) не постраждав у ДТП, не зупинився, він прийняв рішення, що нема потреби у виклику поліції, а тому повернувся додому. Приблизно біля 17-ої години цього ж дня за ним приїхали працівники поліції (він був у своєї матері), забрали його додому, попросили показати їм автомобіль та посвідчення водія, забрали посвідчення і сказали їхати з ними на місце ДТП. Коли приїхали у с. Морозівка (він взяв із собою дружину), його попросили розповісти як все було під час ДТП, а потім зупинили якийсь автомобіль, двох людей з нього запросили бути свідками. При цьому поліцейські склали на нього протокол, але йому не давали його підписувати. Наступного дня він поїхав у поліцію за своїм посвідченням водія і там йому повідомили, що щодо нього складено три протоколи: за ст. 124, ст. 122-4 та ст. 130 КУпАП.
За наслідками розгляду справи вважаю, що справа підлягає закриттю, з огляду на наступне:
Завданням кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Факт події ДТП, в результаті якої ТЗ ОСОБА_1 отримав пошкодження, частково доведений поясненнями ОСОБА_1 , обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 461269 від 15 квітня 2021 року, схемою місця ДТП, доданими до матеріалів справи доказами у вигляді фототаблиць з місця ДТП, рапортом ст. інспектора чергового СПД № 1 ОСОБА_2 .
Такий доказ як технічний запис події, перенесений на диск, що доданий до протоколу, не має будь-якої доказової бази для розгляду цієї справи, оскільки на ньому зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння та їхати до лікарні для такого огляду. В той же час на цьому відео зафіксовано, що ОСОБА_1 , бажає ознайомитися з протоколами, отримати їх копії та дати свої пояснення, хоча в протоколі зазначено, що він відмовився від підпису та давання показань, а копія протоколу не вручена ОСОБА_1 , а приєднана до матеріалів цієї справи (а.с. 2).
Одночасно, відповідно до положень ст.ст. 9 і 10 КУпАП адміністративне правопорушення може вчинятися умисно, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків, або з необережності, тобто коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Як установлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 вимушений був з`їхати на праву обочину аби уникнути зіткнення з автомобілем, що їхав його смугою руху назустріч, а там уже здійснив наїзд на огородження у вигляді дорожніх обмежувальних стовпів. Такі обставини частково доводяться фіксуванням місця ДТП на камеру (фото на а.с. 9). Зокрема, на фото зафіксовано слід гальмування автомобіля, який, очевидно, рухався на швидкості або перевантажений по зустрічній смузі руху, а також сліди від гальмування автомобіля, яким керував ОСОБА_1 .
На схемі ДТП (а.с. 8) всі сліди не відображені. Крім того, ця схема не підписана учасником ДТП, свідками.
Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.
Суд вважає, що крайня необхідність - це суб`єктивне право кожної людини. ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки дійсно існувала загроза його життю та здоров`ю та життю і здоров`ю іншого учасника дорожнього руху, що допустив виїзд свого ТЗ на зустрічну смугу руху.
До такого висновку приходжу з врахуванням наступного: Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі "Шабельник проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод. Також ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
Встановлені під час розгляду справи обставини не підтверджують достовірність викладених у протоколі даних про обставини правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо дії вчинені особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони (п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Керуючись ст.ст. 17, 18, 124, 221, 247, 283, 284, 287, 294, 307, 308 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И Л А :
Справу про вчинення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадженням закрити у зв`язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Суддя : ____________