КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1030/2021 Доповідач Ковальська В.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року Суддя Київського апеляційного суду Ковальська В.В., за участю захисника Пальохи В.Г. та особи, яка притувалась до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу захисника Пальохи В.Г. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва 05 січня 2021 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва 05 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Згідно з постановою судді, 11 жовтня 2020 року о 03 год. 00 хв. на вул. А.Ахматової, 45 в м. Києві ОСОБА_1 , в порушення п. 2.5 ПДРУкраїни, керував автомобілем «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Пальоха В.Г. просить справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування автомобілем, стверджуючи, що сидів у нерухомому автомобілі, і не мав намірів керувати ним.

Окрім того, з відеозапису не убачається жодних ознак будь-якого сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 чітко висловлюється, не має вираженого тремтіння пальців рук, немає різкої зміни забарвлення шкіряного покриву обличчя, а тому працівник поліції не мав права пропонувати ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного чи іншого сп`яніння.

Водночас захисник вважає, що долучений до справи відеозапис не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не є безперервним.

Також апелянт звертає увагу на те, що пояснення свідків не можна вважати належними та допустимими, оскільки вони виготовлені на заздалегідь підготовлених бланках пояснень, що містить заздалегідь надрукований текст.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом як особу, у якої виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та направлення водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану сп`яніння або перебування його під впливом лікарських препаратів.

Захисник стверджує, що до ОСОБА_1 працівниками поліції застосовували спеціальні засоби (кайданки), але про їх застосування не складено відповідних матеріалів, що вказує на незаконний примус стосовно ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи суддею суду районного суду було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки захисником було подано клопотання про відкладено розгляду справи у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на самоізоляції, як особи, що контактувала з хворим на COVID-19, що підтверджується наданою захисником довідкою, але розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення захисника Пальохи В.Г. та ОСОБА_1, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами: даними протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 002132 від 11.10.2020, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є необґрунтованими, оскільки згідно з відеозаписом будь-яких інших осіб на місці зупинки транспортного засобу, окрім ОСОБА_1 , поліцейських та свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, не було.

Окрім того в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що він вийшов із «Чайхани» і сидів за кермом автомобіля, а до цього автомобілем керував його друг, який пішов до квартири, проте вказані пояснення не підтверджені жодним доказом, але спростовуються даними відеозапису, з якого убачається, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля пристебнутим паском безпеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відеозапису не убачається жодних ознак будь-якого сп`яніння у ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки відеозаписом не можна передати таку ознаку, як запах алкоголю з порожнини рота, а нестійка хода та поведінка, що не відповідає обстановці події, на відео зафіксовані.

При цьому посилання захисника на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не є безперервним, є неспроможним, оскільки на відео повністю зафіксовано процес спілкування поліцейських з ОСОБА_1 з моменту зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зафіксована на наданих відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказів письмових пояснень свідків є безпідставними, оскільки незалежно від форми цих пояснень, їх зміст відповідає обставинам справи, підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та й сам ОСОБА_1 не заперечував того, що він відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, стверджуючи про те, що це не він керував автомобілем.

Відсутність в матеріалах даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом та направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння не спростовує висновок, викладений у постанові судді про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а сам висновок ґрунтується на письмових поясненнях свідків, у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від пропозиції поліцейських пройти в установленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, та відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, на якому така відмова зафіксована.

Доводи апеляційної скарги про те, що стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції застосовували спеціальні засоби (кайданки), але про їх застосування не складено відповідних матеріалів, що вказує на незаконний примус стосовно ОСОБА_1 є неспроможними.

Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що при після зупинки автомобіля, ОСОБА_1 , який сидів за кермом та був пристебнутий паском безпеки, вискочив з автомобіля та намагався відійти від нього, а після того, як до нього почали звертатись поліцейські, почав поводити себе зухвало та агресивно, звертався до поліцейських в образливій формі, вживаючи нецензурну лайку, та неодноразово намагався вибігти на проїзну частину дороги. Зважаючи на таку поведінку ОСОБА_1 поліцейські застосувати відносно нього кайданки.

Застосування спецзасобів у виді кайданок до ОСОБА_1 у даному випадку було виправданим та не може свідчити про незаконний примус. З відеозапису з нагрудної камери поліцейського убачається, що незважаючи на досить агресивну поведінку ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції, поліцейські, наголошуючи на тому, що ведеться відеозапис, досить терпляче і толерантно спілкувались з водієм протягом усього часу, починаючи з моменту зупинки транспортного засобу аж до завершення процесу складання протоколу про адміністративне правопорушення та не чинили на нього будь-якого тиску.

Щодо порушення права ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні суду першої інстанції, то з постанови суду убачається, що суд розглядав клопотання захисника про відкладення розгляду справи та не задовольнив його після вивчення довідки з медичної установи про те, що ОСОБА_1 перебуває на самоізоляції, як особа, що контактувала з хворим на COVID-19.

Рішення суду про відмову у задоволенні клопотання захисника про відкладення розгляду справи є обґрунтованим, оскільки надана захисником фотокопія довідки від 04.01.21 про перебування ОСОБА_1 на самоізоляції не була належним чином завірена (а.с. 21).

Отже, постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 05 січня 2021 року про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законною і обґрунтованою, відтак підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва 05 січня 2021 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Пальохи В.Г. - без задоволення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду В.В.Ковальська