ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4506/20 Головуючий суддя І інстанції Калмикова Л. К.
Провадження № 33/818/572/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

19 травня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а також його захисника - адвоката Мироненка С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Мироненка С.С. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 09 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 11.10.2020 о 04 год.05 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем Деу Ланос, держ.№ НОМЕР_1 по вул.Суворова, 23 в м.Дергачі Харківської області з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, що підтверджується зібраними по справі та перевіреними доказами, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись з цим рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Мироненко С.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 09 грудня 2020 року, а провадження у справі закрити.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у протоколі №175798 йдеться лише про двох свідків, серед яких ОСОБА_2 не зазначений, а отже визнання його свідком та допит у суді є процесуальним порушенням. Вказує, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є упередженими. В матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Пояснює, що ОСОБА_1 відмовився від огляду на стан сп`яніння за пропозицією співробітників поліції, але того ж дня він проходив медичний огляд у КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова». Він звернувся до даного закладу через наявність тілесних ушкоджень, у зв`язку з виниклим конфліктом між ним та ОСОБА_2 , який закінчився нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, що в свою чергу стало підставою для початку процедури дізнання. Крім встановлення діагнозу ОСОБА_1 , в нього також був відібраний зразок крові для аналізу, результат якого встановив повну відсутність етилового спирту у крові. Крім того, зазначає, що з відеозаписів бодікамер співробітників поліції, не вбачається зовнішніх ознак алкогольного або будь-якого іншого виду сп`яніння ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Мироненка С.С., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1), 11.10.2020 року ОСОБА_1 керуавв транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.

Зі змістом цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений та погодився з ним, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі, який ОСОБА_1 поставив без будь-яких заперечень.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженим державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником адвокатом Мироненком С.С. не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Також, ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені працівником поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а також у закладі охорони здоров`я.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер на місці зупинки транспортного засобу відмовився в присутності двох свідків та в закладі охорони здоров`я відмовився.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що саме ці свідки були присутні на місці події, а тому суд вважає їх такими що відповідають дійсності.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції, шляхом направлення судових повісток, викликались вищевказані свідки для надання пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом (арк. 94-97, 103).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконано усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Кірм того, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 11.10.2020 року він разом із своєю дружиною зупинилися на вул. Клочківській в районі інституту «Общепита». Біля них зупинився транспортний засіб «ДЕУ» та водій спитав де він знаходиться. ОСОБА_2 помітив, що водій «ДЕУ» має ознаки алкогольного сп`яніння. Він попросив водія не сідати за кермо, однак останній не відреагував на це, сів за кермо та уїхав. ОСОБА_2 поїхав за ним та зупинилися вони у м. Дергачі по вул. Суворова, 23.

Дослідивши відомості відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, вбачається що після розмови з ОСОБА_2 він уїхав на автомобілі Део Ланос зеленого кольору, а ОСОБА_2 почав слідувати за ним на своєму транспортному засобі. Також вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору Драгер, а також в закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Поряд з цим в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 пояснював, що він їхав до аптеки за ліками на авто та зустрів ОСОБА_2 , з яким у нього виник конфлікт. Потім він повертався, а ОСОБА_6 його наздогнав та «підрізав» і в них знову виник конфлікт.

Такі пояснення ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобом, об`єктивно узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_2 , а враховуючи пояснення цього свідка, а також відомості відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 , а твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, твердження захисника про те, що за кермом перебувала дружина ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки з відомостей відеозапису вбачається, що за кермом перебував саме ОСОБА_1 , а його дружина перебувала на пасажирському місці автомобіля.

Крім того, апелянт посилається на те, що показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є упередженими та необ`єктивними, оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, в результаті якого, нібито, останньому було спричинено тілесні ушкодження.

Відповідно до витягу з ЄРДР (арк. 17), вбачається, що 20.10.2020 року внесено відомості до ЄРДР про те, що 11.10.2020 року близько 04.00 год. невстановлена особа знаходячись на вул. Суворова в м. Дергачі Харківської області, спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення на запит суду, дізнавач ВП №3 ХРУПР№3 Коротенка О.О. повідомив, що по вищевказаному кримінальному провадженню проводиться дізнання, за результатом якого у встановлені законом строки буде повідомлено заявнику ОСОБА_1 .

Отже, у цьому кримінальному провадженні триває досудове розслідування і будь-якій особі не було повідомлено підозру, а тому вважати показання ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 необ`єктивними, суд вважає передчасним.

Крім того, захисник вказує, що 11.10.2020 року ОСОБА_1 пройшов у медичному закладі огляд на стан алкогольного сп`яніння і вміст етилового спирту у крові ОСОБА_7 не було знайдено, про що свідчить відповідь на адвокатський запит в.о. головного лікаря КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. Проф. О.І. Мещанінова» ОСОБА_8 .

Однак, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто перебування в стані алкогольного сп`яніння у вину не ставиться, а тому такі твердження захисника є безпідставними та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Крім того, відповідно до розписки ОСОБА_9 , автомобіль «ДЕУ» був залишений біля під`їзду будинку № 23 по вул. Суворова у м. Дергачі без порушень Правил дорожнього руху України, що свідчить про фактичне відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водлія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного п`яніння, від якого ОСОБА_10 відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій, вбачається, що 11.10.2020 року ОСОБА_1 , керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання ОСОБА_1 та його захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Мироненка С.С. -залишити без задоволення, а постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 09 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков