Справа № 126/2400/20
Провадження № 33/801/93/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.

У постанові суду зазначено, що 09.10.2020 о 15:00 год., в м. Бершадь, по вул. Покровській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, винесеної за неповного дослідження обставин справи, просив постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року про визнання його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі зазначено, що правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП ОСОБА_1 не вчиняв, протокол про адміністративне правопорушення при ньому не складався та його копія останньому не вручалась. Скаржник вказує, що 09 жовтня 2020 року він рухався за кермом власного автомобіля та без будь яких причин був зупинений працівником поліції, який відібрав у нього посвідчення водія повідомивши, що йому необхідно зафіксувати хоч якесь правопорушення. Після чого відносно ОСОБА_1 було винесено постанову за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП та вже у відсутність правопорушника було складено протокол за частиною першою статті 130 КУпАП.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що працівником поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, чим порушено право на захист. При цьому, вищевказані події відбувались у відсутність свідків, а працівником поліції власноручно було написано пояснення від імені двох громадян: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Із долучених скаржником до матеріалів справи письмових пояснень вищевказаних осіб вбачається, що останні не можуть ні підтвердити, ні спростувати те, що ОСОБА_1 09.10.2020 перебував за кермом в стані алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду та від підписання протоколу, оскільки вказані обставини їм невідомі, а свої підписи останні поставили без ознайомлення з текстом пояснень, написаних поліцейським власноручно.

Крім того, при ОСОБА_1 працівник поліції акт на стан алкогольного сп`яніння не складав, а його копія правопорушнику не вручалась. Акт, долучений до матеріалів справи не містить даних щодо того у кого саме виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Таким чином, на думку скаржника, працівником поліції порушено порядок огляду особи на стан сп`яніння.

Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно не було відкладено розгляд справи на іншу дату за поданою ним заявою та розглянуто справу у його відсутність.

Окрім іншого, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причин неявки суд не повідомив, а тому згідно вимог ст. 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

На підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 зазначає, що із копією оскаржуваної постанови суду першої інстанції він ознайомився на сайті «Судова влада» 04.01.2021.

Доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 копії постанови, що оскаржується, матеріали справи не містять, а тому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті оскарження постанови суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. (ст. 252 КУпАП).

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №462890 від 09.10.2020, 09.10.2020 о 15:00 год., в м. Бершадь, по вул. Покровській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За змістом частин другої та шостої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пунктів 4,8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Також, пунктом 7 розділу IX "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналогічні вимоги містить і пункт 6 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція).

З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки зафіксовано поліцейським СРПП №1 Бершадського ВП ГУНП капралом поліції Безкревним А.М. за участі свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідності до положень КУпАП та "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015.

Разом з тим, ОСОБА_1 до матеріалів справи додано письмові друковані пояснення від імені свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у яких наводяться спростування їх пояснень, наданих ними під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Однак, вказані пояснення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не засвідчені належним чином, у зв`язку із чим, за своїм змістом не можуть вважатися належними та допустимими доказами, при цьому клопотання про виклик вказаних осіб у судове засідання при перегляді справи в апеляційному суді для їх допиту скаржником не заявлялось.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вказані вище особи викликалися для допиту судом першої інстанції, однак в судове засіданні з невідомих причин не з`явилися.

Таким чином, вказані обставини щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №462890 від 09.10.2020, поясненнями свідків, що містяться в матеріалах справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів у справі не вбачається.

Положеннями частини першої статті 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.

Щодо викладених в апеляційній скарзі посилань на те, що протокол про адміністративне правопорушення при ОСОБА_1 не складався, його копія останньому не вручалась, а також, що працівником поліції не було роз`яснено його права, то вказані обставини жодними належними доказами не доведені, при цьому не спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Відповідно до положень п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, водій ОСОБА_1 був зобов`язаний на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , оскільки останній неодноразово повідомлявся про розгляд справи, який відкладався з певних причин, скаржником подавались відповідні заяви, тому судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та вимог закону було зроблено висновок про необхідність розгляду справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 стверджуючи про бажання приймати участь у розгляді справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, будучи завчасно належним чином повідомленим, причин неявки не повідомив, тобто скористався своїми правами на власний розсуд.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної статтею 23 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 280, 289, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук