Справа № 472/1424/20

П О С Т А Н О ВА І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2021 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Кучерявенко С.С.,

секретаря судового засідання - Філімонової М.С.,

особа, яка вчинила

правопорушення - ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від Веселинівського ВП Вознесенського ВП Головного управління національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку с. Федорівка Веселинівського району Миколаївської області, одружену, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

23 грудня 2020 року до Веселинівського районного суду від Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 643862 від 16.12.2020 року вбачається, що в грудні 2020 рок мешканка села Федорівка ОСОБА_1 , в своєму домоваолодінні по АДРЕСА_1 здійснила продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів мешканцю села ОСОБА_2 .

Своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. ч.3 ст. 156 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП не визнала, суду показала, що не продавала алкоголь та цигарки.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_3 суду показав, що до відділку поліції звернулась мешканка села ОСОБА_4 із заявою про те, що гр. ОСОБА_1 здійснює незаконну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. При перевірці заяви свідок ОСОБА_2 показав, що напередодні купував у ОСОБА_1 водку та цигарки про що він склав відповідний протокол. Спиртних напоїв та тютюнових виробів він не вилучав. Сама ж гр. ОСОБА_1 заперечувала факт незаконної торгівлі алкоголем та цигарками, що підтверджували й інші мешканці села.

Суд, заслухавши ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов наступних висновків.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Враховуючи вимоги ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Таким чином, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини у справі на підставі доказів, зібраних особою, яка склала протокол.

Вимоги до протоколу про адміністративне правопорушення визначені ст. 256 КУпАП та Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18/2134 від 16.12.2020 року складеного ст. ДОП Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області Маслюк В.Л. про те, що в грудні 2020 рокугр. ОСОБА_1 , зі свого домоволодіння по АДРЕСА_1 здійснила продаж алкоголю на суму 1250 грн по ціні 15 грн, цигарок по ціні 37 грн мешканцю с. Федорівка ОСОБА_2 , чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Частина 3 статті 156 КУпАП ( в редакції на час встановлення обставин зазначених в протоколі) передбачає відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, що тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Об`єктом даного проступку є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними та слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення.

Норми ст.156 КУпАП носять бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Однак в порушення вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941, в протоколі відносно ОСОБА_1 не зазначено конкретний нормативно-правовий акт та його норми, які порушила остання.

В даному випадку, протокол про адміністративне правопорушення як один із засобів доказування складений ДОП Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області Маслюк В.Л. з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, тому не може вважатись допустимим доказом у цій справі.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано: рапорт ст. інспектора -чергового Веселинівського ВП Вознесенького ВП ГУНП в Миколаївській області Гончаріка М.М. від 15.12.2020 року, заява гр. ОСОБА_4 , письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Рапорти працівників поліції наявні в матеріалах справи суд не бере до уваги, оскільки поліцейські є зацікавленими особами, а тому їх рапорти не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 20 травня 2020 року по справі № 524/5741/16-а (провадження № К/9901/33786/18), де Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в п. 53 вказаної постанови зазначив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Письмові пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_11 також не є доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП за відсутності інших належних та допустимих доказів.

До протоколу не додано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що в зазначені день, час та місце ОСОБА_1 дійсно здійснювала торгівлю алкогольними та тютюновими виробами з рук, враховуючи при цьому, що торгівля це процес обміну товарів на гроші з метою задоволення потреб споживача та отримання прибутку.

В даному випадку з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 з рук продавала алкогольні та тютюнові вироби гр. ОСОБА_2 і отримала за це гроші.

Вказані обставини жодними належними та допустимими доказами не зафіксовані.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять даних того що дійсно предмети торгівлі, а саме алкоголь та цигарки, вилучались у особи, яка їх придбала - ОСОБА_2 , в матеріалах справи також відсутні докази того, що вилучалась виручка, одержана від продажу предметів торгівлі, у особи яка її отримала.

Санкція частини 3 статті 156 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Вважаю, що за встановлених судом обставин, уповноваженою на складання протоколу особою не доведено достатніх підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази, приходить до переконання про недоведеність поза розумним сумнівом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення відносно останньої підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 1, 7, 9, 156 ч. 3, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 156 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області області шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області С.С. Кучерявенко