Справа 556/1925/20
Номер провадження 3/556/30/2021
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 року. Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого - судді Котик Л.О.

при секретарі Соловей Г.С.

за участю особи, відносно якої складено Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1

адвоката Завгородньої М.О.

розглянувши матеріали, що надійшли від начальника УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працює,-

за ч.1 ст.130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

25 листопада 2020 року інспектором роти №5 батальйону УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції складено Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №256524 відносно ОСОБА_1 про те, що 24.11.2020 року, о 23.50 год. на а/д Київ-Ковель-Ягодин М-07 326 км на АЗС №3 с. Городець Володимирецького району, останній керував транспортним засобом марки «Opelvivaro», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком на стан алкогольгного сп`яніння №92 від 25.11.2020 р.,чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав, пояснив, що 24 листопада 2020 року він з ОСОБА_2 вживали спиртні напої в лісосмузі неподалік АЗС с. Городець. Біля 23 год. 00 хв. останній його привіз скутером на АЗС, щоб купити сигарет. Транспортний засіб бус марки «Opelvivaro», номерний знак НОМЕР_1 в цей час вже стояв на території АЗС, так як вранці мав їхати в м. Київ. В приміщенні АЗС в нього виник конфлікт з заправником ОСОБА_3 , під час сварки приїхали працівники поліції, запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння, він погодився пройти огляд в медичному закладі. Свідки при цьому запрошені не були. Вважає, що жодних правопорушень не вчиняв, у зв`язку з чим просив провадження в справі закрити.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Завгородня М.О. у судовому засіданні просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Звернула увагу, що працівниками поліції при складанні протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП порушено: Інструкцію із застосування органами га підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року. ОСОБА_1 24.11.2020 року транспортним засобом не керував і відповідно вказане адмінправопорушення вчиняти не міг. Відеозапис в матеріалах справи вказує лише на те, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, при цьому будь-яких відомостей про те, що останній керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння на вказаному записі не зафіксовано. Свідків не було.

Заслухавши учасників процесу,дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Так, касаційний адміністративний суд в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Суд зауважує, що на відеозаписі, доданому до протоколу серії БР №256524 від 25.11.2020 року, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Opelvivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , та зупинення його працівниками патрульної поліції.

Тобто, наявність такої обов`язкової умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як перебування особи у стані сп`яніння під час керування транспортним засобом, відсутня.

З наданого відеозапису вбачається, що включення відеореєстратора (бодікамери) здійснювалося з моменту встановлення особи ОСОБА_1 та пропозиції останньому пройти огляд на стан сп`яніння. Крім того, відеозйомка велася не безперервно, а фрагментарно, при цьому факт руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинки поліцейським взагалі не зафіксовано.

Як вбачається з рапорта поліцейського роти №5 батальйону управління патрульної поліції в Рівненській області В.Яковця, а також з письмових пояснень ОСОБА_3 , автомобіль марки «Opelvivaro», номерний знак НОМЕР_1 був припаркований на АЗС, ОСОБА_1 приїхав на скутері з товаришем.

Згідно з ч.2 ст. 266 КУпАП, п.п. 4, 5, 7 р.ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ №1395 від 07.11.2015 року, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу в присутності двох свідків відповідно до чинного законодавства. У разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння). Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як вбачається з протоколу серії БР №256524 від 25.11.2020 року свідки при складанні протоколу не залучались.

Виходячи зі змісту ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КупАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема, чи було вчинене адміністративне правопорушення.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову особи, що керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Однак із досліджених матеріалів справи, відеозапису, не вбачається, що ОСОБА_1 , саме керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягують до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а Європейський Суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Подібний висновок ґрунтується і на положеннях ст.19 ч.2 Конституції України, у відповідності до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також і на вимогах ст.ст.6, 7 Закону України «Про Національну поліцію», з яких вбачається, що органи Національної поліції в своїй діяльності керуються принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є саме керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, лише при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом ознак сп`яніння, а також ухилення особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння може бути підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

У відповідності до ст.ст.251, 252 КУпАП приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, суд оцінює докази в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Такими доказами є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, як це вбачається з ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Згідно п. п. 1 п. 2 розділ 1 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

За п. 2 Розділу 3 вказаної Інструкції, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Із відеозапису, переглянутого в судовому засіданні, вбачається, що він не є безперервним та зйомка починається не з моменту зупинення транспортного засобу, хоча у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 24.11.2020 року, о 23.50 год. на а/д Київ-Ковель-Ягодин М-07 326 км на АЗС №3 с. Городець Володимирецького району, останній керував транспортним засобом марки «Opelvivaro», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Слід зауважити, що зйомка починається, коли особа, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , знаходиться в приміщенні АЗС, у зв`язку із чим суд не може врахувати вказаний відеозапис як належний та допустимий доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозапису встановлено, що мало місце спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , утім відеозаписом не зафіксовано, що останній керував транспортним засобом.

Судом досліджено доданий до протоколу висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.11.2020 року №92 о 01:35 год., результат тесту 1,42 %.

Однак, суд не приймає до уваги результати медичного огляду від 25.11.2020 року №92, оскільки судом встановлено, що 24 листопада 2020 року о 23 годині 50 хвилин ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «Opelvivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 . Доказів, що спростовують зазначене, суду не надано.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом .

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах Малофєєва проти Росії ( Malofeyevav. Russia , рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №256524 від 25.11.2020 року, складений відносно ОСОБА_1 не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені в протоколі не підтверджені.

Як зазначено в ч.1,2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. (ст.245 КУпАП)

А як зазначено в ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що поза розумними сумнівами винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, відтак, його притягнення до відповідальності не може грунтуватися виключною мірою на припущеннях.

Таким чином, не вбачаючи сукупності фактичних даних, що підтверджують в силу ст. 251 КУпАП наявність ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя вважає за необхідне винести постанову про закриття провадження в справі.

Керуючись ст.ст. 247 , 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: Котик Л.О.