Справа № 339/433/20 307
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 року м. Болехів
Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О. С., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, учасника бойових дій
за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
З протоколу про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2020 року ВАБ 044027 вбачається, що 10 грудня 2020 року о 14 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме по АДРЕСА_2 , перебуваючи в п`яному вигляді, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою.
Потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином, що, відповідно до ст. 268 КУпАП, не перешкоджає проводити розгляд справи за її відсутності.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судові засідання не з"являється, будучи повідомленим, про час та місце розгляду справи, постановою від 18 травня 2021 року щодо нього застосовувався привід, виконання якого доручено відділенню поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області (а.с.24-25).
В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 268 ч.2 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
До суду усупереч вимогам ст. 268 КУпАП України ОСОБА_1 не доставлено, постанову від 18 травня 2021 року про його привід не виконано.
За таких обставин, слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, коли кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Приймаючи до уваги поведінку ОСОБА_1 , який не з"являється до суду, враховуючи бездіяльність Національної поліції, яка не забезпечила його явку до суду на виконання вимог постанови, з метою розгляду справи у розумні строки, справа розглянута в межах складеного протоколу про адміністративне правопорушення та на підставі наявних у ній доказів.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 245 КпАП України, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На підтвердження вини ОСОБА_1 надано:
- протокол про адміністративне правопорушення від 10 грудня 2020 року ВАБ 044027, в якому вказано, що 10 грудня 2020 року о 14 год. ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, а саме по АДРЕСА_2 перебуваючи в п`яному вигляді вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою (а.с.1);
- рапорт працівника поліції Ярич В.М., з якого вбачається, що 10 грудня о 14 год. 04 хв. надійшло повідомлення зі служби 102, заявник ОСОБА_4 про те, що 10 грудня 2020 року о 14 год. 03 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 конфліктує, погрожує фізичним насильством, в будинку малолітня дитина. На місці заявниця написала заяву, складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (а.с.3);
- заява ОСОБА_4 , в якій вона просить притягнути до адміністративної відповідальності її чоловіка ОСОБА_1 , за те, що він ображав її нецензурною лайкою, погрожував, хамив, принижував. Конфлікт відбувся 10 грудня 2020 року близько 14 год ( а.с.4);
- письмові пояснення ОСОБА_4 , з яких вбачається, що 10 грудня 2020 року близько 14 год. по місцю її проживання по АДРЕСА_2 виник конфлікт з її чоловіком ОСОБА_1 , через те, що він приїхав з с. Лисятичі щоб побачитися з дитиною, будучи в п`яному вигляді, у них виник словесний конфлікт, в ході якого її чоловік почав обзивати її, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою (а.с.5).
Даючи оцінку таким доказам, суд виходить з наступного.
Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 10 грудня 2020 року о 14 год. ОСОБА_1 , за місцем свого проживання, а саме по АДРЕСА_2 , перебуваючи в п`яному вигляді, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою.
Проте, в протоколі взагалі не вказано частину статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої передбачена відповідальність за вказане порушення, що взагалі унеможливлює розгляд справи судом.
Між тим, розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.
Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом та з диспозицією статті КУпАП, і прийти до висновку чи містять дії, які суддя вважає доведеними, ознаки саме такого правопорушення.
Так, згідно ч.1 ст 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій є основним джерелом доказів, складається по встановленій формі і повинен містити дані, необхідні для розгляду справи по суті, а саме: дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Статтею 1 вказаного Закону також визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Відповідно до ст. 173-2 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Суб`єктом даного правопорушення може бути особа, яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї.
Визначення поняття членів сім`ї, зокрема міститься в Законі України Про попередження насильства в сім`ї, за яким члени сім`ї це особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання.
Між тим, в адміністративних матеріалах немає жодного доказу в підтвердження існування між ОСОБА_1 і потерпілою ОСОБА_3 сімейних відносин в юридичному значенні, тобто, що вона є його дружиною та вони разом проживають однією сім`єю.
Прізвище потерпілої в протоколі вказано ОСОБА_2 , а з заявою зверталася ОСОБА_4 .
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Незважаючи на вимоги ч.2 ст.251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейськогосуду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, всупереч вимог ст. 256 КУпАП та диспозиції ст. 173-2 КУпАП, не містить, окрім зазначення частини статті, також відомостей про наслідків дій ОСОБА_1 , тобто чи була або могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а також не зазначено місце вчинення правопорушення (населений пункт, вулиця, будинок).
При цьому, слід враховувати і те, що сама справа про адміністративне правопорушення не містить доказів того, що внаслідок дій особи, яка притягається до відповідальності, була або могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілій, приймаючи до уваги і те, що потерпіла на неодноразові виклики до суду не з`явилася, а в її письмових поясненнях такі обставини не зазначені.
Також слід зазначити, що дана справа вперше надійшла на розгляд суду 28 грудня 2020 року та повернута постановою суду від 11 січня 2021 року для усунення вказаних недоліків .
Однак, вимоги суду не виконані, оскільки на виконання вказаної постанови працівником поліції подано рапорт працівника поліції ОСОБА_5 , з якого вбачається, що при складанні протоколу допущена механічна помилка та не вказана частина статті 173-2 КУпАП (а.с.18).
Суд приймає до уваги, що вищевказаний рапорт є документом внутрішнього користування, оскільки його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про помилки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, недоліки протоколу не усунені, а рапорт працівника поліції, наданий на ім"я начальника Долинського ВП В. Данько не може бути прийнятим судом, як доопрацьований протокол про адміністративне правопорушення.
Окрім того, працівниками поліції і не виконано постанову про привід ОСОБА_1 до суду, оскільки участь його є обов"язковою.
Викладені обставини в даній справі в сукупності з недоліками протоколу про адміністративне правопорушення, які не можуть бути усунені судом, оскільки в такому разі буде констатоване погіршення становища особи, яка притягається до відповідальності і участь її в судовому засіданні є обов"язковою, приймаючи до уваги відсутність як таких доказів наслідків дій ОСОБА_1 , тобто чи була або могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, свідчать про те, що працівником Національної поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то судовий збір по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до приписів ст. 40-1 КУпАП, не сплачується.
На підставі наведеного та керуючись ст. 173-2, ст. 247, 283, 284 КУпАП суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Головенко О.С.