ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/94/21 Справа № 203/3935/20 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника митниці на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 484 МК України, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,

за участю:

представників митниці Козія І.М., Романенко І.М.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 484 МК України, а провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0215/11000/20 від 16 липня 2020 року 10 липня 2020 року співробітниками управління ГУ ДФС у Кіровоградській області біля складського приміщення ТОВ «Нова пошта» на вул. Маланюка, 21-А у м. Кропивницькому при спробі завантаження до транспортного засобу товарної партії цигарок, утримувачем яких згідно поштових документів та оплачених квитанцій є ОСОБА_1 , було виявлено та вилучено цигарки марки «Фест» червоні та цигарки марки «Credo» жовті (виробник ВАТ Гродненська тютюнова фабрика «Неман» Республіка Білорусь), загальною вартістю 9 980 пачок без акцизних марок встановленого зразка. Протоколом вилучення речей і документів від 10 липня 2020 року у ОСОБА_1 вилучили 1 500 пачок сигарет марки «Фест» червоного кольору іноземного виробництва без марок акцизного податку та без документів, підтверджуючих, що такі товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на їх імпорт, та виконання усіх митних формальностей, випущені у вільний обіг на митній території України загальною вартістю 299 400 грн. (попередня вартість). Таким чином, ОСОБА_1 придбав та зберігав товари, ввезені на митну територію України поза митним контролем.

В апеляційній скарзі представник митниці просить скасувати постанову судді та прийняти нову про визнання ОСОБА_1 винуватим у порушенні митних правил та накласти на нього стягнення, передбачене санкцією ст. 484 МК України.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 зберігав тютюнові вироби іноземного походження, ввезені на територію України поза митним контролем.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши представників митниці, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до чинного законодавства питання щодо адміністративної відповідальності та провадження у справах за порушення митних правил регулюються Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ним - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Згідно зі ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.484 МК України, полягає у зберіганні, перевезенні, придбанні чи використанні товарів, ввезених на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю.

Обов`язковою умовою суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 484 МК України, є вина в діях правопорушника.

Згідно зі статтею 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 484 МК України, а саме зберігав, перевозив, придбавав чи використовував товари, ввезені на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю.

У відповідності до п. 15 та п. 61 ч. 1 ст. 4 МК України товари в розумінні митного законодавства України поділяються на іноземні - що не є українськими відповідно до п. 61 та українські - які повністю отримані (вироблені) на митній території України та які не містять товарів, ввезених із-за меж митної території України.

Іноземний статус походження товарів - предметів ПМП у справі, підтверджується маркуванням, нанесеним на самих товарах (країна виробництва, найменування виробника, штрих код країни походження, а в окремих випадках і акцизною маркою країни виробника).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

З положень ст. 15 зазначеного закону слідує, що імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Відповідно до «Положення про марки акцизного збору», затвердженого Указом Президента України від 18 вересня 1995 року №849/95, виробництво суб`єктами підприємницької діяльності з метою реалізації на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів без позначення марками акцизного збору, а також ввезення на митну територію України, транспортування, зберігання, приймання на комісію та консигнацію для продажу і реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на яких немає карток акцизного збору встановленого зразка, забороняється.

Відповідно до п. 14.1.107 ст. 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Пунктом 226.2 ст. 226 Податкового кодексу України встановлено, що наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

У відповідності до вимог ст. 226.11 Податкового кодексу України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Відповідно до ст. 227.1 Податкового кодексу України при ввезенні на митну території України маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється в установленому порядку марками акцизного податку встановленого зразка.

Відповідно до ст. 227.6 Податкового кодексу України у разі порушення порядку маркування ввезених алкогольних напоїв і тютюнових виробів та/або неповної сплати податку товар не допускається до митного оформлення і ввезення його на митну територію України забороняється.

Згідно п. 3 ст. 228 Податкового кодексу України у разі виявлення фактів ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування та продажу на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів без наявності марок акцизного податку встановленого зразка контролюючі органи вилучають такі товари з вільного обігу та подають відповідні матеріали до суду для винесення постанови про їх вилучення в дохід держави (конфіскацію).

Згідно протоколу про порушення митних правил № 0215/11000/20 від 16 липня 2020 року 10 липня 2020 року співробітниками управління ГУ ДФС у Кіровоградській області біля складського приміщення ТОВ «Нова пошта» на вул. Маланюка, 21-А у м. Кропивницькому при спробі завантаження до транспортного засобу товарної партії цигарок, утримувачем яких згідно поштових документів та оплачених квитанцій є ОСОБА_1 , було виявлено та вилучено цигарки марки «Фест» червоні та цигарки марки «Credo» жовті (виробник ВАТ Гродненська тютюнова фабрика «Неман» Республіка Білорусь), загальною вартістю 9 980 пачок без акцизних марок встановленого зразка та без документів, підтверджуючих, що такі товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на їх імпорт, та виконання усіх митних формальностей, випущені у вільний обіг на митній території України загальною вартістю 299 400 грн. (попередня вартість).

Разом з тим матеріали справи не містять інформації та доказів незаконності ввезення вказаних «тютюнових виробів іноземного виробництва» на територію України поза митним контролем.

Відповідальність за ст. 484 МК України настає у разі зберігання, перевезення чи придбання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, ввезених на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю.

Отже, з наявних матеріалів справи слідує, що всупереч вимогам закону ОСОБА_1 придбав та зберігав підакцизні товари без марок акцизного податку встановленого зразка.

Однак, докази того, що ці товари були ввезені на територію України, в тому числі з порушенням митних правил, в матеріалах справи не містяться.

Доводи представників митниці про походження вищезазначеного товару поза межами України з огляду на його маркування, нанесене на упаковку товару, не спростовують висновків суду про можливе виготовлення товару в межах території України, оскільки матеріали справи містять опис вилученого товару та копії експрес накладних відділення Нової пошти, відповідно до яких тютюнові вироби було відправлено з м. Дубляни Львівської області, будь-яких інших відомостей про товар матеріали справи не містять.

Твердження апелянта щодо ввезення вказаного товару на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю з огляду на відсутність на ньому марок акцизного податку також не є обґрунтованим, оскільки закріплення вказаної обставини у диспозиції ст.484 МК України свідчить про віднесення її до об`єктивної сторони складу вказаного адміністративного правопорушення, яка підлягає обов`язковому доказуванню, проте з вищезазначених норм митного та податкового законодавства не можна зробити висновок про те що відсутність марок акцизного податку на алкогольних виробах, які знаходяться в Україні, підтверджує факт їх ввезення на митну територію України з-за кордону, в тому числі і з порушенням митних правил.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 484 МК України, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження саме незаконного ввезення на митну територію України вказаного товару поза митним контролем, або з приховуванням від митного контролю.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що співробітниками митниці не було викликано ОСОБА_1 для надання пояснень та не було його повідомлено про дату та час складання протоколу про порушення митних правил щодо нього, який було складено лише 16 липня 2020 року за його відсутності, чим самим порушено його право на участь під час складання протоколу про порушення митних правил та надання пояснень стосовно обставин події, які значною мірою могли би вплинути на прийняття рішення щодо необхідності складання відповідного протоколу. Крім того, матеріали справи не містить відомостей на підтвердження належного роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ч. 4 ст. 494, ст. 498 МК України, зокрема, у протоколі про порушення митних правил відсутній підпис ОСОБА_1 про належне роз`яснення йому прав, передбачених КУпАП та МК України.

При цьому, як слідує з наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_1 співробітники митниці до початку складання протоколу не роз`яснювали останньому його права, про цьому підтвердити або спростувати факт роз`яснення прав на час розгляду справи не можливо, оскільки відповідної відеофіксації надано не було, а відповідно кожний сумнів у доведенні обставин, що підлягають встановленню під час розгляду протоколу, тлумачиться на користь особи, у відношенні якої складено протокол.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, повинна бути доведена органом, який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватись на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Тому суд, аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України, вважав що митним органом не було надано достовірних доказів на підтвердження вини особи та її винність не доведена, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд окремо звертає увагу на те, що санкція ст. 484 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів, ввезених на митну територію України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, тобто вартість вилученого товару є предметом доказування у справі про порушення митних правил. Разом з тим матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які встановлюють вартість вилученого у ОСОБА_1 товару, адже роздруківка сторінки із сайту з мережи інтернет щодо тютюнових виробів та їх ціни не може бути таким доказом, оскільки не є експертним висновком.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що митницею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні порушення, передбаченого ст. 484 МК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника митниці, оскільки наведені останнім доводи є непереконливими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

При перевірці справи в апеляційній інстанції також не було виявлено порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке б могло потягти за собою зміну чи скасування постанови.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ч. 2 ст. 467 Митного кодексу України -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника митниці залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ст. 484 МК України залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І. Крот