СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/812/21
пр. № 3/759/855/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Святошинського УП ГУНП у м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 533168 від 28.10.2020 року ОСОБА_1 о 11:35 год. 28.10.2020 по вул. Ак. Єфремова, 17 у м. Києві керував тролейбусом бортовий номер НОМЕР_1 , перевозив пасажирів за маршрутом 39 без засобів індивідуального захисту, а саме захисної маски, чим порушив п.п. 1 п. 10 Постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, вказав, що керував тролейбусом в захисній масці, а матеріали справи не містять доказів, зворотнього.

З положень статті 44-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення згідно Закону України № 530-IX від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», убачається, що нею передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, та тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши, наявні фактичні дані, які як докази були зібранні УПП, суддя установила, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП згідно із Законом № 530-IX від 17.03.2020 не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим надані УПП докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини водія у вчиненні адміністративного правопорушення УПП суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення, рапорт, фотознімок.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно, надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Щодо фотознімку, то слід указати на те, що він не містить у собі інформації про дату його формування, підпису та ПІБ особи, яка його виготовила. Тим самим, цей доказ є, як неналежним, так і недопустимим.

Крім того, рапорт, складений інспектором Римар Т. щодо вищевказаного правопорушення відносно ОСОБА_1 не містиь підпису посадової особи, а тому не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено "зелений" рівень епідемічної небезпеки, забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема, перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб; перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Таким чином, відповідно до п.п. 2 п. 11 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2; нормативно-правовий акт № 641 від 22.07.2020 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема, респіраторами або захисними масками, тобто суб`єктом правопорушення, передбаченого Кодекс України про адміністративні правопорушення; нормативно-правовий акт № 8073-X від 07.12.1984 ст. 44-3 КУпАП, є виключно він.

Також зазначена норма закону є бланкетною (відсильною), а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства зі вказівкою на статтю, пункт (підпункт), що підлягає застосуванню, зокрема, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інші акти законодавства, а також рішення органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Виходячи зі змісту ст. ст. 6,7 Кодекс України про адміністративні правопорушення; нормативно-правовий акт № 8073-X від 07.12.1984">254, 279 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що водій керував маршрутним транспортним засобом без засобів індивідуального захисту, а саме захисної маски, чим порушив п.п. 1 п. 10 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020, однак норма, що визначає відповідальність перевізників щодо забезпечення засобами індивідуального захисту водіїв, передбачена п.п. 2 п. 10 постанови КМУ № 641.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять усіх необхідних відомостей, які б підтверджували те, що сам водій є перевізником (суб`єктом господарювання, що здійснює пасажирські перевезення) за вказаним маршрутом, натомість установлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є водієм, тобто найманим працівником.

При оформленні матеріалів даної справи працівниками поліції не додано доказів того чи є він перевізником, тобто суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП згідно із Законом № 530-IX від 17.03.2020, що свідчить про недотримання працівниками поліції вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Також слід відмітити, що підстав для виклику посадових осіб УПП до суду у т.ч. з метою усунення виявлених протиріч не було так, як ВС у постанові від 15.04.2020 у справі № 489/4827/16-а зазначив, що свідчення зазначеної особи (поліцейських) не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, відповідно Суд дійшов висновку про можливість завершення розгляду провадження без допиту указаних осіб, адже незалежно від характеру їх пояснень свідчення таких осіб (поліцейських) не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки такі особи є представниками суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, відповідно подальше відкладення з таких підстав є недоцільним.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачяться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду здобуто не було та суду не надано.

Аналогічного роду положення закріплено і у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт № ETS N 005 від 04.11.1950 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суддя вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст. 44-3 КУпАП, так як його вину УПП не доведено належним чином, а не обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 283, 284,294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.44-3 КУпАП закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Суддя Твердохліб Ю.О.