Провадження № 33/4808/77/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Сковронського Віктора Івановича, розглянувши апеляційну скаргу захисника на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.12.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , який не працює,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі захисник Сковронський В.І. просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що суд грубо порушив право на захист, оскільки ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом коронавірусна хвороба. Договір про надання правової допомоги уклав лише 29.12.2020 року, й 30.12.2020 року захисник мав можливість звернутись до суду із клопотанням про ознайомлення з матеріалами провадження, у зв`язку із чим подав дві заяви про відкладення справи та про ознайомлення, проте суд 30.12.2020 року провів судове засідання у їх відсутність та постановив рішення, а матеріали для ознайомлення йому надали 04.01.2021 року. В обґрунтування доводів щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, захисник посилається на те, що згідно протоколу, останнього притягнено до адміністративної відповідальності за керування у стані алкогольного сп`яніння, в той же час, до протоколу долучений акт про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння з поясненнями двох свідків, що засвідчили цей факт. Звертає увагу на відсутність в матеріалах провадження направлення для проведення огляду. Вказує, що передбачений законом медичний висновок видається на підставі акту огляду на стан сп`яніння, що передбачено для уникнення маніпуляцій. Звертає увагу на те, що висновок лікаря складено 10.10.2020 року о 08-00 год., проте у цьому ж висновку у п. 7 в графі «дата і точний час огляду» міститься час - 08-20 год., що на думку апелянта, свідчить про те, що висновок складено з грубим порушенням, оскільки висновок не можливо скласти раніше аніж провести огляд. Висловив свою незгоду з відеозаписам, долученими до справи, на яких чітко вбачається як ОСОБА_1 проходить огляд, й одночасно працівник поліції відбирає пояснення у свідків про те, що ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд. Вважає, що наявні у справі докази суперечать один одному, а суд першої інстанції формально вивчив справу, що потягло необґрунтоване застосування стягнення.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.10.2020 року о 07-25 год. в м. Івано-Франківську по вул. Угорницька, 12/1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Акура», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в медичному закладі у лікаря нарколога за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (чинною на даний час з урахуванням змін, внесених Законом України від 17.06.2020 №720-IX).

В судове засідання з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбаченні ст. 268 КУпАП; захисник Сковронський В.І., якому роз`ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та його захисник Сковронський В.І. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову місцевого суду - скасувати та прийняти нову, виходячи з наступних підстав.

В апеляційній скарзі апелянта ставить питання про поновлення строку, між тим, аналіз матеріалів справи свідчить, що апеляційну скаргу подано у межах передбаченого законом 10-денного строку, встановленого для її подання, а саме 11.01.2021 року, тобто у перший робочий день, що слідує за наступним днем останнього дня строку (останній день строку -10.01.2021 року, припадав на неділю).

По суті апеляційних вимог доходжу наступного.

Доводи апелянта в частині порушення право на захист вважаю такими, що знайшли своє підтвердження.

Матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 дійсно з 09.12.2020 року по 17.12.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні в обласній клінічній інфекційній лікарні з діагнозом коронавірусна хвороба (а.п. 14), що й стало підставою для перенесення судового засідання на інший час, а саме на 30.12.2020 року (а.п. 15).

В оскарженій постанові, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що клопотання захисника Івановича А.М. про відкладення розгляду справи та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи, спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності особою, що притягається до адміністративної відповідальності та затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), де у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» наголошено на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Між тим, суди окрім іншого, зобов`язані дотримуватись й норм національного законодавства, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, що

забезпечує захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші регулятори, зокрема справедливість, як одну із основних засад права.

Основним принципом, який регулює застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є справедливість, і у зв`язку з цим враховується ряд факторів, зокрема оцінки індивідуальних обставин кожної справи (рішення ЄСПЛ «Ібрагім та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 мав певні обмеження, що запроваджені державою з метою захисту людини і суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19, вважаю, що саме по собі особисте спостерігання останнім за часом призначення справ до розгляду, та направлення йому сповіщень судом першої інстанції, унеможливлювало фізичну спроможність ОСОБА_1 своєчасно скористатись правовою допомогою.

З матеріалів провадження вбачається, що захисник завчасно, до початку судового засідання, яке призначене на 30.12.2020 року о 13-35 год. (а.п. 15), подав 30.12.2020 року о 09-31 год. заяву про перенесення судового розгляду (а.п. 16), та цього ж дня, 30.12.2020 року о 09-29 год. клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження для належної підготовки до участі у судовому засіданні (а.п. 21).

До початку судового засідання захиснику не було надано можливість ознайомитись з матеріалами провадження, таке право було реалізоване ним 04.01.2021 року (а.п. 21), після прийняття рішення по справі.

З судового рішення вбачається, що суду першої інстанції було достеменно відомо про наявність таких заяв захисника, проте клопотання захисника про ознайомлення з матеріалами провадження розцінено як зловживання процесуальними правами з метою затягнення розгляду справи (а.п. 17).

Вважаю такий висновок суду незаконним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що договір про надання правової допомоги з ОСОБА_1 укладено 29.12.2020 року й перше звернення захисника було 30.12.2020 року, тому в діях захисника відсутні ознаки зловживання своїми процесуальними правами.

Виходячи з оцінки індивідуальних обставин вказаної справи, вважаю, що в даному конкретному випадку суд першої інстанції діяв із порушенням приписів ст. 268 КУпАП, чим позбавив ОСОБА_1 зокрема права на користування юридичною допомогою.

За вказаних вище обставин є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права на захист, у зв`язку із чим, постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Вважаю встановленим, що 10.10.2020 року о 07-25 год. в м. Івано-Франківську по вул. Угорницька, 12/1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Acura», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в медичному закладі у лікаря нарколога (за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21), чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (чинною на даний час з урахуванням змін, внесених Законом України від 17.06.2020 №720-IX).

Вказані вище обставини підтверджуються відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №128748 від 10.10.2020 року, складеного у присутності двох свідків та підписаного ОСОБА_1 , з приміткою про те, що останній відмовляється від дачі пояснень, та вилученням посвідчення водія з наданням тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом (а.п. 1).

Факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом зафіксований на долученому до протоколу відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, де вбачається рух транспортного засобу, який перетинає суцільну горизонтальну розмітку (video 2020-10-13_16-36-14), внаслідок чого автомобіль був зупинений працівниками поліції (а.п. 7).

На файлі № вбачається, що ОСОБА_1 працівником поліції роз`яснені права, й ОСОБА_1 погоджується пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», стверджуючи, що жодних алкогольних напоїв він не вживав.

На відеозаписі (файл № ) зафіксовано як у присутності двох свідків, ОСОБА_1 проходить огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», проте водій перериває повітря, що видихає, й прилад не зафіксовує результат. Процедура з поясненнями працівником поліції процесу проходження огляду й правилом видиху повітря, проводилась біля 5 разів, проте водій кожну наступну спробу знов перериває повітря, що видихає. Вказані дії водія розцінюються працівником поліції як відмова від проходження огляду про що оголошено останньому. Після чого, працівником поліції відбираються пояснення у свідків, які засвідчили факт відмови.

На файлі № зафіксовано як працівник поліції повідомляє водієві ОСОБА_1 про складання на нього протоколу про керування у стані алкогольного сп`яніння, й оголошується зміст протоколу. Від можливості скласти пояснення у протоколі, останній відмовився. Працівником поліції надано тимчасовий дозвіл на право керування. ОСОБА_1 підписує протокол й отримує копію.

Таким чином, дослідивши докази у справі, шляхом співставлення фактично досліджених по справі обставин зі змістом обставин, що ставляться особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, іншими нормами чинного законодавства, доходжу висновку, що дії ОСОБА_1 містять ознаки саме такого правопорушення.

Доводи апелянта про суперечливу кваліфікацію дій ОСОБА_1 як за керування у стані алкогольного сп`яніння (тобто за порушення п. 2.9 а ПДР України), в той час як матеріали провадження містять докази щодо відмови останнього пройти огляд (тобто за порушення п. 2.5 ПДР України), не заслуговують на увагу, оскільки згідно висновку лікаря-нарколога КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» №487 від 10.10.2020 року, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.п. 2), що засвідчено підписом останнього.

Актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з приміткою «відмовився» та поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд (а.п. 3-4), фактично було засвідчено лише той факт, що водій ОСОБА_1 під час погодження пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» неодноразово порушував процедуру проведення огляду, шляхом переривання необхідної кількості повітря під час його забору, що унеможливлювало встановити кінцевий результат тесту, що зафіксовано на долученому до матеріалів провадження відеозаписі (файл № )

Ненадання достатньої та необхідної кількості повітря ОСОБА_1 під час продуття приладу «Драгер» до відповідного звукового сигналу, були розцінені працівниками поліції як небажання останнього пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, тобто його відмову, у зв`язку із чим й було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, на що останній погодився.

Вказана подія була зафіксована працівниками поліції у відповідних документах з відібранням пояснень свідків, які містять посилання й на виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці (а.п. 3).

У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення містить неправильну кваліфікацію.

Вважаю, що працівники поліції діяли відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції 2), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Зміст протоколу відповідає вимогам закону, зокрема у ньому зазначена суть адміністративного правопорушення, є посилання на норму п. 2.9 а ПДР України, яку порушив водій, зазначена і норма ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вказане діяння, а тому доводи апеляційної скарги щодо неконкретності обвинувачення не знайшли свого підтвердження.

Сам по собі факт відсутності в матеріалах провадження направлення в медичний заклад для проведення огляду, на що звертає увагу апелянта, за умови наявності як висновку лікаря так й запису з нагрудних камер поліцейських, не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за керування у стані алкогольного сп`яніння.

Також не є підставою для визнання недійсними результати проведення медичного огляду з тих підстав, що висновок лікаря складено раніше, аніж безпосередньо проведено огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

З висновку наркологічного центру вбачається час його складання 10.10.2020 року о 08-00 год., а час проведення огляду в графі висновку у п. 7 «дата і точний час огляду» зазначений як 08-20 год. (а.п. 2).

Отже, о 08-00 год. 10.10.2020 року лікарем розпочато процедуру заповнення необхідних реквізитів у висновку, в той час як сам огляд відбувся о 08-20 год., й після отримання результатів огляду, лікарем заповнено п. 10 висновку - остаточний результат огляду (а.п. 2).

Посилання апелянта на передбачене законодавством першочергове складання акту огляду на стан сп`яніння, на підставі якого у подальшому складається висновок, не свідчить про відсутність такого акту в закладі охорони здоров`я, де відбувався огляд ОСОБА_1 , оскільки відповідно до п. 19 Інструкції, акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.

Жодних доказів щодо оскарження ОСОБА_1 дій працівників поліції або висновку медичного закладу, під час апеляційного перегляду не надано, таким чином відсутні будь-які сумніви у тому, що ОСОБА_1 10.10.2020 року о 07-25 год. в м. Івано-Франківську по вул. Угорницька, 12/1, керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи.

Оскільки керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, враховуючи те, що з часу фіксування працівниками поліції адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 минуло більше трьох місяців, тобто передбачений ст. 38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, провадження підлягає закриттю відповідно до приписів п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП

Враховуючи наведене вище, вважаю, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, постанову суду скасувати.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Сковронського Віктора Івановича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.12.2020 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, провадження по справі закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло