Провадження № 33/4820/121/21
Справа № 674/863/20 Головуючий в 1-й інстанції Шклярук В. М.
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Вітюк І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Вітюк І.В., з участю секретаря Мартиненка В.С., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Латюка П.Я. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу захисника на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою Дунаєвецького районного суду від 23 грудня 2020 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, а матеріали справи в порядку ст.253 КУпАП передано до Дунаєвецького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області для прийняття рішення в порядку чинного законодавства.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №486081 від 03 серпня 2020 року ОСОБА_1 03 серпня 2020 року о 01 годині 00 хвилин в м. Дунаївці по вул. Шевченка, 111 Хмельницької області керував транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу "Драгер" в присутності двох свідків та в Дунаєвецькій ЦРЛ.

Тобто ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її незаконною, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги аргументує тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не надано належної оцінки доказам, не повно з`ясовано обставини, які мають значення для її вирішення, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Вказує, що суд першої інстанції, пославшись у резолютивній частині постанови як на підставу закриття провадження у цій справі на п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, не звернув увагу на те, що цією нормою Кодексу унормовано ухвалення судом одного з видів постанови суду, а не підстав для закриття провадження у справі, вичерпний перелік яких виписаний у ч.2 ст.284 КУпАП.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, пославшись у резолютивній частині постанови на положення ст.253 КУпАП, не звернув увагу, що ця норма дозволяє йому передати матеріали справи прокурору або органу досудового розслідування лише у випадку, якщо при розгляді справи він, суд, прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, проте жодної з таких ознак у постанові суд не навів, на жодний доказ не послався, бо їх не досліджував.

Крім того, захисник вказує, що при розгляді справи судом порушено виписані у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.129 Конституції України такі основні засади (принципи) судочинства як рівність сторін і вимог змагальності процесу, адже за відсутності у справі прокурора, суд перебрав на себе функцію сторони обвинувачення, та, не дивлячись на вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику суду як джерело права, грубо проігнорував висновки Європейського суду з прав людини з цього приводу викладені в рішенні від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Російської федерації» та від 16.03.2018 у справі «Михайлов проти України».

Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за такого правового регулювання слідуючи приписам ст.7 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ч.2 ст.58 Конституції України ОСОБА_1 не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.286-1 КК України.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши її доводи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Захисник у поданій апеляційній скарзі оспорює конституційність положень ст.253 КУпАП, однак оскарження конституційності положень закону чи окремих його норм не відноситься до повноважень суду загальної юрисдикції, а є виключною компетенцією Конституційного Суду України.

Стаття 253 КУпАП містить імперативну вимогу для органу (посадової особи), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, передати матеріали такої справи прокурору, органу досудового слідства або дізнання (залежно від підвідомчості) у випадку, якщо такий орган (посадова особа) дійде висновку, що в порушенні, яке стало приводом розпочати справу про адміністративне правопорушення, є ознаки злочину.

Даною нормою закону, чинною на час розгляду справи, і керувався місцевий суд.

Захисник у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на те, що суд, застосувавши положення ст.253 КУпАП, не досліджував докази по справі, не врахував, що у даній справі диференційний підхід до розмежування правопорушень судом здійснено не на підставі оцінки доказів, а аналізу нормативної бази регулювання суспільних правовідносин, в тому числі тих, які вказані автором адмінпротоколу від 03 серпня 2020 року за №486081.

Зокрема, судом враховано, що з 01.07.2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння віднесено до кримінальних проступків, з включенням до Кримінального кодексу України відповідної статті (ст.286-1 КК України), яка є чинною на день розгляду справи, та існувала на день інкримінованої ОСОБА_1 події.

При цьому судом правильно взято до уваги положення ч.1 ст.9 КУпАП, відповідно до яких адміністративним правопорушенням (проступком) визнається лише те діяння, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, та положення ч.1 ст.8 КУпАП, ч.2 ст.4 КК України, які регулюють застосування до особи, яка вчинила протиправне діяння, лише того закону, який діяв під час його вчинення.

Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення від 16 березня 2018 року у справі «Михайлов проти України» в частині відсутності під час судового засідання у суді першої інстанції прокурора як обов`язкового учасника судового провадження, є неприйнятними, адже висновки ЄСПЛ є відмінними від ситуації у даному провадженні.

На відміну від згаданого рішення у справі ОСОБА_1 місцевий суд по суті справу не розглядав, оцінки наявним у справі доказам не давав, висновків про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не приймав.

Аргументи сторони захисту про те, що місцевим судом не враховано неможливість притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст.286-1 КК України є недоречними. Місцевий суд не вирішував питання притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, а лише констатував, що ОСОБА_1 , відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №486081, ставиться в провину порушення п.2.9А ПДР, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що відповідає диспозиції ст.286-1 КК України.

Посилання місцевого суду у резолютивній частині постанови, окрім ст.253 КУпАП, ще й на положення п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, є помилковим, однак дане порушення не може бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, так як не спростовує висновки місцевого суду про існування обґрунтованих підстав направлення матеріалів справи відносно ОСОБА_1 до Дунаєвецького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області для прийняття рішення в порядку чинного законодавства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.8, 9, 253, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду І.В. Вітюк