Номер справи 220/754/21
Номер провадження 3/220/372/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка є керівником Селянського (фермерського) господарства «Акме», місце проживання АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягалась, інші дані не встановлені,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 будучи керівником Селянського (фермерського) господарства «Акме», 10.03.2021 р. за адресою Донецька область, Великоновосілківський район, смт Велика Новосілка вчинила порушення порядку ведення податкового обліку, а саме п. 44.1, ст. 44, п.п. 192.1.1, п. 192.1 ст. 192, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, п. 4, п. 5 Розділу VI Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 р. № 21, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий 2021 року на 1347 грн.

У судове засідання ОСОБА_1 , усвідомлюючи свій процесуальний статус особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилась. У судове засідання викликалась рекомендованим листом за місцем реєстрації згідно даних ДРФО, судову повістку було отримано за вказаною адресою членом родини ОСОБА_1 (згідно відпису ОСОБА_2 (мати). Отже, особа яка притягається до адміністративної відповідальності належним чином сповіщена про дату, час та місце слухання справи. Заяв про відкладення слухання справи від ОСОБА_1 не надходило, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило, явку представника не забезпечила, жодних доказів та заперечень для спростування складеного протоколу про адміністративне правопорушення суду не надала.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також з метою недопущення порушення строків розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце її розгляду, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КпАП України (ст. 1 КпАП України).

Дослідивши надані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Так, за ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

У рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 р., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

За змістом ч. 2 ст. 251 КУпАп обов`язок щодо збирання доказів покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з даних протоколу № 41/05-99-18-17 про адміністративне правопорушення від 05.05.2021 р., складеного головним державним ревізором-інспектором Мар`їнського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС у Донецькій області Варфоломєєвою О.В., під час перевірки Селянського (фермерського) господарства «Акме», ОСОБА_1 , керівник вказаного підприємства 10.03.2021 р. за адресою АДРЕСА_2 , вчинила порушення порядку ведення податкового обліку, а саме п. 44.1, ст. 44, п.п. 192.1.1, п. 192.1 ст. 192, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, п. 4, п. 5 Розділу VI Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 р. № 21, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий 2021 року на 1347 грн. Підпис ОСОБА_1 на вказаному протоколі відсутній, у протоколі міститься відмітка щодо інформації про факт неявки 05.05.2021 р. № 215/05-99-18-17 (а.с. 4).

Для складання вказаного протоколу ОСОБА_1 була запрошена на 05.05.2021 р. на 10-00 год., що вбачається з листа від 23.04.2021 р. (а.с. 12), вказаний лист вручено за довіреністю 28.04.2021 р. (а.с. 13).

Згідно акта від 05.05.2021 р. № 215/05-99-18-17 «Про неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, податковий орган вважав ОСОБА_1 належним чином повідомленою у справі про адміністративне правопорушення.

Вказане дозволяє суду зробити висновок, що ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про дату, час та місце складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення від 05.05.2021 р. № 41/05/99-18-17 складено уповноваженою особою, відповідно до положень ст. 256 КУпАП.

Як вбачається з акту «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих податковій звітності з податку на додану вартість С(Ф)Г «Акме» від 20.04.2021 р., виявлено порушення під час перевірки показників з метою встановлення розбіжностей даних декларації та Єдиного реєстру податкових накладних, згідно розрахунку коригування, реєстровий номер 5, дата реєстрації 10.03.2021 р., 14:58 год., завищення суми від`ємного значення за лютий 2021 року на 1347 грн. Вказаний акт направлено поштовим зв`язком 21.04.2021 р. (а.с. 7-9).

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення вказаного поштового відправлення, вказаний акт вручено за місцем реєстрації ОСОБА_1 28.04.2021 р. (а.с. 10). Отже, ОСОБА_1 була обізнана щодо проведення відповідної перевірки та складання акту за її результатами. Доказів щодо оскарження дій податкового органу, визнання таких дій незаконними ОСОБА_1 або незгоди зі вказаним суду не надала.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків.

Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Проте, суд вважає, що вказаний акт та обставини, зазначені у ньому мають доказове значення по вказаному провадженню. Акт від 21.04.2021 р. є належним та допустимим доказом.

Відповідно до положень п. 44.1 ст. 44 ПКУ (Податкового кодексу України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту визначений положеннями ст. 192 ПКУ. Згідно п. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192 ПКУ, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПКУ передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПКУ, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктами 4 та 5 Розділу VI «Внесення змін до податкової звітності» Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 р. № 21 визначено, що не може бути зменшена сума податкових зобов`язань, яка не була сплачена до бюджету в минулих звітних (податкових) періодах, у зв`язку з повним або частковим списанням податкового боргу (п. 4). Зміна напряму узгодженого бюджетного відшкодування за рішенням платника податку здійснюється шляхом подання до контролюючого органу уточнюючого розрахунку до декларації за звітний (податковий) період, в якому було задеклароване таке бюджетне відшкодування (п. 5).

Отже, на підставі досліджених доказів, оцінюючи кожний доказ як окремо та у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність порушення ОСОБА_1 вищевказаних вимог Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016 р. № 21, що має наслідком відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи керівником підприємства, вчинила порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку, тобто правопорушеня, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо строків накладення стягнення на ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 203 Податкового кодексу:

203.1. Податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

203.2. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Адміністративне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, слід вважати закінченим з наступного дня після настання строку, до якого мав бути сплачений податок, або з дня надання відповідних відомостей, якщо вони надані у межах строку, передбаченому п.п. 203.1 ПКУ. У даному випадку правопорушення слід вважати закінченим з 10.03.2021 р., оскільки саме у цей день (у межах строку, передбаченого п.п. 203.1 ПКУ) ОСОБА_1 задекларувала відомості у податковій декларації ПДВ, отже, таке правопорушення не можна визнати триваючим.

Таким чином, підстави для закриття провадження у відповідності до положень ст. 38 КУпАП відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , враховуючи особу правопорушника, а саме те, що дані, які б з негативного боку характеризували ОСОБА_1 суду не надані, ОСОБА_1 раніше не притягалась до адміністративної відповідальності, враховуючи ступінь вини ОСОБА_1 у скоєному нею адміністративному правопорушенні, яка доведена матеріалами справи, а також беручи до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину порушника обставин, суд прийшов до висновку про необхідність піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у межах санкції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП у вигляді штрафу у мінімальних межах даної правової норми, саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 33, ч. 1 ст. 163-1, ст.283 КпАП України суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 (вісімдесят п`ять) грн. на розрахунковий рахунок UA0005662, код класифікації доходів бюджету-21081100, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 3967785, отримувач коштів Донецьке ГУК/Великоновос. СТГ/21081100, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави на розрахунковий рахунок UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) -02895834, судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Великоновосілківський районний суд Донецької області.

Суддя О.А. Дурач