ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/46/21
Єдиний унікальний № 330/1435/20 Головуючий в 1-й інстанції Нестеренко Т.В.
Категорія - ст. 44-3 КупАП Доповідач в 2-й інстанції Білоконев В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, а режимі відео конференції, матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Якимівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року у відношенні ОСОБА_1 , в якій також порушено питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Якимівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , особу ідентифіковано за паспортом № НОМЕР_2 , орган, що видав 1244 від 13.12.2019 року, громадянина України, працюючого у ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Як зазначено в постанові суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №620296 від 06.07.2020 року, ОСОБА_1 06.07.2020 року о 22 годині 34 хвилини знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи у торгівельному павільйоні здійснював обслуговування громадян без наявності засобів індивідуального захисту, а саме: респіратору, маски, чим порушив вимоги абзацу 1 пункту 7 Тимчасових рекомендацій щодо організацію заходів закладів, які займаються торгівлею від 09.05.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду від 30.07.2020 року у зв`язку з тим, що судову повістку до суду він не отримував, і судову повістку направлялось судом за неправильною адресою, про існування постанови суду дізнався лише на початку грудня 2020 року.

По суті справи зауважує, що матеріали справи не містять жодного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення. Зауважує, що на ньому не було маски короткий проміжок часу, коли він втамовував спрагу. Таким чином, маска не була вдягнута на його обличчі не через нехтування ним законних вимог і правил, а для задоволення природної потреби протягом короткого проміжку часу. У протоколі зазначено, що він здійснював обслуговування громадян без наявності засобу індивідуального захисту. Однак, це не відповідає дійсності. Жодного доказу обслуговування ним громадян без маски (фото, відео, поняті, свідки) в матеріалах справи немає. Подія відбулась в кінці робочого дня, відвідувачів у торгівельному павільйоні не було. Також зауважує, що справу розглянуто в його відсутність, суд першої інстанції не надсилав йому повістку із зазначенням дати і місця розгляду справи за адресою мого проживання. Так, суд надіслав йому повістку за неправильною адресою, а саме, в повістці зазначена адреса: АДРЕСА_2 , в той час, як він мегкав та працював, і це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення від 06.07.2020р., за адресою: смт. Кирилівка, вул. Приморський бульвар, 182. Судом було порушено його права на ознайомлення з матеріалами справи, на надання пояснень, подання доказів, право заявляти клопотання, встановлені ст.268 КУпАП.

Також зауважує, що враховуючи той факт, що раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався, а також те, що негативні наслідки події настати в будь якому випадку не могли з огляду на те, що під час відсутності на його обличчі засобу індивідуального захисту поруч з ним не було інших осіб, вважає, що накладення на нього штрафу у розмірі 17 000 гривень є надмірним, а суд міг звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Просить постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити.

У відповідності до вимог ст. ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Посилання ОСОБА_1 про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді від 30.07.2020 року через розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та без належного сповіщення про її час та місце розгляду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, але виконано це неналежним чином, оскільки судова повістка на його ім`я направлена судом за неправильною адресою, інших доказів належного його повідомлення про слухання справи в матеріалах справи не міститься.

З вищевказаного вбачається, що клопотання про поновлення строку засновано на законі, оскільки останній пропустив строк на апеляційне оскарження постанови від 30.07.2020 року з поважних причин, внаслідок чого цей строк підлягає поновленню.

Заслухавши в судовому засіданні захисника Коваленко В.П., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з положенням ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" № 1645-ІІІ від 06.04.2000р. серед основних принципів профілактики інфекційних хвороб є дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності.

Згідно ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів). Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

11.03.2020 прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2», якою на території України встановлено карантин. Останні зміни до вказаної постанови внесено постановою Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року.

Постановою Головного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020 року було затверджено Тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів про торгівлі продовольчими окрім ринків) та не продовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19). Постанова набрала законної сили 11.05.2020 року.

Відповідно до п.7 абз.1 Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів про торгівлі продовольчими окрім ринків) та не продовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19), працівники закладів торгівлі, в тому числі, які видають замовлення та здійснюють розрахунки повинні бути одягнені в медичну маску або респіратор та одноразові рукавички (ЗІЗ). Після кожного зняття ЗІЗ та одяганням чистої маски/респіратора, одноразових рукавичок працівник повинен ретельно помити руки з милом та антисептичним засобом.

На час перевірки, а саме 06.07.2020 вказаних Рекомендацій ОСОБА_1 не дотримався, оскільки під час здійснення обслуговування громадян у торгівельному павільйоні не вдягнув респіратор чи маску, що підтверджується поясненнями викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення, а отже його дії охоплюються диспозицією ст.44-3 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався та в повному обсязі з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №620296 від 06.07.2020 року (який містить пояснення правопорушника, відповідно до яких останній пояснив, що він дійсно знаходився на робочому місці без маски, так як було дуже жарко та він пив воду), додатками до протоколу.

З огляду на встановлені суддею суду першої інстанції обставини справи, які викладені в оскаржуваній постанові, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду і є доведеною, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Доводи ОСОБА_1 про те, що враховуючи той факт, що раніше до адміністративної відповідальності він не притягувався, а також те, що негативні наслідки події настати в будь якому випадку не могли з огляду на те, що під час відсутності на його обличчі засобу індивідуального захисту поруч з ним не було інших осіб, вважає, що накладення на нього штрафу у розмірі 17 000 гривень є надмірним, а суд міг звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю, обмежившись усним зауваженням, не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи невизнання ним вини в скоєному, апеляційний суд не вбачає наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП за малозначністю вчиненого.

Разом з тим, відповідно до частин 1 та 2 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативні правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.

Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Так, після розгляду справи в суді першої інстанції, 06.11.2020 року Верховною Радою України внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» за №1000-ХІ, який набрав чинності 21.11.2020 року, згідно якого ст. 44-3 КУпАП доповнено частиною другою такого змісту «Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Таким чином, за змістом цих змін, відповідальність за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, пом`якшена.

Приймаючи до уваги вищевказане, апеляційний суд вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним за ч.2 ст. 44-3 КУпАП та з врахуванням даних про його особу, накласти мінімальне стягнення, передбачене санкцією цієї адміністративно-правової норми.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Якимівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 530-IX IX від 17.03.2020 року), скасувати.

Винести нову постанову, якою визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 1000-IX від 06.11.2020 року) та призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 гривень 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.М. Білоконев

Дата документу Справа № 330/1435/20