Справа № 158/698/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2021 року м. Острог

Суддя Острозького районного суду Рівненської області Василевич О.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Острог матеріали, які надійшли за підсудністю з Ківерцівського районного суду Волинської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фізична особа підприємець, зареєстроване та фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

05.03.2021 р. о 14 год. 35 хв. ОСОБА_1 на а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 127км+700м керував автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора у присутності двох свідків, що підтверджується тестом №193 від 05.03.2021 р., результат огляду 2,31 проміле.

В судові засідання ОСОБА_1 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був неодноразово повідомлений шляхом направлення засобами поштового зв`язку судових повісток по місцю його проживання, шляхом телефонограм, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, розміщеного на сайті Острозького районного суду Рівненської області. В останньому поданому до суду клопотанні про відкладення розгляду справи, як на причину своєї неявки, вказав про перебування на лікуванні в КНП «Острозька ЦРЛ», водночас доказів на підтвердження свого перебування у лікарні станом на 28.05.2021р. суду не надав. Письмових пояснень з викладом своїх заперечень щодо суті правопорушення, вчинення якого ставиться ОСОБА_1 у провину, від нього до суду не надходило. Відповідно до ст.268 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП не є обов`язковою, а відтак суд не вбачає перешкод та вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

При вирішенні питання про можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. ОСОБА_1 мав достатньо часу для пошуку захисника для представництва своїх інтересів у суді, проте таким правом не скористався, як і не скористався правом викласти свої доводи або письмові заперечення та надати свої докази на спростування обставин правопорушення, вчинення якого йому ставиться у провину, заходів для особистої явки або явки обраного ним захисника з метою участі у судовому засіданні не вживав. Подані ОСОБА_1 до суду клопотання про відкладення розгляду справи мають ознаки зловживання процесуальними правами та, на переконання суду, спрямовані на затягування розгляду справи поза межами строку передбаченого законом та з метою уникнення передбаченої законом відповідальності за вчинене правопорушення.

Окрім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Беручи до уваги завдання КУпАП та з урахуванням невідворотності покарання за винні дії, доведені у встановленому законом порядку, суд приходить до переконання, що за відсутності в матеріалах справи будь-яких доводів ОСОБА_1 на заперечення обставин, викладених у складеному відносно нього протоколі, та з урахуванням необов`язкової його участі при розгляді даної справи, суд не вбачає порушення його прав у разі розгляду справи у його відсутності. Разом з тим суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості скористатися послугами захисника для представництва у суді своїх інтересів, проте таким правом не скористався. Реалізація ОСОБА_1 свого права надати суду письмові пояснення із запереченнями по суті правопорушення є одним із способів реалізації свого права на захист, водночас про наявність будь-яких перешкод, які заважали йому реалізувати таке право впродовж усього часу після складання протоколу та до розгляду справи по суті, ОСОБА_1 суду не повідомив.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, за наведених вище обставин, суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд при вирішенні питання про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності виходить з наступного.

Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р. №1452/735 та «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103.

Відповідно до вказаних нормативно-правових актів оглядові на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння згідно з ознаками такого стану, встановленими у вищезгаданій Інструкції, затвердженій спільним наказом МВС України та МОЗ України.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 були запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння шкірних покривів обличчя.

Тобто працівники поліції вказали підстави у зв`язку з якими вони вважають, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та останній погодився на проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на визначення стану сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest 7510» (№ приладу ARLM-0355) у присутності двох свідків.

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що після зупинки за порушення правил ПДР автомобіля, керованого ОСОБА_1 , під час спілкування з останнім у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, про що водію було повідомлено та запропоновано пройти освідчення на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 спочатку відмовлявся, водночас неодноразово намагався переконати поліцейського відпустити його та вирішити питання у позапроцесуальний спосіб. На запитання поліцейського про вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 повідомив, що випив пляшку пива. В подальшому працівником поліції було залучено двох свідків у присутності яких ОСОБА_1 було повторно запропоновано пройти освідчення, на що ОСОБА_1 погодився. Водію було надано для огляду цілісність упаковки трубки до алкотестера, роз`яснено порядок застосування приладу, після чого водій продув алкотестер, показ якого становив 2,31 проміле. Водій не заперечував щодо вказаного результату (файл .mov). В подальшому працівниками поліції були складені відповідні процесуальні документи щодо проведеного огляду, в яких розписалися 2 свідків та водій ОСОБА_1 (файли .mov, .mov, .mov).

З роздруківки тестування на алкоголь № 193 від 05.03.2021 р. встановлено, що при проведенні освідчення ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння результат тесту становить 2,31 проміле. ОСОБА_1 погодився з достовірністю вказаного результату, про що свідчить власноручно виконаний ним підпис у вищевказаний роздруківці.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №527191 від 05.03.2021р., ОСОБА_1 цього дня о 14 год. 35 хв. на а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 127км+700м керував автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора у присутності двох свідків, що підтверджується тестом №193 від 05.03.2021р., результат огляду 2,31 проміле.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсність обставин, викладених у протоколі серії ДПР18 № 527191 від 05.03.2021 р., засвідчили своїми підписами у протоколі. Підстав ставити під сумнів об`єктивність та неупередженість залучених свідків судом не встановлено, і таких доказів ОСОБА_1 не наведено.

В ході судового розгляду не встановлено підстав вважати, що поліцейські, перебуваючи при виконанні службових обов`язків, діяли упереджено по відношенню до ОСОБА_1 , переслідуючи інші цілі, а ніж передбачені законодавством у випадку виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не навів суду будь-яких обгрунтованих доводів та не надав суду жодних доказів, які б спростовували обставини, встановлені поліцейськими та зафіксовані у процесуальних документах, зібраних у матеріалах справи, які було досліджено судом.

Згідно п.2.9 «а» Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, факт скоєння вказаного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується зібраними у справі доказами, які повністю узгоджуються між собою. Підстав вважати їх недопустимими суд не вбачає.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР, за якими водієві забороняється керувати транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а тому в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно довідки інспектора адміністративної практики УПП у Волинській області ДПП від 09.03.2021р., ОСОБА_1 не має повторності вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, та останній 07.06.2013 р. отримав посвідчення водія НОМЕР_4 .

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілем є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Так, згідно правового поля України (п.2.9 «а» ПДР України, ст.16 Закону України «Про дорожній рух») водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, та згідно ст.130 КУпАП у разі порушення встановлених заборон водій несе встановлену відповідальність.

Застосовуючи вид адміністративного стягнення враховується особа порушника, ступінь його вини, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки вчинене ОСОБА_1 правопорушення є грубим порушенням правил дорожнього руху, допущене ним правопорушення є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку для учасників дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю. Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення не встановлено. При накладенні адміністративного стягнення судом взято до уваги, що ОСОБА_1 не заперечував своєї провини при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, за віком та станом здоров`я є працездатним, має на утриманні трьох малолітніх дітей, перевищення ОСОБА_1 норми показника алкогольного сп`яніння було допущено понад більш як у 11 разів від максимально допустимого показника, ОСОБА_1 як водій повинен був розуміти існуючі додаткові обмеження щодо вживання спиртних напоїв особами, які здійснюють керування транспортними засобами, однак знехтував та проігнорував такими обмеженнями, а тому беручи до уваги, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, суд вбачає фактичні та правові підстави для застосування адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для виховання ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень, що буде відповідати характеру вчиненого правопорушення та меті адміністративного стягнення.

При вирішенні питання щодо розміру адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №1231-ІХ від 16.02.2021р., який набрав чинності 17.03.2021р., положення статті 130 КУпАП викладено у новій редакції та посилено відповідальність водіїв як за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Так, згідно санкції ч.1 ст.130 КУпАП (у новій редакції) передбачено відповідальність водіїв у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, водночас санкція ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції закону, яка діяла на дату вчинення правопорушення - 05.03.2021р.) передбачала відповідальність у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідальність за вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП на час розгляду справи у суді була посилена, та зважаючи на те, що згідно ст.58 Конституції України та ст.8 КУпАП закон, який посилює відповідальність зворотної сили не має, а відтак суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст.130 КУпАП в попередній редакції закону, яка діяла на час вчинення ним правопорушення станом на 05.03.2021р.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку з ухваленням судом постанови про накладення адміністративного стягнення з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.23, 24, 40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.221, 276, 283, 284 КУпАП, -

постановив :

Визнати ОСОБА_1 таким, що вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

У разі несплати штрафу в 15-ти денний термін, штраф підлягає примусовому стягненню в порядку ст.308 КУпАП у подвійному розмірі, а саме у сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.