Справа №: 700/902/20
Провадження № 3/700/5/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року смт.Лисянка

Суддя Лисянського районного суду Черкаської області Яценко Г.М., розглянувши матеріали, які надійшли з Лисянського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонерку, раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася, за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

З Лисянського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, 25.11.2020 року надійшли адміністративні матеріали, відносно громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 25.10.2020 року серії ГП №560469, громадянка України ОСОБА_1 , 25.10.2020 року, близько 16:00 год, перебуваючи на самоізоляції, у зв`язку з захворювання на СOVID-19, прийшла до виборчої дільниці №710414, в с.Мар`янівка, Лисянського району, Черкаської області, чим порушила пп.3 п.10 постанови КМУ від 22.07.2020 року №641.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, 21.01.2021 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Кобринський А.О. звернувся до суду із клопотанням в якому просив розглянути справу без його участі та участі ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП, необхідно закрити, у зв`язку із відсутністю у діях останньої складу адміністративного правопорушення, виходячи із наступного.

Згідно ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.278 КУпАП, під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Диспозицією ст.44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 перебуваючи на самоізоляції у зв`язку з захворювання на СOVID-19, прийшла 25.10.2020 року до виборчої дільниці №710414, в с.Мар`янівка, Лисянського району, Черкаської області, чим порушила пп.3 п.10 постанови КМУ від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемілогічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СOVID-19».

Однак, 21.01.2021 року представник позивача-адвокат Кобринський В.О. надав суду довідку Комунального некомерційного підприємства «Лисянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Лисянської районної ради від 11.12.2020 року №86, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на самоізоляції з 10.10.2020 р. по 24.10.2020 р., у зв`язку з захворюванням на «COVID-19». Із заключного повідомлення про наслідки (одужання/смерть) виявленого випадку інфікування коронавірусною хворобою «COVID-19» від 26.10.2020 року вбачається, що датою закінчення ізоляції ОСОБА_1 є 24.10.2020 року. З листка непрацездатні серії АКА №478494, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Лисянський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 16.10.2020 року по 21.10.2020 рік. 24.10.2020 року ОСОБА_1 зобов`язана була приступити до роботи.

Таким чином, станом на 25.10.2020 року ОСОБА_1 не перебувала на самоізоляції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 інспектором поліції було порушено вимоги ст.255 КУпАП та не зібрано достатньої кількості доказів, які б підтверджували її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

01.07.1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.

Згідно з ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, від 04.11.1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI. представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу.

Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно здобутих доказів.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суть якого викладена у протоколі про адміністративне правопорушення. Беручи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.44-3 КУпАП

Відповідно до ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.44-3, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.8, 9, 62 Конституції України, суд,

п о с т а н о в и в :

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду на протязі десяти днів, з дня винесення постанови.

Суддя Г.М.Яценко