ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4524/19 Головуючий суддя І інстанції Ковригін О. С.
Провадження № 33/818/36/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лапка В.П., а також потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Лапка В.П. на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 19 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1958 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

В постанові зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 17.09.2019 року серії ДПР18 № 390352, 17 вересня 2019 року о 18.15 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «RENAULT KANGOO» державний номерний знак НОМЕР_1 на 572 км+405 м автошляху Київ-Харків-Довжанський не впорався з керуванням, не вибрав безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем SKANIA, державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, водії зазнали матеріальні збитки, потерпілих не має. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 390352 від 17.09.2019 року, схемою місця ДТП від 17.09.2019 року та іншими матеріалами справи.

Не погодившись з таким рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвокат Лапко В.П. подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді про визнання винним та закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 скасувати в частині визнання його винним.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_1 свою вину не визнає, а суд не довів його вини у своїй постанові. Вказує, що висновки суду не відповідають дійсності. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми закону, а саме те, що при закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення немає підстав визнавати особу винним у вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, захисник Лапко В.П. просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Чугуївського міського суду м. Харкова від 10 січня 2019 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні участі ані ОСОБА_1 ані його захисник участі не приймали, а копію постанови захисником було отримано лише 10.01.2020 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), дійшов висновку про те, що строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

З метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника Лапка В.П., який дії в інтересах ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник Лапко В.П. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що він сам буде захищати себе та вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника без його участі.

Враховуючи наведене та вимоги ст.ст. 268, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Лапка В.П. без його участі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої захисником Лапко В.П. апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 не впорався з керуванням, не вибрав безпечну швидкість, виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем «Skania». Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Водії зазнали матеріальні збитки. Потерпілих немає.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , які він зазначив в цьому протоколі об`єктивно вбачається, що з порушенням він згоден.

В своїх окремих письмових поясненнях (арк. 4) ОСОБА_1 визнав себе винним та зазначив, що не впорався з керуванням та допустив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем, який рухався по зустрічній для нього смузі руху.

Твердження апелянта про те, що пояснення ОСОБА_1 були надиктовані працівниками поліції не відповідають дійсності та розцінюються судом як обраний спосіб захисту, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав себе винним, зазначив, що пояснення безпосередньо надавав працівникам поліції та добровільно, погоджуючись зі змістом письмових пояснень поставив свій власний підпис.

Також належить взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Поряд з цим, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 2) вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась на зустрічній смузі руху для ОСОБА_1 .

Цього факту ОСОБА_1 не заперечував під час складання цієї схеми, про що свідчить його підпис у цій схемі, а також в судовому засіданні в сукді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що цю схему він підписав власноручно та був згоден з її змістом.

Крім того, відповідно до письмових пояснень водія автомобіля SKANIA ОСОБА_2 (арк. 5) вбачається, що він рухався у населеному пункті Волохів Яр та проїжджаючи кілометровий столб № 572 звернув увагу на неадекватну поведінку легкового автомобіля білого кольору, який рухався йому назустріч. Водій цього автомобіля не дотримувався свого напрямку руху та виїхав зі своєї зустрічної смуги руху на смугу руху, по якій рухався саме він. Після цього ОСОБА_2 намагався виконати маневр об`їзду цього автомобіля, однак зіткнення уникнути не вдалось.

Апеляційний суд вважає такі пояснення об`єктивними, оскільки водій висловив факти та обставини, які сприймав особисто, без будь-якої зацікавленості і вони за своїм змістом збігаються за змістом з рештою доказів, що є наявними в матеріалах справи.

Отже, аналізуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 2.3Б, 10.1, 12.1 ПДР України, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем «SKANIA», який рухався назустріч.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 2.3Б, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Лапка В.П. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Чугуївського міського суду Харківської області від 19 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу Захисника Лапка В.П. залишити без задоволення, а постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 19 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у цій справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков