Провадження № 3/263/4404/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Кулик Сергій Вікторович, розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального ВП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює водієм КП «МТТУП», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

У протоколі від 26.11.2020 року серії ВАБ № 125461 зазначено, що 26.11.2020 року о 11-35 год. за адресою: м.Маріуполь, пр.Мира, 101а, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом МАЗ 203016 д/н НОМЕР_1 , який виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №12А. На момент зупинки у салоні кількість пасажирів перевищувала дозволену визначеною технічною характеристикою транспортного засобу (31 сидяче місце), а саме в салоні перебувало 41 пасажир, що перевищувало 10 осіб.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив Постанову Кабінетів Міністрів України №641 від 22.07.2020 року зі змінами та Постанову Кабінетів Міністрів України №1100 від 11.11.2020 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, просив слухати справу за його відсутністю, надав суду письмові заперечення, в яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, не визнав, просив суд закрити провадження у справі, посилаючись на те, що на підставі наказу від 16.07.2020 року №488л він працює водієм автотранспортних засобів в КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління». 26.11.2020 року ОСОБА_1 працював на автобусі МАЗ-203016, державний номер НОМЕР_1 , за маршрутом № 12а. Приблизно о 11-30 год. на зупинці пр.Миру, 92 до автобусу зайшли співробітники поліції, порахували пасажирів та склали на нього протокол, оскільки відповідно до повідомленої вищезазначеними особами інформації, у транспортному засобі, яким він керував, всі сидячі місця були зайняті і кілька пасажирів стояли. Відповідно до інструкції ОСОБА_1 , як найманий працівник, зобов`язаний виконувати вимоги посадової інструкції водія, вказівки начальника автоколони, начальника відділу експлуатації автоколони, начальника КП «МТТУ» диспетчерів, інших посадових осіб підприємства, а також рішення і розпорядження міської влади та діюче законодавство України. На інструктажі ОСОБА_1 доведено до відома розпорядження керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації м. Маріуполя від 12 червня 2020 року № 25, яким дозволено в транспортних засобах, що вміщають понад 70 місць, перевозити пасажирів у кількості, що не перевищує 50% місткості. Це розпорядження є обов`язковим для всіх жителів міста. В протоколі зазначено, що він порушив вимоги постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року, який заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема, перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообластному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. ОСОБА_1 є найманим працівником, як підприємець, який здійснює пасажирські перевезення, він не зареєстрований, таким чином, на його думку, він є не належним суб`єктом правопорушення. До того ж він відповідно до своїй посадової інструкції та правил дорожнього руху, жодним чином не міг впливати на кількість осіб, який перевозив у транспортному засобі, оскільки його робоче місце відгороджене від салону, а, відповідно до посадових обов`язків, він не має права залишати своє робоче місце, крім випадків, прямо передбачених посадовою інструкцією.

Крім того, ОСОБА_1 надав до письмових пояснень копію витягу керівництва по експлуатації МАЗ 203, з якого вбачається, що за технічною характеристикою автобусу кількість пасажирських місць для сидіння автобусу МАЗ 203, в залежності від моделі та планування, коливається від 23 до 39 одиниць.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, письмові пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, приходжу до наступних висновків.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 цього Кодексу).

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 26.11.2020 року о 11-35 год. за адресою: м.Маріуполь, пр.Мира, 101а, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом МАЗ 203016 д/н НОМЕР_1 , який виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №12А. На момент зупинки у салоні кількість пасажирів перевищувала дозволену визначеною технічною характеристикою транспортного засобу (31 сидяче місце), а саме в салоні перебувало 41 пасажир, що перевищувало 10 осіб.

До протоколу від 26.11.2020 року серії ВАБ № 125461 додані письмові пояснення ОСОБА_1 , контролера ОСОБА_2 , згідно якого вона перевозила 40 пасажирів, так як виконувала розпорядження керівництва про наповненість 50 % транспорту, тобто не більше 50 чоловік; фотокопія паспорту ОСОБА_1 , рапорт, диск з відеозаписом.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До скасування карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на усій території України з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року встановлено карантин.

ОСОБА_1 притягується до відповідальності за порушення п.п.9 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641.

Проаналізувавши зміст вказаної постанови, можливо стверджувати про наявність пп.9 п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 яким передбачено, що на території в період карантину, забороняється, зокрема, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ст. 41 «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що суб`єктом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, може бути саме суб`єкт господарювання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є:1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

З протоколу від 26.11.2020 року серії ВАБ № 125461 та з письмових заперечень вбачається, що останній є водієм КП «МТТУ», тобто є найманим працівником.

Посадовими особами, якими складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, не зібрано та не надано суду переконливих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Окремо слід, зазначити невідповідність фабули правопорушення викладеного за протоколом диспозиції статті 44-3 КУпАП, оскільки відсутнє посилання на «порушення правил щодо карантину людей». Наведене є недотриманням вимог ст.251 КУпАП, яке позначається у реалізації права на захист ОСОБА_1 .

Відповідно до посадової інструкції водія автобусу на ОСОБА_1 покладений обов`язок з керування автобусом та дотримання Правил дорожнього руху, однак вони не містять обов`язку з контролю кількості пасажирів у салоні автобуса.

Не вказує про такий контроль зі сторони водія і постанова КМУ № 641.

Так, абзац 2 підпункту 2 пункту 11 Постанови вказує на те, що перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту та здійснює контроль за використанням захисних масок пасажиром під час перевезення.

Очевидно, що водій, який здійснює керування тролейбусом з кабіни не може одночасно здійснювати підрахунок присутніх пасажирів.

Отже саме перевізник несе відповідальність за перевищення у кабіні кількості пасажирів, що є відмінним поняттю водій.

Наявність прогалини у законодавстві не може ставитися у провину ОСОБА_1 .

Із наявного відео вбачається, що у салоні тролейбусу перебувала «кондуктор», яка відповідно здійснює продаж квитків та яка не позбавлена можливості контролювати кількість пасажирів у тролейбусі, однак уповноваженими працівниками поліції не перевірено її посадових обов`язків та не з`ясовано чи не покладено на неї функції з контролю за кількістю пасажирів.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є демонстрація сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Будь-яких доказів, визначених ст. 251 КУпАП, зокрема пояснень свідків, щодо здійснення ОСОБА_1 перевезення у громадському транспорті пасажирів, кількість яких перевищує максимум, встановлений постановою КМУ № 641, які б могли спростувати доводи останнього, матеріали справи не містять. Крім того, відсутні підтвердження того, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 входить контролю за їх кількістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суд приходить до висновку про те, що достатніх доказів для наявності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Суддя С.В. Кулик