ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 329/767/20 Головуючий в 1 інст. Проценко А.М.
Провадження №33/807/39/21 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Усенка А.В. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката Усенка А.В. на постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 07 вересня 2020 року о 20 годині 57 хвилин в смт.Чернігівка, по вул.Кошового, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2106 д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей. Від проходження обстеження із застосуванням спеціального засобу «Драгер Алкотест 6810» на місці зупинки транспортного засобу та від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога Чернігівської РЛ відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України. Від керування відсторонений.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Усенко А.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову суду скасувати, закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду першої інстанції по вказаній справі винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з грубим порушенням права на захист, а тому підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 , як особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, взагалі не отримував жодної повістки про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим останній не зміг скористатись своїми процесуальними правами, передбаченими ст.268 КУпАП, а саме: дати обґрунтовані пояснення по справі зі своїми доводами, заявити необхідні клопотання про виклик свідків, а також здійснити інші процесуальні дії, направлені на захист своїх прав та інтересів.

Крім того, адвокат Усенко А.В. зазначає, що ознайомившись з постановою суду, було виявлено, що остання не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а також містить описову частину, яка фактично не відповідає об`єктивним обставинам розгляду справи.

Так, у описовій частині постанови суду вказано наступне (мовою оригіналу): «в суді ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, пояснив обставини скоєного адміністративного правопорушення».

Вказане зовсім не відповідає обставинам розгляду справи, так як ОСОБА_1 взагалі жодного разу не було в Чернігівському районному суді Запорізької області. У справі участі він не приймав через необізнаність про дату та місце розгляду справи. Вказаний факт є сфальсифікованим.

ОСОБА_1 після складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП мав намір оскаржувати його в суді, так як вважає, що вказаний протокол було виписано без належних на те підстав, рівно як і те, що його автомобіль також було зупинено без належних на то підстав.

Вказану описову частину протоколу про адміністративне правопорушення суд поклав в основу свого рішення. Однак, судом безпідставно не було досліджено підстав зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 .

Також апелянт зазначає, що незначна затримка у часі при наданні згоди на здійснення тесту на вміст алкоголю викликана саме намаганням додзвонитись до адвоката з метою отримання юридичної допомоги по телефону, і ніяк не пов`язана з тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту.

В свою чергу працівниками національної поліції при пропонуванні ОСОБА_1 пройти тест на стан алкогольного сп`яніння та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення зовсім не було роз`яснено останньому його права, що підтверджується матеріалами відеозапису. Факт роз`яснення прав ОСОБА_1 не підтверджується також ані протоколом про адміністративне правопорушення, ані поясненнями свідків.

Крім того, всупереч пункту 10 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не містить відміток про вручення його ОСОБА_1 , а також не містить відомостей про дату його складання.

Всі викладені порушення грубо порушують право ОСОБА_1 на захист.

Разом із цим, апелянт зазначає, що матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП передані до суду не в повному обсязі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОБ №064569 містить у графі «до протоколу додається» перелік документів (доказів), що зібрано та складено на місці нібито виявлення правопорушення, а саме: «пояснення свідків, акт огляду, направлення, відеофіксація, рапорт, витяг з бази ІПНП, витяг з п/в». Слід зазначити, що протокол складено 07 вересня 2020 року о 21 годині 20 хвилин. При цьому, в матеріалах справи наявний рапорт працівника поліції, який датований 08 вересня 2020 року, а саме на наступний день після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, вказаний рапорт не може бути тим рапортом, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, який складено на місці вчинення адміністративного правопорушення, так як саме цей протокол в заповненому вигляді працівники поліції повинні були надати для ознайомлення ОСОБА_1 .

З цього виходить висновок, що або протокол про адміністративне правопорушення ОБ №064569 дописувався працівниками поліції після ознайомлення з ним свідків та особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, або в матеріалах справи знаходиться інший рапорт.

Ураховуючи, що протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , фактично не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, то на момент розгляду справи існували підстави для повернення матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до Чернігівського відділення поліції Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області для належного оформлення.

Разом із цим СД - диск, що міститься у матеріалах справи, містить три відео файли з назвами: «20200907_204403», «20200907_210353», а також «20200907_210946».

Однак, вказані відеозаписи не можуть бути визнані судом як належний доказ, виходячи з такого.

Матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено стороною захисту, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, надані суду працівниками національної поліції відеозаписи не є допустимим доказом в розумінні ст.74 КАС України. До матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Отже, є недоведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак і підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності відсутні.

Заявлене захисником ОСОБА_1 адвокатом Усенком А.В. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки, згідно з матеріалами справи, копія постанови суду ОСОБА_1 не направлялась та була отримана захисником - адвокатом Усенком А.В. в суді 18 листопада 2020 року, вже 26 листопада 2020 року останнім направлено до суду поштою апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку сторони захисту не вбачається. Виходячи з того, що доводи сторони захисту щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження є переконливими, виходячи з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст.8 Конституції України), задля забезпечення особі, що притягається до адміністративної відповідальності, можливості реалізувати свої процесуальні права, подана апеляційна скарга підлягає розгляду.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника адвоката Усенка А.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ№064569 від 07 вересня 2020 року, згідно з яким, ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом ВАЗ-2106, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей. На пропозицію поліцейських від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального засобу «Alkotest Drager 6810» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків; зі змістом протоколу ознайомлений, відмовився від підпису у зазначеному протоколі, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв; актом огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07 вересня 2020 року в КУ «Чернігівська ЦРЛ»; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 07 вересня 2020 року, якими підтверджується, що поліцейським ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager» та в медичному закладі, проте останній ухилявся від проходження такого огляду; DVD-диском з відеозаписом.

Вказані докази узгоджуються з відомостями з рапорту працівника поліції Василенка В., в якому зафіксовано, що 07 вересня 2020 року разом зі ст.сержантом поліції Бабкою Д.В перебував в наряді ГРПП Чернігівського ВП, під час патрулювання смт.Чернігівка близько 20:57 годині по вул.Кошевого, був зупинений автомобіль марки Ваз 2106, д/н- НОМЕР_2 , водій якого невпевнено керував автомобілем. Далі під час перевірки документів на право керування водій даного автомобіля ОСОБА_1 , мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та млява мова. Після чого ОСОБА_1 було запропоновано продути спеціальний пристрій драгер в присутності двох свідків та встановленому законі порядку, на що водій ухилявся та не давав чіткої відповіді. Також ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у лікаря нарколога Чернігівської ЦРЛ за адресою: смт.Чернігівка вул.Соборна, 434 на що останній також ухилявся, просив почекати, відтягував час, то давав згоду то відмовлявся (від проходження огляду на стан сп`яніння) в присутності двох свідків. На водія вище вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Те, що зазначений рапорт складений після складення протоколу про адміністративне правопорушення, жодним чином не вказує на фальсифікацію доказів в справі.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Додаткові докази, досліджені при апеляційному розгляді, правильності цих висновків не спростовують.

Так, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що він дійсно у вказаний у протоколі день та час керував автомобілем ВАЗ-2106 та повертався додому. У авто окрім нього був його знайомий. Його зупинили працівники поліції, не пояснивши причину зупинки, та витребували документи, сказали вийти з автомобіля та повідомили, що буде розмова з приводу вживання алкоголю. Прийшли свідки. Від огляду він не відмовлявся, а дзвонив адвокату, але адвокат не приїхав. При свідках поліцейські спитали в нього, чи буде він проходити огляд. Відповіді він не надавав, оскільки чекав адвоката. Після цього свідки поїхали, а поліцейські склали протокол. Копію протоколу він отримав. Сам протокол він не підписував, так як не перебував у стані алкогольного сп`яніння та не проходив огляд. Права йому не роз`яснювали. Поліцейські пропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою тесту. Він не відмовлявся від проходження такого огляду. Він пропонував поліцейським пройти огляд в медичному закладі після складання протоколу. Свідків не зупиняли, їх викликали за телефоном поліцейські. Такий висновок він робить тому, що поліцейські комусь телефонували. Саму розмову він не чув.

При апеляційному розгляді проглянуто відеозапис, долучений до протоколу, на якому зафіксовано таке.

На запитання поліцейського, чи згоден ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, останній відповів, що не знає. В подальшому зазначив, що відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager». Після цього поліцейські спитали у ОСОБА_1 чи поїде він до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, на що останній відповів, що йому необхідно подзвонити та почав телефонувати (1 файл). ОСОБА_1 визнав, що вживав алкоголь, послався на проблеми із сином та зазначив, що хоче домовитись із поліцейськими. Не заперечує того факту, що перебуває у нетверезому стані (2 файл).

Після перегляду відеозапису ОСОБА_1 підтвердив те, що події, які зафіксовані цим записом, мали місце.

В свою чергу, відеозаписом підтверджується те, що поведінка ОСОБА_1 , в тому числі те, що він не відповідав на вищевказані запитання поліцейського, свідчила про його ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що фактично є відмовою від проходження такого огляду.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили цей факт у своїх поясненнях.

При цьому, обґрунтованих підстав ставити під сумнів достовірність показань свідків не вбачається, в тому числі і тому, що ці показання узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної постанови.

Доводи сторони захисту про те, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 працівники поліції зупинили безпідставно, не є переконливими.

Так, у вищевказаному рапорті поліцейського зазначено, що водій автомобілю ВАЗ 2106, д/н- НОМЕР_1 невпевнено керував транспортним засобом, а після зупинки транспортного засобу у водія, яким виявився ОСОБА_1 , були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння.

З викладеного вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 був зупинений у зв`язку з тим, що у поліцейських були обґрунтовані підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння. Такі дії поліцейських узгоджуються з положеннями ст.ст.2,30,31 Закону України «Про національну поліцію».

Ознаки сп`яніння, які після зупинки транспортного засобу були встановлені у ОСОБА_1 , відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, у якому містяться підписи свідків, які, в свою чергу, також у своїх поясненнях зазначили, що ОСОБА_1 мав певні ознаки алкогольного сп`яніння. Відображені такі ознаки і в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому також містяться підписи свідків.

Як зазначено вище, згідно з відеозаписом, дослідженим судом, сам ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він вживав алкогольні напої, отже, у поліцейських були достатні підстави для направлення останнього на огляд.

Доводи сторони захисту про те, що поліцейськими при оформлені адміністративного матеріалу були порушені процесуальні права ОСОБА_1 , нічим не підтверджуються.

З матеріалів справи таких порушень не вбачається.

З будь-якими скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 теж не звертався.

Те, що у складеному працівником поліції акті огляду немає відміток про вручення його ОСОБА_1 , а також те, що зазначений акт не містить відомостей про дату його складання, не свідчить про недостовірність відомостей, що в ньому містяться, та про недопустимість цього акту як доказу.

Окрім того, у бланку вищевказаного документу взагалі не передбачена графа, в якій би зазначалися відомості про дату його складання.

В самому акті відображено те, що від підпису ОСОБА_1 відмовився.

Зазначений акт складений з дотриманням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, передбачені вищевказаною статтею, та суттєвих недоліків не містить. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Не погоджується суд апеляційної інстанції також з доводами апеляційної скарги захисника про те, що долучений до протоколу відеозапис не може бути допустимим доказом у справі, з огляду на таке.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

Як зазначено вище, при перегляді відеозапису у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що зафіксовані цим записом події мали місце.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Те, що в оскаржуваній постанові помилково вказано, що рапорт поліцейського складений 07 вересня 2020 року, а не 08 вересня 2020 року, не свідчить про незаконність винесеної постанови та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та може бути технічною помилкою.

Сторона захисту заперечує той факт, що ОСОБА_1 брав участь при розгляді справи та надавав пояснення, у яких визнав себе винним. На підтвердження цього захисником надані документи, згідно з якими запис про відвідування осіб за 15 жовтня 2020 року у відповідному журналі в Чернігівському районному суді Запорізької області відсутній.

З цього приводу суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що, суд не посилався в оскаржуваній постанові на пояснення ОСОБА_1 як на доказ вини останнього.

В свою чергу, доказів, що містяться в матеріалах справи, які є належними та допустимими, достатньо для висновку про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні.

Крім того, виходячи з системного аналізу положень законодавства про адміністративні правопорушення, навіть якщо справу розглянуто судом у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, це не є безумовною підставою для скасування прийнятої в справі постанови суду.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, в тому числі і право на захист, проте, висновки суду, викладені в постанові, стороною захисту не спростовані.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Усенку А.В. строк на апеляційне оскарження постанови Чернігівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Усенка А.В. залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського районного суду Запорізької області від 15 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 329/767/20