Справа № 491/64/21
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2021 року м. Ананьїв

Суддя Ананьївського районного суду Одеської області Желясков Олег Олександрович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з військової частини НОМЕР_1 Головного управління Національної гвардії України про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження міста Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про паспортний документ та реєстраційний номер облікової картки платника податків не надані, особу встановлено за посвідченням військовослужбовця Національної гвардії України серії НОМЕР_2 , виданим 7 вересня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 , солдата, помічника кулеметника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах), протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,-

В С Т А Н О В И В :

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 18 січня 2020 року о 8 годині 20 хвилин в батальйоні оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , який дислокується в АДРЕСА_2 повинен був прибути на шикування офіцерів та військовослужбовців за контрактом, однак в ході перевірки наявності особового складу було виявлено його відсутність. До військової частини він прибув самостійно 19 січня 2021 року, документів, що підтверджують його відсутність не надав.
За вказаним фактом командиром батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Головного управління Національної гвардії України капітаном ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 27 січня 2021 року серії НГ №5598 за ч.2 ст.172-15 КУпАП.
Після надходження справи до Ананьївського районного суду Одеської області, з метою належного, з дотриманням вимог ст.277-2 КУпАП, сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, її було призначено до розгляду на 4 лютого 2021 року, про що ОСОБА_1 було повідомлено шляхом направлення за вихідним №491/64/21/550/2021 судової повістки.
Проте, 4 лютого 2021 року ОСОБА_1 до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило.
З диспозиції частини 1 статті 268 КУпАП вбачається, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
При цьому, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 достеменно відомо про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 27 січня 2021 року серії НГ №5598, про що свідчать підписи ОСОБА_1 про ознайомлення зі змістом протоколу.
Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі та з ними можливо ознайомитись на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Ананьївського районного суду Одеської області за адресою в мережі Інтернет https://an.od.court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz/.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що справа про притягнення його до адміністративної відповідальності розглядатиметься 4 лютого 2021 року Ананьївським районним судом Одеської області.
При цьому, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.172-15 КУпАП, не віднесені статтею 268 КУпАП до категорії справ, які мають розглядатися за обов`язкової участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .
Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю вважає, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частинами 1 та 2 статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Зі змісту статті 9 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях вини в тій чи іншій формі.
Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно статті 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.
В свою чергу, частиною 1 статті 172-15 передбачено відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення від 27 січня 2021 року серії НГ №5598 вбачається, що недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби, за яке він притягується до адміністративної відповідальності полягало в тому, що 18 січня 2020 року о 8 годині 20 хвилин в батальйоні оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , який дислокується в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 повинен був прибути на шикування офіцерів та військовослужбовців за контрактом, однак в ході перевірки наявності особового складу було виявлено його відсутність. До військової частини він прибув самостійно 19 січня 2021 року, документів, що підтверджують його відсутність не надав.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що в даному випадку відсутня така істотна кваліфікуюча ознака вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, як вчинення правопорушення в умовах особливого періоду.
Вказаний факт сам по собі свідчить про відсутність в даному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.
З цього приводу слід також зазначити, що у рішенні від 9 грудня 2010 року справі (Заява № 20792/05) «Жупнік проти України» Європейський суд з прав людини зазначив (пункт 37 рішення) суд зазначає, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (див. вищезазначене рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v. France), пункти 52-54).
Зі змісту наведеного рішення вбачається, що суд не вправі самостійно вийти за межі висунутого особі обвинувачення.
Крім того, слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення містить пояснення ОСОБА_1 в яких він зазначає, що18 січня 2021 року він не прибув на службу бо вважав, що йому необхідно прибути о 16 годині 20 хвилин для заступлення в наряд помічником чергового батальйону, про що йому повідомив товариш по службі ОСОБА_3 .
Такі пояснення, узгоджуються з іншими матеріалами доданими до протоколу про адміністративне правопорушення
Так, з копії письмових пояснень ОСОБА_1 , відібраних в нього ч19 січня 2021 року (а.с.6), вбачається, що він був відсутній на місці несення служби, оскільки не був ознайомлений з графіком виходу на службу. При цьому, 17 січня 2021 року близько 20 години 00 хвилин йому зателефонував солдат ОСОБА_3 та повідомив, що ОСОБА_1 заступає 18 січня 2021 року черговим по їдальні і тому має прибути до військової частини о 16 годині 00 хвилин для проведення інструктажу, що він і зробив, прибувши до військової частини 18 січня 2021 року о 16 годині 20 хвилин.
Зазначені відомості підтверджуються копією висновку службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 26 січня 2021 року (а.с.8), в якому зазначено, що в ході службового розслідування встановлено, що 18 січня 2021 року о 11 годині 00 хвилин ОСОБА_1 вийшов на телефонний зв`язок та о 16 годині 20 хвилин з`явився за місцем служби.
Також, у висновку зазначено, що з письмового пояснення снайпера (2 категорії) 1 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 встановлено, що він перебуваючи в добовому наряді помічником чергового батальйону, не уточних графік службового навантаження та 17 січня 2021 року близько 16 години зателефонував ОСОБА_1 та повідомив йому, що 18 січня 2021 року він заступає помічником чергового батальйону.
Зазначене суперечить відомостям, викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення, в частині того, що ОСОБА_1 з`явився до військової частини лише 19 січня 2021 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
З наведеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять відомостей та доказів, які б поза розумним сумнівом давали можливість зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 існує вина, як в умисній, так і в необережній формі, що в свою чергу виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.
Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст.172-15, 247, 256, 268, 278, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення від 27 січня 2021 року серії НГ №5598 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження міста Одеса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про паспортний документ та реєстраційний номер облікової картки платника податків не надані, особу встановлено за посвідченням військовослужбовця Національної гвардії України серії НОМЕР_2 , виданим 7 вересня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 , солдата, помічника кулеметника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах), - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Копію постанови направити до військової частини НОМЕР_1 Головного управління Національної гвардії України та ОСОБА_1 .
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя: О.О.Желясков

Постанова вступила в законну силу „___ _______ 20__ року.