Номер провадження 3/638/90/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м. Києві, громадянина України, тимчасово не працюючого, реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, адреса проживання, що зазначена в протоколі: АДРЕСА_1 , за ст. 44 3 КУпАП,

установив:

21.10.2020 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний матеріал з відділу поліції в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 44 3 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ВАБ 299542 від 19.10.2020 р. зазначається, що 19.10.2020 р. о 10:03 год. громадянин ОСОБА_1 перебував у громадському транспорті, у вестибюлі станції метрополітену «Університет», без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема респіратора чи маски, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, чим порушив правила карантину згідно п. 1 п. 10 постанови КМУ від 22.07.2020 р. № 641, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 44 3 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. Тим більше, ст. 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ст. 44 3 цього Кодексу без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи докази у сукупності, суд керується положеннями ст. ст. 251, 252 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин кожної справи, розглядаючи справу суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Диспозицією ст. 44 3 КУпАП в редакції, чинній на момент вчинення правопорушення (ЗУ № 530 IX від 17.03.2020), передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм, передбачених ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно правових чи підзаконних нормативно правових актів, які встановлюють певні заборони на час дії карантину в Україні, зокрема до п. п. 1 п. 10 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS CoV 2» КМУ № 641 від 22.07.2020, згідно яких на період дії карантину забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

У той же час Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» № 1000 IX від 06.11.2020, який набрав чинності 21.11.2020, зміст ст. 44 3 КУпАП доповнено частиною другою, яка встановлює відповідальність за «перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно».

Відповідно ст. 94 Конституції України, закони стають обов`язковими та набувають законної сили негайно після офіційного прийняття й опублікування тексту закону, якщо інше не передбачено самим законом. При цьому набуття законом чинності означає, що із цього моменту ним повинні керуватися, виконувати його й дотримуватися всі юридичні та фізичні особи. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Тому втрата законом чинності означає, що із цього моменту він не може застосовуватися.

Конституція України, закріпивши у ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно правових актів узгоджується з міжнародно правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (ст. 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 7). Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність за вчинене правопорушення під час дії нормативно правового акту, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Також актом, який пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення є акт, що виключає з санкції більш суворі стягнення або додаткові стягнення.

Згідно ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Санкцією ч. 2 ст. 44 3 КУпАП (в редакції Закону України № 1000 IX від 06.11.2020) передбачено накладення адміністративного стягнення у виді штрафу від 10 до 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а ст. 44 3 КУпАП (в редакції Закону України № 530 IX від 17.03.2020) у виді штрафу на громадян від 1000 до 2000 і на посадових осіб від 2000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, ч. 2 ст. 44 3 КУпАП (в редакції Закону України № 1000 IX від 06.11.2020), яка набрала чинності з 21.11.2020, встановлює відповідальність за теж саме діяння, що викладене у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення, але значно пом`якшує відповідальність за перебування у громадських місцях без засобів індивідуального захисту, тому має зворотну дію в часі.

При цьому необхідно зауважити, що вказаним вище Законом України № 1000 IX від 06.11.2020 зміни внесені також і у ст. 222 КУпАП в частині категорій адміністративних правопорушень, розгляд яких здійснюють органи Національної поліції доповнено «ч. 2 ст. 44 3», внаслідок чого після набрання чинності вказаним Законом місцевий суд не уповноважений розглядати справи щодо цих правопорушень, незважаючи, що новий закон № 1000 IX від 06.11.2020 істотно пом`якшує адміністративну відповідальність і справа знаходиться у суді.

Беручи до уваги те, що акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність, застосовуються на будь якій стадії провадження у справах про адміністративні правопорушення, тому провадження у справі необхідно закрити на підставі ст. 284 КУпАП у зв`язку з підвідомчістю цієї категорії справ органам Національної поліції.

На підставі ст. ст. 58, 94 Конституції України, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 44 3, 221, 245, 251, 252, 280, 283 284 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 44 3 КУпАП закрити.

Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: