Провадження №3-в/748/7/21
Єдиний унікальний № 748/685/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чеpнiгiвської областi в складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секpетаpя Однолько Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові подання начальника Чернігівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області Дудки Н.О. про вирішення питання щодо давності виконання судового рішення, постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_1 , -

В С Т А H О В И В:

21 травня 2021 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області надійшло подання начальника Чернігівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області Дудки Н.О. про вирішення питання щодо давності виконання судового рішення постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Клопотання обґрунтоване тим, що орган з питань пробації вживав заходи щодо виконання судового рішення, але судове рішення впродовж більше ніж два роки не виконане, оскільки місце проживання ОСОБА_1 на протязі двох років не було встановлено так як останній перебував в розшуку. Посилаючись на статті 2, 304, 305 КУпАП просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року у зв`язку із закінченням давності виконання судового рішення.

У судове засідання представник органу з питань пробації не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримує.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, особову справу № 4-2019, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Виконання постанов про накладення адміністративних стягнень здійснюється в поряду, визначеному в розділі V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у статті 298 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (частини 1, 4 статті 299 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Провадження по виконанню постанови про застосування суспільно корисних робіт здійснюється в порядку, визначеному главою 31-А розділу V КУпАП, а саме на підставі статті 325-1 постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями статті 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

З огляду на викладене, КУпАП за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить колізійні норми або норми, які не виконуються через їх недосконалість.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання у статті 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу з питань пробації.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі й розділу V, дає суду підстави для висновку, що не зважаючи на положення статті 303 КУпАП, законодавством України не передбачена давність виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що, в свою чергу, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, та суперечить завданням КУпАП.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац 3 підпункт 3.1 пункту 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5 рп/2005 Конституційний Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац 2 підпункт 5.4 пункту 5).

У рішеннях ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України», від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» ЄСПЛ звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності.

Крім того, Конституційний Суд України у пунктах 3.4, 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України», рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України, рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України»), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною складовою принципу верховенства права та який знайшов своє закріплення у рішеннях Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що на справу про адміністративне правопорушення в частині вирішення питання щодо давності виконання судового рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді суспільно корисних робіт, поширюються стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження.

Відтак, це надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у іншої норми закону, зокрема Кримінального кодексу України, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Статтею 80 КК України, яка міститься у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що давність виконання судового рішення про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт згідно з нормами КУпАП не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку, ухваленого за наслідками розгляду кримінального провадження.

Отже, строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт не повинний не перевищувати двох років.

Під час розгляду справи, суд встановив, що постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

14 травня 2019 року копію постанови направлено до Чернігівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, для виконання.

Згідно з матеріалами особової справи ОСОБА_1 взятий на облік у органі пробації 14 травня 2019 року. Відсутні відомості про те, що останній ухилявся від відбування стягнення так як перебував у розшуку і не був повідомлений про виконання відносно нього вказаної постанови, не був ознайомлений з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт. Натомість встановлено, що станом на 21 травня 2021 року стягнення у виді суспільно корисних робіт не здійснене внаслідок невідомого місця проживання ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-рп/2015 від 31 березня 2015 року справа №1-7/2015, рішення суду про вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови суду оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304 КУпАП, суд

У Х В А Л И В:

Подання начальника Чернігівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області Дудки Н.О. про вирішення питання щодо давності виконання судового рішення, постанови Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року, відносно ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2019 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Хоменко Л.В.