КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/221/2021 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Дев`ятко В.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Маліновський О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Маліновський О.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

та його захисника- адвоката Бойка В.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м.Києва від 12.02.2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 12.02.2020 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України та застосувано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.

Як зазначено у постанові, 30.12.2019, близько 04 год. 50 хв., ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Богатирській, в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та постановлена з грубим порушенням конституційних принципів права людини, норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначених вимог ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, не містить відомостей,щодо роз`яснення йому прав передбачених ст..55,56,59,63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а при винесенні постанови судом першої інстанції не враховано,що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без інших доказі не може враховуватися належним і допустимим доказом.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також зазначає, що доказів керування ним 30.12.2019 р. транспортним засобом матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять, а особи свідків правопорушення не були встановлені і в судовому засіданні не допитувалися.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає,що на місці стоянки автомобіля працівниками поліції йому не пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння, що є порушенням п. 4 Розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (Затв. Наказом МВС України від 07.11.2015 №1395), а акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейськими щодо нього не складався та не видавався.

Як зазначає ОСОБА_1 під час розгляду 12.02.2020 р. справи судом, з метою забезпечення гарантій і принципів законності, змагальності сторони захисту та сторони, яка сприяє притягненню його до відповідальності та недопущення ситуації, коли особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом, він подав клопотання про залучення для участі у судовому процесі в якості сторони обвинувачення прокурора Київської місцевої прокуратури № 5, проте головуючий суддя будь-якого рішення за результатами його розгляду не постановив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бойка В.Ф.,які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

При розгляді справи судом першої інстанції у відповідності зі ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП були повно, всебічно та об`єктивно встановлені фактичні обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, дана їм належна оцінка, керуючись законом суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №260320 від 30.12.2019 року (а.с.1) та висновком КМНКЛ «Соціотерапія», щодо керування правопорушником транспортним засобом та результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30.12.2019 року,який показав позитивний результат - перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння (1.23 ‰) (а.с.2), при цьому ОСОБА_1 не надав жодних заперечень щодо відомостей про зазначені в протоколі обставини вчиненого правопорушення та засвідчив даний протокол та висновок КМНКЛ «Соціотерапія» своїм підписом, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №260320 від 30.12.2019 року, ОСОБА_1 добровільно зобов`язався залишити транспортний засіб за місцем його зупинки та не керувати ним протягом дня ( а.с.1), що спростовує доводи про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

На запит апеляційного суду до КМНКЛ «Соціотерапія» було надано копію акту медичного огляду №010068 від 30.12.2019 року відносно ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, з якого вбачається, що огляд проводився за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820», за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок вживання алкоголю (1.23 ‰).

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що матеріали справи не містять відеозапису події, а з наявного не можливо встановити всіх дійсних обставин справи, а саме доказів на підтвердження невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення є необґрунтованими та не є достатньою підставою для скасування постанови судді, оскільки наявність доказів, що знаходяться в матеріалах справи достатньо для прийняття рішення.

Відсутні також підстави для закриття провадженні у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку зі зміною законодавства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність слід розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна.

У п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП йдеться мова про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність. Однак, у результаті внесення змін Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року, відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП, була посилена, ці діяння підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність події - скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі - Закон № 2617-VIII), тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння, було виключено зі ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 КК України.

03 липня 2020 року в газеті «Голос України» (№110) було опубліковано Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-ІХ від 17 червня 2020 (далі - Закон № 720-ІХ), яким нова редакція ст. 130 КУпАП, введена Законом № 2617-VIII, була виключена.

Також Законом № 720-ІХ було виключено введену Законом № 2617-VIII кримінальну відповідальність за керування транспортними засобами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, та за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння (ст. 286-1 КК України).

Згідно з розділом ІІ Закону № 720-ІХ останній набирає чинності з дня набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Суд звертає увагу, що згідно ч.2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 8 КУпАП, вказаний Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП, не має зворотної сили, тобто, не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 1 липня 2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 1 липня 2020 року у відповідності до ч. 1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, аналогічну позицію висловила і Перша Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя в ухвалі № 548/1дп/15-21 від 03.03.2021 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та були в повній мірі досліджені судом першої інстанції при винесенні постанови.

Суд першої інстанції, врахувавши положення ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування у справі апеляційним переглядом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Оболонського районного суду м.Києва від 12.02.2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.А. Маліновський