Провадження № 33/801/101/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив:

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп. на користь держави.

В Постанові суду зазначено, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 21.11.2020 серії ДПР18 №406610, 21.11.2020 близько 00 год 20 хв по просп. Юності, 81, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BАЗ» 21053 д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці очей не реагують на світло, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на місці зупинки відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року, і закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що працівники поліції помилково встановили, що він керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, стверджує що поліцейські під`їхали до припаркованого автомобіля, яким керував ОСОБА_2 . Зазначає, що в протоколі відсутні причини зупинки транспортного засобу, Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відеодокази. Посилається що свідки не були попереджені про кримінальну відповідальність при наданні пояснень. Зазначає, що суд першої інстанції не заслухав пояснення усіх свідків, а також вказує, що поліцейські не вжили заходів тимчасового блокування авто, та відсторонення його від керування транспортним засобом.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. Адвокат Городківський А. А. зазначив, що він підтримує позицію свого довірителя, зауважив, що на оглянутому судом відеозаписі не міститься момент зупинки автомобіля. Від клопотання про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовився.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність, за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена зокрема, у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №406610 від 21.11.2020; рапортом інспектора взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області лейтенанта поліції Крочак О.Р. від 21.11.2020, поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 21.11.2020.

Відповідно до змісту ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкція) якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Як передбачено п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735, та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858 (надалі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як зазначено в протоколі, заявник зазначив «їду по самозверенню в медустанову», що підтверджує факт відмови його від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу, саме як водія, так як лише водії зобов`язані пройти огляд на встановлення стану сп`яніння.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а поліцейські під`їхали до їх автомобіля, коли той стояв. Проте його свідчення суперечать іншим доказам по справі, тому суд ставиться до них критично.

Так, апеляційним судом було витребувано відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського та оглянуто в судовому засіданні.

Момент зупинки транспортного засобу на відеозаписі дійсно не міститься, але кілька раз звучить з вуст ОСОБА_1 : «Ви мене зупинили за одне, а зараз кажете мені про друге».

Також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а також на диску з відеозаписом міститься файл , в якому підтверджується зупинка транспортного засобу, а саме на 00: 03 хв. поліцейський зазначає, що зупинив ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що в автомобіля були увімкнуті лише габарити. на 00:03 хв; у файлі на 00:02 хв ОСОБА_1 сам стверджує, що його працівники поліції зупинили у зв`язку відсутністю увімкненого світла на автомобілі.

Водночас на диску з відеозаписом міститься файл на якому зафіксовано момент відмови від проходження огляду в присутності свідків під час складання протоколу.

Виходячи з вищевикладеного доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стосовно того, що працівником поліції під`їхали до припаркованого автомобіля та не зазначили в протоколі про причину зупинки транспортного засобу, що він не керував транспортним засобом, є необґрунтованими та нічим не підтвердженими.

Стосовно посилання заявника що в поясненнях свідків відсутні дані щодо попередження їх про кримінальну відповідальність слід зазначити наступне.

Згідно частин 1, 2 ст. 352 КПК України перед допитом свідка головуючий встановлює відомості про його особу та з`ясовує стосунки свідка з обвинуваченим і потерпілим. Крім того, головуючий з`ясовує чи отримав свідок пам`ятку про права та обов`язки свідка, чи зрозумілі вони йому, і в разі необхідності роз`яснює їх, а також з`ясовує, чи не відмовляється він з підстав, встановлених цим Кодексом, від давання показань, і попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий у судовому засіданні приводить його до присяги змісту, встановленого цією статтею.

З зазначеного вище слідує, що попередження свідків про кримінальну відповідальність відбувається безпосередньо в судовому засіданні, а не на місці оформлення протоколу та під час відібрання пояснень. Тобто працівники поліції діяли відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Крім того доказів, які б спростовували письмові показання свідків апелянтом не надано, відтак відсутні підстави вважати, що відомості викладені у них не відповідають дійсності.

Щодо долученого до матеріалів справи рапорту працівника поліції, то апеляційний суд зазначає, що вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення викладені в ст. 256 КУпАП, при цьому у вказаній нормі закону відсутня вимога про зазначення у протоколі долучених до нього матеріалів справи, зокрема рапорту працівника поліції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на позицію Верховного Суду зазначає, що самі по собі пояснення свідків та рапорт працівника поліції не можуть слугувати однозначними доказами винуватості особи.

Апеляційний суд зазначає, що в даній справі суд, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 дослідив не самі лише пояснення свідків чи лише рапорти поліцейського, а всі наявні в матеріалах докази у їх сукупності.

Отже долучені до матеріалів справи:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №406610 від 21.11.2020 року (а. с. 2);

- пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а. с. 4);

- Рапорт інспектора взводу №1 роти №4 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенанта поліції Крочак О. Р.;

-Відеозапис з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції на диску, витребуваний з ДПП УПП у Вінницькій області в сукупності підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Твердження ОСОБА_1 про невиконання працівниками патрульної поліції вимог ст. 266 КУпАП щодо не відсторонення його від керування транспортним засобом жодним чином не спростовує його вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а лише свідчить про неналежне виконання уповноваженими особами патрульної поліції своїх обов`язків.

Отже, у суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності та законності постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, подана апеляційна скарга не може бути задоволена. Постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета