Провадження № 33/801/17/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутній будь-які докази правомірності зупинки транспортного засобу; поліцейськими порушено порядок огляду на стан сп`яніння, оскільки в протоколі не зазначено ознак сп`яніння, а також в протоколі не зазначено, що він відмовився від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з чим огляд вважається недійсним, а протокол недопустимим доказом у справі; у справі відсутнє направлення водія для проходження огляду в закладі охорони здоров`я; рапорт поліцейського не може бути доказом вчиненого правопорушення, оскільки поліцейський є зацікавленою особою; він не перебував в стані алкогольного сп`яніння у відповідності до Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968.

Також ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції мотивуючи тим, що апеляційну скаргу ним подано вперше 19.11.2020 у визначений законом строк, однак, допущено технічну помилку, а саме не підписано апеляційну скаргу. Про даний факт він дізнався 09.12.2020, коли отримав постанову апеляційного суду про повернення апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято 10.11.2020.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку 10.12.2020.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 вже звертався до Вінницького апеляційного суду 19.11.2020, протягом визначеного ст. 294 КУпАП строку, однак, апеляційну скаргу було повернуто апелянту постановою суду від 01.12.2020 через відсутність підпису. Відомостей про отримання копії вказаної постанови та апеляційної скарги ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Оскільки ОСОБА_1 вперше подав апеляційну скаргу протягом визначеного законом строку, однак, через технічку помилку не підписав її, а повторно подав апеляційну скаргу через дев`ять днів після винесення апеляційним судом постанови про повернення апеляційної скарги, поданої ним вперше, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2020 пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №355143 від 29.09.2020, складеного інспектором взводу №2 роти №3 БУПП у Вінницькій області ДПП лейтенантом поліції Марціновським А.І., 29.09.2020 о 22 год. 50 хв. в м. Вінниці по вул. Хмельницьке шосе, 107, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога в КП ВОНД «Соціотерапія», висновок №3108 від 29.09.2020. Вказаними діями водій порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.2).

Згідно з висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.09.2020 №3108, ОСОБА_1 був оглянутий о 22.55 годині, висновок огляду: ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, алкотест 6820 0,43 проміле, алкотест 6820 0,40 проміле (а.с.3).

У п. 2.9 а Правил дорожнього руху зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Апеляційний суд вважає, що докази, які містяться у справі, свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і таких доказів достатньо для спростування мотивів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодних ознак сп`яніння, однак, такі ознаки зазначаються в протоколі лише у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я (п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 №1103).

ОСОБА_1 вказуючи, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що він відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу, не заперечує при цьому, що поліцейській пропонували йому провести огляд на місці зупинки транспортного засобу.

Не береться апеляційним судом до уваги твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів правомірності зупинки транспортного засобу, оскільки це не впливає на наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, так як у разі незгоди апелянта із зупинкою транспортного засобу він не позбавлений можливості оскаржити дії працівників поліції.

Апелянт зазначає про відсутність в матеріалах справи направлення водія для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, однак апеляційний суд звертає увагу, що направлення для проходження огляду це, в першу чергу, документ, на підставі якого працівники медичного закладу проводять огляд особи. У матеріалах справи наявний висновок КП «ВОНД «Соціотерапія» від 29.09.2020 № 3108, з якого убачається, що ОСОБА_1 направлений на огляд КВ №2 роти №3 БУПП у Вінницькій області капітаном поліції Черновим В.О., що свідчить про дотримання працівниками поліції Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, а також вищезгаданого Порядку №1103.

Сама по собі відсутність направлення у визначеній формі в матеріалах справи у даному випадку не спростовує факту дійсного проведення медичного огляду та виявлених результатів за даними дослідження.

Також ОСОБА_1 стверджує, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння у відповідності до Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, оскільки мінімальна межа вмісту алкоголю, для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається, що становить 0,5 проміле.

Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух, від 01.05.1971, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Згідно з п. 7 розділу 2 вищезгаданої Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихаємому повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2‰. З огляду на наведене, порушень норм національного та міжнародного законодавства при розгляді справи в суді першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Інші мотиви апеляційної скарги не впливають на правильні висновки суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано фактичні обставини справи, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало