КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно постанови, суд визнав доведеним, що 28.09.2020 року приблизно о 03 год. 45 хв., по бульв. Перова, 26, у м. Києві, ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, який від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року та прийняти нову постанову, якою провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду даної справи суд першої інстанції не повно і не об`єктивно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам.

При цьому апелянт вказує, що 28.09.2020 року, перебуваючи у своєї дівчини, приблизно о 03 год. 00 хв. пішов до свого припаркованого автомобіля щоб забрати деякі речі, однак намагаючись відчинити автомобіль, спрацювала охоронна сигналізація, що привернуло увагу поліцейських, які в цей час проїжджали поруч. Коли до нього під`їхали працівники поліції, він не керував транспортним засобом, який був припаркований на узбіччі із заглушеним двигуном, про що неодноразово пояснював поліцейським, однак незважаючи на це, працівники поліції почали стверджувати, що нібито він керував транспортним засобом та висловили підозру щодо його перебування в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим висунули вимогу проїхати з ними на огляд до медичного закладу для встановлення стану сп`яніння.

Апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, а отже не мав статусу водія, в розумінні положень п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, а тому вимога поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі була висунута йому незаконно, оскільки він не був водієм, а тому не міг бути суб`єктом даного адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу у відповідності з вимогами ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП та прийняв рішення, зміст якого відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 283, 284 КУпАП, в якій наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і цим доказам дана належна правова оцінка та зазначено мотиви відхилення доводів ОСОБА_1 викладених у його клопотанні до суду першої інстанції в обґрунтування своєї позиції захисту, яка є аналогічною за змістом доводам поданої апеляційної скарги.

Отже, вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції, на підставі аналізу перевірених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, зокрема: протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2020 року серії ДПР18 №032945 (а.с. 1), в якому зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння (розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук), при цьому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; письмових пояснень цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 3), а також даних відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції (а.с. 5), дійшов обґрунтованого висновку про порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху Україниводій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 , який під час апеляційного розгляду стверджував, що не керував транспортним засобом, а тому у поліцейських не було підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України та спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

До того ж, аналогічні доводи ОСОБА_1 вже були предметом перевірки суддею місцевого суду, який обґрунтовано не прийняв їх до уваги, пославшись на дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також на дані зафіксовані на відеозаписі з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції (а.с. 5).

Як вбачається з цього відеозапису (а.с. 5), який був переглянутий в судовому засіданні апеляційного суду, поліцейський в присутності свідків пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, однак останній відповів, що відмовляється від проходження огляду, оскільки поспішає, так як у нього виникла «екстрена ситуація», при цьому не заперечував факт керування ним транспортним засобом.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а тому вимога поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була йому висунута незаконно, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження таких доводів. Крім того, маючи таку можливість, останній не зазначав про ці обставини у своїх поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення, в яких лише зазначив, що ознайомлений про відсторонення його від керування транспортним засобом.

За викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування та закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду І.М. Сілкова

Справа №755/15485/20; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Провадження №33/824/635/2021

Головуючий у І інстанції - Курило А.В.

Головуючий в апеляційній інстанції - Сілкова І.М.