Справа № 211/5131/20 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 33/811/1823/20 Доповідач: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 рокупро притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору в дохід держави.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 23 серпня 2020 року о 22 год. 20 хв. по вул. Центральній в с. Жорниська Яворівського району Львівської області керував автомобілем марки «Daf-FT95 XF», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою приладу «Драгер» у присутності двох свідків, результат тесту 0, 85‰.

Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року, а провадження у цій справі відносно нього закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова судді є незаконною, необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів та без надання їм належної оцінки.

Як зазначає ОСОБА_1 , по даній справі копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП від працівників поліції він не отримував. При складанні протоколу жодних свідків не було, крім підпису за отримання постанови серії БАА№078573 про накладення штрафу в розмірі 125 грн. він більше нічого не підписував і жодних пояснень не давав.

На його переконання, суддя безпідставно його позбавив права на своєчасний і всебічний розгляд даної справи, при цьому не врахував доводів його клопотання про передачу матеріалів справи для розгляду за підсудністю через неможливість прибуття до суду у зв`язку з епідеміологічною ситуацією в Україні.

В апеляційний суд особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, такий повідомлявся про судове засідання шляхом надсилання поштового повідомлення на адреси, вказані в апеляційній скарзі. Поштове відправлення, надіслане на адресу проживання: АДРЕСА_1 , повернулося з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Водночас, матеріали справи не містять інших контактних даних ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на те, що апеляційним судом вживалися заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду апеляційної скарги, останній не цікавився провадженням у його справі,з метою недопустимості порушення строків розгляду справи апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 23 серпня 2020 року серії БД№377140 (а.с.2), 23 серпня 2020 року близько 22 год. 00 хв. на вул. Центральній в с. Жорниська Яворівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Daf», номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан спяніння зі згоди водія проводився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за допомогою приладу «Драгер 6820» результат тесту 0, 85 ‰.

Зі змістом вказаного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, про що розписався у відповідних графах, надавши при цьому у ньому письмові пояснення про те, що «випив 0,5 Львівського алкогольного пива».

Присутність свідків при проведенні огляду та відповідність викладених в протоколі обставин стверджується проставленими підписами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з даними роздруківки приладу (а.с.1), огляд водія ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу «Драгер 6820», прилад ARLJ№0337, результат проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду показав 0,85 ‰, з яким ознайомився ОСОБА_1 , про що без жодних зауважень чи заперечень розписався у відповідній графі.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 , та з огляду на те, що у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, доводи апеляційної скарги останнього в цій частині є безпідставними.

Не вбачає апеляційний суд підставою для скасування оскаржуваної постанови розгляд справи суддею першої інстанції без участі ОСОБА_1 , адже порушене його право на безпосередню участь у судовому засіданні відновлене шляхом подачі апеляційної скарги та реалізації ним процесуальних прав на дачу пояснень, клопотань та зауважень, зокрема в електронній формі.

Не вбачає апеляційний суд підставою для задоволення апеляційних вимог доводи ОСОБА_1 щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020, не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.

Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, виключено з ч.1 ст.130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 КК України (Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені зміни до Закону № 2617-VIIІ.

Так, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX, у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадив нову редакцію ст.130 КУпАП та виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, у зв`язку із запровадженням кримінальної відповідальності; у пункті 2 Розділу І Закону №2617-VIIІ виключено підпункт 171, яким доповнено КК України статтею 286-1.

Таким чином, залишилась адміністративна відповідальність за вчинення таких дій.

Твердження ОСОБА_1 стосовно того, що справа була розглянута з порушенням підсудності, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки суддя першої інстанції, в оскаржуваній постанові обґрунтував та навів відповідні мотиви відмови в задоволенні клопотання останнього про передачу справи до іншого суду, з чим погоджується і апеляційний суд, зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Натомість передача справи для розгляду за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника є правом, а не обов`язком суду.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суддею першої інстанції, яким надана належна оцінка, з якою погоджується й апеляційний суд.

Призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст.33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч.1 ст.130 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк