ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8849/19 Головуючий суддя І інстанції Сіренко Ю. Ю.
Провадження № 33/818/81/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Бражнікова Г.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1998 року народження, громадянина України, мешканця м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 07.12.2019 року о 01 годині 17 хвилин у м. Харкові по майдану Павлівському, 1/3, керував транспортним засобом BMW 3, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я (КЗОЗ ХОНД) у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відомостей протоколу не вбачається, що працівниками поліції йому було роз`яснено права та обов`язки. Зазначає, що працівники поліції здійснювали на нього тиск. Не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а лише чекав свого захисника. У протоколі не зазначено, який саме огляд він повинен був пройти. Вказує, що не перебував у стані наркотичного сп`яніння

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бражнікова Г.Г., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, відомості відеозапису бодікамери працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які виявили ознаки наркотичного сп`яніння, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував автомобілем під час його зупинки працівниками поліції.

Відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису (арк. 9) вбачається, що працівники поліції у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак відмовився вийти зі свого автомобілю та пересісти до автомобілю працівників поліції для того щоб проїхати до медичного закладу та зовсім відмовився виходити зі свого автомобіля.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснював, що погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак бажав пройти відповідний огляд у присутності свого захисника та чекав його у своєму автомобілі.

Проте, участь захисника при медичному огляді не є обов`язковою, а тому ці доводи суд апеляційної інстанції не бере до уваги, цей огляд провадиться лише лікарем фахівцем, а присутність адвоката не є обов`язковою.

Тобто, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 , яка підтверджується його особистими поясненнями, до та під час складання протоколу не спростовує відомостей про ігнорування ним законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду, на що він повинен погодитись добровільно та беззаперечно без висунення будь-яких умов.

Аналізуючи відомості, які зафіксовані на відеозапису, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , нібито, погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, однак своєю поведінкою та діями виражав небажання проходити такий огляд, який не може проводитись примусово.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до доводів ОСОБА_1 стосовно порушень його прав при складанні протоколу, оскільки вважаючи дії працівників поліції незаконними ОСОБА_1 не оскаржував їх дії в порядку, передбаченому КАС України, а також до правоохоронних органів.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначав.

Апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 були об`єктивно розцінені працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки він погодився пройти огляд, однак своїми діями вказував на не бажання проходити відповідний огляд.

Вказані обставини підтверджуються відомостями письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк. 4, 5) відповідно до яких в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду в законному порядку на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився.

Поряд з цим, в судове засідання в суд апеляційної інстанції викликались свідки шляхом направлення судових повісток. Також, свідкам направлялись телефонограми. Під час передачі телефонограм свідки повідомили, що не мають можливості прибути в судове засідання за сімейними обставинами.

Оскільки відомості письмових пояснень свідків узгоджуються між собою та не суперечать іншим матеріалам справи, суд дійшов висновку, що вони є об`єктивними та заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Тобто, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров`я лікарем фахівцем. Працівники поліції пропонували ОСОБА_1 саме такий вид огляду на стан наркотичного сп`яніння, що вбачається з відеозапису.

Відповідно до п.4 Розділу І цієї Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є:

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці;

звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Відповідно до протоколу, інспектором поліції, у ОСОБА_1 були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, зіниці очей не реагують на світло.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння саме у медичному закладі.

Крім того, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Отже, аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Крім того, посилання апелянта щодо не роз`яснення йому працівниками поліції його прав спростовується відомостями відеозапису, відповідно до якого працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги наявність в матеріалах справи наявність виписки із медичної карти амбулаторного хворого, відповідно до якої 07.12.2019 року об 03.20 год. у ОСОБА_1 ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння не виявлено, оскільки працівниками поліції стосовно останнього було складено протокол не за керування у стані сп`яніння, а саме за відмову пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання ОСОБА_1 та його захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд, виходячи з фактичних обставин, що обумовили необхідність складання протоколу, дійшов висновку, що накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 є важливим чинником перевиховання особи в дусі дотримання законів та Правил дорожнього руху України, а також забезпечить превентивну роль цього рішення для інших осіб, тобто для виконання функції особистої та загальної превенції.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков