Справа № 199/210/21
Провадження (3/199/314/21)
ПОСТАНОВА

іменем України

20.01.2021 року місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Савченко Є.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за участю: ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

У відношенні ОСОБА_1 , 25.12.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, в тому, що він, «25.12.2020 о 03:00 год., в м.Дніпро, по вул. Шолохова, 23, водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ «Вольксваген» № НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду в медичному закладі на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України»

Згідно протоколу вважається, що в діях ОСОБА_1 мається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу і швидкість реакції.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні докази, письмове клопотання останнього, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.ст.245, 246, 252, 256, 268, 280, 283 КУпАП, суддя при розгляді справи розглядає всі питання факту і права, але в межах порушеного провадження, дотримуючись принципів судочинства та здійснення правосуддя, коли висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви вини тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази повинні бути оцінені суддею на їх достатність для достовірних і безперечних висновків про скоєний на принципах забезпечення доведення вини за ст.129 Конституції України, і визнання провини згідно зі ст.252 КУпАП не може мати наперед встановленої сили.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав. Суду показав, що він в зазначений в протоколі день та час не керував ТЗ, а коли працівники поліції попросили його перегнати його ТЗ яке потрапило в ДТП, він повідомив їм що вживав декілька пляшок пива та не буде цього робити, в свою чергу працівники патрульної поліції повідомили йому що він може це зробити, та вони не будуть притягати його до відповідальності, та коли він припаркував ТЗ, працівники поліції почали складати на нього адміністративний протокол. Вважає що працівники патрульної поліції порушили процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, не було запропоновано пройти огляд на місці, а лише казали йому « давай пройдемо огляд», та не було роз`яснено його право самостійно, в присутності працівника патрульної поліції пройти зазначений огляд з метою виявлення стану сп`яніння, та на підставі цього, з урахуванням ст.247 КУпАП просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю в його діях його складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 011388 від 25.12.2020 року складено на « ОСОБА_1 », в рапорті працівника патрульної поліції зазначається про факт відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння « ОСОБА_1 », в той час як вірне прізвище особи, відносно якої складався протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 , а отже зазначені докази не можуть вважатися належними та допустимими згідно ст.251 КУпАП.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснення яких відібрані з грубим порушенням КУпАП, а саме: самі пояснення не містять відомостей про попередження свідків про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень. Крім того, у зазначених поясненнях свідків відсутні зазначення ознак сп`яніння виявлених у ОСОБА_1 , а самі свідки, згідно долученого до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відеозапису знятого на нагрудні камери відеоспостереження працівників патрульної поліції, не підтвердили наявність ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , та не були безпосередніми свідками керування ТЗ саме ОСОБА_1 , а працівниками поліції зазначений факт свідкам не оголошувався, а в самих письмових поясненнях свідків маються протиріччя відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, долученому до нього рапорту та відеозапису знятого на нагрудні камери відеоспостереження працівників патрульної поліції, оскільки в письмових поясненнях зазначається про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» та у медичному закладі, тоді як протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у медичному закладі, а рапорт долучений до нього, не містять зазначеної конкретизації, а згідно долученого відеозапису знятого на нагрудні камери відеоспостереження працівників поліції, ОСОБА_1 було запропоновано проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, без конкретизації якого саме. Окрім цього, зазначені свідки в своїх поясненнях зазначають про відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння ОСОБА_1 , в той час як протокол про адміністративне правопорушення складено на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Практика Європейського суду з прав людини показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

При цьому суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння регламентований Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 (далі Інструкція)

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

При цьому, згідно пункту 7 Інструкції, огляд в закладі охорони здоров`я проводиться лише в разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським. Суд вважає, що вказана норма дозволяє оптимізувати час на проведення огляду водіїв та убезпечує добросовісних водіїв від зловживань з боку працівників правоохоронного органу.

Окрім вищевказаного, суду також не надано належних і допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння саме під час керування транспортним засобом, оскільки відсутні безпосередні свідки керування останнім ТЗ.

Відповідно до п. п. 3,4 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ознаками алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 є: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Так, відповідно до долученого до матеріалів адміністративно справи рапорту працівника патрульної поліції, у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, без конкретизації яких саме, що фактично суперечить складеному протоколу про адміністративне правопорушення, а зазначені в протоколі ознаки алкогольного сп`яніння не відповідають зазначений Інструкції, оскільки взагалі відсутня така ознака, як «нестійка хода». Також, відповідно до долучених письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні взагалі не зазначають ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Отже, сам по собі факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння за недоведеністю таких ознак не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, проведення такого огляду можливе лише за наявності ознак сп`яніння (п. п. 1,12 Розділ 11).

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, враховуючи, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність поставленого у вину органом патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ст.247, ст.ст. 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП задовольнивши клопотання ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: Є.М.Савченко