ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/769/21 Справа № 203/621/21 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, що притягується

до адміністративної відповідальності Собка С.Ю.,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого Бляхарської Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року водій ОСОБА_1 29 січня 2021 року о 09.23 год., керуючи по вул. Костомарівській, біля буд. 1 транспортним засобом MITSUBISHI LANCER, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 111930-110-20, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином, ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справу було розглянуто за його відсутності, копію оскаржуваної постанови було отримано захисником 08 квітня 2021 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що матеріали справи не надають можливості встановити його винуватість у ДТП, зокрема, відсутні відомості щодо швидкості руху автомобілів та щодо кінетичного або статичного стану автомобіля потерпілого в момент зіткнення. Вказує, що пояснення ОСОБА_3 про те, що в момент зіткнення вже завершував поворот, спростовуються схемою місця ДТП та фототаблицями, а саме характером пошкоджень. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту порушення/перевищення ним швидкості чи недотримання дистанції. Вважає, що саме порушення ОСОБА_3 вимог п. 10.1 ПДР України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 17 березня 2021 року за відсутності учасників справи. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 08 квітня 2021 року, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 направлено 12 квітня 2021 року, а апеляційна скарга останнім подана 16 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови захисник отримав 08 квітня 2021 року та матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги судом першої інстанції виконані не були.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив обставини справи, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність вини в діях ОСОБА_1 .

Як слідує з оскаржуваної постанови, суд не встановив фактичні обставини ДТП та обмежився лише зазначенням в постанові обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 103072 від 29 січня 2021 року ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог пункту 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а також п. 13.1 ПДР України, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Проте, не можна погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатньо належних та допустимих доказів, які обґрунтовано і однозначно вказують на наявність порушень вимог ПДР України у діях водія ОСОБА_1 , які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

При винесенні оскаржуваного рішення, як на підставу для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд посилався на протокол про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП із зазначенням місця розташування транспортних засобів після зіткнення та їх пошкоджень; а також письмові пояснення учасників ДТП, однак вказані докази самі по собі підтвердити винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яке мало місце 29 січня 2021 року, не можуть.

Суд передчасно дійшов висновку щодо невідповідності дій водія ОСОБА_1 вимогам п.п. 12.1 та 13.1 ПДР України, хоча й не навів докладних мотивів свого рішення.

Так, відповідно до п. 12.1 ПДР України, порушення якого інкримінується ОСОБА_1 , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Тобто для визнання особи такою, що порушила вказаний пункт, має бути наявність встановленого та зафіксованого у передбачений законом спосіб факту перевищення водієм встановлених меж безпечної швидкості руху.

Разом з тим, в матеріалах справи будь-які докази на підтвердження факту перевищення ОСОБА_1 безпечної швидкості руху.

Крім того, сам ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду заперечував факт перевищення встановленої законом швидкості руху та вказував, що рухався зі швидкістю 40 км/год.

Самі по собі доводи потерпілого про перевищення ОСОБА_1 швидкості руху без належних та допустимих доказів не є підставою для визнання його винуватим у порушенні вимог п. 12.1 ПДР України.

Також відповідно до схеми місця ДТП та фототаблиці до неї на транспортному засобі під керуванням ОСОБА_3 були виявлені пошкодження у виді лівої задньої та передньої двері, що спростовує пояснення останнього про те, що зіткнення відбулось після закінчення здійснення ним маневру повороту ліворуч.

У судовому засіданні під час апеляційного перегляду захисником був долучений висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-21/15156-ІТ від 13 травня 2021 року.

Для проведення вищевказаного експертного висновку було надано достатньо матеріалів для її проведення, а саме: копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення, складених щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №103072, схема місця ДТП від 29 січня 2021 року з фототаблицями до неї, письмові пояснення учасників ДТП та інші матеріали справи), а тому ставити під сумнів висновки даного дослідження не надається можливим.

Так, відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/104-21/15156-ІТ від 13 травня 2021 року при заданих вихідних даних водій автомобіля "MITSUBISHI LANCER" ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою транспортного засобу до місця зіткнення. У даній дорожній обстановці водій автомобіля "MITSUBISHI LANCER" повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля "MITSUBISHI LANCER" не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля "ВАЗ 111930-110-20" ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР. У даній дорожній обстановці дії водія "ВАЗ 111930-110-20" ОСОБА_3 при заданому механізмі пригоди не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП.

З викладеного слідує, що водій ОСОБА_1 міг розраховувати на те, що перед початком маневру водій ОСОБА_3 переконається, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам.

У висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року та постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року (справа №585/8/16-кп провадження № 51-2167км18) зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

При цьому, враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд позбавлений можливості здійснити оцінку та визначити кваліфікацію дій ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній пригоді.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п.п. 12.1,13.1 ПДР України, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

При розгляді справи судом першої інстанції не виконані належним чином вимоги ст.ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП, не перевірені докази на їх допустимість та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП і не встановлено всіх обставин, що мають значення для вирішення справи з викладенням відповідних мотивів у своєму рішенні, а суддя обмежився лише змістом протоколу про адміністративне правопорушення та переліком доказів, долучених до цього протоколу, без надання їм належної оцінки.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази наявності в діях водія ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З огляду на викладене приходжу до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - скасувати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот