П О С Т А Н О В А

Справа № 126/540/21

Провадження № 3/126/528/2021

"02" червня 2021 р. м. Бершадь

Суддя Бершадського районного суду

Вінницької області

Хмель Р. В.

секретар Олійник І.В.

за участі прокурора Жаруна А.А.,

особи, стосовно якої складено адміністративні протоколи, ОСОБА_1 та її представника, адвоката Ліханової О.В.

розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли з Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за ст. 172-7 ч.2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 34-04/86 від 11.03.2021 року, встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за адресою: вул. Героїв України, 11, м. Бершадь, Вінницька обл., 24400, як начальник відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, діючи всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» реалізувала свої службові повноваження щодо матеріального заохочення державних службовців ( в тому числі її рідної тітки, ОСОБА_2 ) шляхом прийняття рішення, закріпленого у поданні від 05.07.2019 про встановлення працівникам відділу надбавки за інтенсивність праці, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Прокурор, Жарун А.А., в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення, передбачене санкцією даної статті.

ОСОБА_1 , свою вину в інкримінованому їй правопорушенні не визнала, та вказала, що не приймала ніяких рішень в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки в період винесення нею подання про преміювання працівників, серед яких була її рідна тітка ОСОБА_2 , рідна тітка не відносилася до близьких осіб, відповідно до Закону України "про запобігання корупції".

Представник ОСОБА_1 , адвокат Ліханова О.В., просила закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не приймала рішень та не вчиняла ніяких дій, в умовах реального конфлікту інтересів.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, думку прокурора, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №309 від 20.06.2017 року, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , було призначена на посаду начальника відділу у Бершадському районі Головного управління та присвоєно 6 ранг державного службовця категорії "Б".

Згідно наявного в матеріалах справи наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.06.2017 року №291, ОСОБА_2 , було призначено на посаду заступника начальника відділу у Бершадському районі Головного управління .

З подання, начальника відділу у Бершадському районі головного управління Держгеокадастру Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_1 , було винесено пропозицію, начальнику Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_4 , встановити надбавку з 01 липня по 31 серпня 2019 року за інтенсивність праці працівників відділу, серед яких і заступник начальника відділу у Бершадському районі Головного управління, ОСОБА_2 .

Головний спеціаліст другого відділу перевірок Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції, уповноважена особа Національного агентства з питань запобігання корупції, ОСОБА_5 , складаючи відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення зазначає, що остання реалізувала свої службові повноваження щодо матеріального заохочення державних службовців

шляхом прийняття рішення, закріпленого у поданні від 05.07.2019 про встановлення працівникам відділу надбавки за інтенсивність праці, тобто прийняла рішення в умовах приватного інтересу.

Проте, суд не погоджується з викладеними в протоколі обставинами, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

При цьому, відповідно до ст.1 цього Закону в частині визначення понять, реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно зі статтею 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», в редакції від 31.08.2018 року, яка була чинна на момент прийняття рішення ОСОБА_1 , закріпленого у поданні про встановлення працівникам відділу надбавки за інтенсивність праці, чітко було визначено поняття «близької особи», та вказано, що це особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта.

Як вбачається з вищевказаної статті рідна тітка до поняття близької особи, даним законом не була віднесена.

Вказане також знаходить своє підтвердження, в долученому до матеріалів справи рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року, яким було визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.10.2020 року №354 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, зокрема в рішенні зазначено, що ані племінники, ані тітки, в розумінні статті 3 Закону України "Про запобігання корупції" не вважалися близькими особами, а тому обов`язок повідомлення про потенційний конфлікт інтересів, в силу закону, у ОСОБА_1 був відсутній.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Преюдиційні факти - це факти, встановленні рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2019 року у справі № 607/2509/14-ц, де зазначено, що з огляду на вимоги процесуального закону, суд не здійснює переоцінку доказів, у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Крім того, у преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто - Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 "Про незалежність судової влади", судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Таким чином, обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства.

В свою чергу, преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, з огляду на встановлені обставини у цій справі та враховуючи встановленні рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року обставини, які мають преюдиційне значення, суд і приходить до висновку, що ОСОБА_1 , при зверненні до керівника ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області з поданнями про встановлення працівникам відділу надбавки за інтенсивність праці на період з 01 липня по 31 серпня 2019 року не мала обов`язку відповідного повідомлення в силу закону, що відповідно свідчить, про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак об`єктивної сторони інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Разом з тим, як встановлено судом, 02.10.2019 року, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення ефективності інституційного механізму запобігання корупції» №140-ІХ, було внесено зміни до ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», які набрали чинності 18.10.2019 року та до кола близьких осіб було віднесено рідну тітку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , 23.10.2019 року, начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_4 , було повідомлено про роботу близької особи, а саме заступника начальника відділу у Бершадському районі - ОСОБА_2 , що підтверджено копією листа від 23.10.2019 року за вих. №797/404-19-0.27.

Крім того, порядок преміювання та матеріального заохочення працівників ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області визначений Положенням про порядок преміювання та матеріального заохочення працівників ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, яке затверджено Наказом ГК у Вінницькій області від 27.07.2016 року № 62 та в редакції Наказу ГК у Вінницькій області від 20.09.2019 № 388.

У розділі 1 Положення про порядок преміювання та матеріальне заохочення працівників Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Головного управління від 27.07.2016 № 62, визначено, що працівникам Головного управління встановлюється, зокрема, надбавка за інтенсивність праці. Розмір надбавки працівникам встановлюється за поданням керівника структурного підрозділу та за наказом начальника Головного управління у відсотках до посадового окладу.

Таким чином, виключно начальник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області приймає рішення про встановлення надбавки за інтенсивність праці працівникам відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області; а також про встановлення працівникам відділу премій.

З долученого до протоколу про адміністративне правопорушення, наказу від 05.07.2019 року №209 - к, вбачається, що саме начальник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_6 , прийняв рішення про встановлення надбавки за інтенсивність праці ОСОБА_7 , на період з 01 липня по 31 серпня 2019 року.

Статтею 9 КУпАП закріплено поняття адміністративного правопорушення, яке визначається як протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є доведення об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови доведеності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, на підставі належних та допустимих доказів. Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Таким чином, суд не встановив з посиланням на належні, допустимі докази вчинення чи прийняття ОСОБА_1 рішення, в умовах реального конфлікту інтересів, а тому, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.172-7, 247, 256, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Р. В. Хмель