ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Русєва А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОД № 022462 від 02.02.2021 року, ОСОБА_2 02.02.2021 року в м.Одеса, вул. Пушкінська, 75 о 04:00 год. зафіксовано робота розважального закладу арт клубу «Трумен», який працював після 23:00 год., чим порушив п.п.3 п.3 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.

Судовий розгляд проведено за відсутності ОСОБА_2 , яка про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, а також не зверталась до суду із заявами про відкладення розгляду справи.

Суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права особи на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 до суду не з`явилась, суд оцінює таку поведінку останньої, як небажання особисто прийняти участь у розгляді справи в суді.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження по справі, відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останньої складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.252 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. ст. 7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

З 21.11.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким статтю 44-3 КУПАП (Порушення правил щодо карантину людей) доповнено частиною другою. Отже, починаючи з 21.11.2020 року стаття 44-3 КупАП містить у собі дів частини.

Однак, всупереч положенням ст.256 КупАП протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_2 не зазначений нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, зокрема частина статті 44 КУпАП, за якою правопорушник ОСОБА_2 притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, суд зазначає, що не вправі самостійно вирішувати питання за якою нормою закону особа має нести відповідальність, оскільки таким чином суд перебиратиме на себе функцію обвинувачення.

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 працює на посаді адміністратора клубу «Трумен», проте, до протоколу не додано документів, які підтверджували те, що особа, відносно якої складено протокол працює в даному магазині (наказ про прийняття на роботу, посадова інструкція, тощо).

Згідно ч.1 ст.252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Таким чином, за відсутності конкретної кваліфікації дій притягуваної, а також відсутності в матеріалах справи про адміністративне правопорушення достатніх доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 працювала на посаді адміністратора клубу «Трумен» та відповідно мала дотримуватись правил щодо карантину людей у цьому закладі, виконуючи свої професійні обов`язки, при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, суд приходить висновку про відсутність доказів винуватості притягуваної і, як наслідок відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до положення ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи непростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При цьому суд також виходить з вимог ст. 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

З урахуванням встановлених обставин, суд констатує, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, щодо порушення ОСОБА_3 правил щодо карантину людей, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а її винуватість не доведена допустимими і належними доказами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до однозначного висновку що в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, а тому не підлягає адміністративній відповідальності за ст.44-3 КУпАП і, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП ОСОБА_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси А.С. Русєва

03.06.21

Єдиний унікальний номер справи: №522/2539/21

Номер провадження №3/522/7183/21

Головуючий суддя Русєва А.С.