КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/2740/2021 Суддя І інстанції - Якусик О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., за участю ОСОБА_1 та захисника ОСОБА_1 - адвоката Волошенка Олександра Вадимовича, розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Волошенка Олександра Вадимовича на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року про визнання ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 02 лютого 2021, о 20.40 по вул. С.Крушельницької, 3 у м. Києві, керував автомобілем марки «Mercedes-Benz E250», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - Волошенко О.В. просить скасувати постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження.

Апелянт зазначає, що притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є недоведеним та необґрунтованим, оскільки базується лише на припущеннях працівників поліції, оскільки працівники поліції не зупиняли автомобіль, на відеозаписі не ідентифіковано марку та номерний знак автомобіля, не встановлено причину зупинки автомобіля, на відеозаписі відсутній другий свідок, ОСОБА_1 не був направлений для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, не зрозуміло від якого огляду відмовився ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що винесена суддею постанова підлягає до скасування, а провадження по справі слід закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника - Волошенка О.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2-6 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. До закладу охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій, особа щодо якої є підстави вважати, що вона керує транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуває під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, направляється впродовж двох годин з моменту встановлення підстав для проведення такого огляду лише у разі її незгоди з проведенням огляду на місці зупинки транспортного засобу чи з його результатами, огляд проведений з порушенням цих вимог вважається недійсним.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -

У п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними і допустимими доказами, наведеними у постанові судді: протоколом серії БД №447297, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з портативного відео реєстратора (бодікамери) поліцейського.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем і автомобіль неможливо ідентифікувати є необґрунтованими, оскільки в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz E250», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його батьку - ОСОБА_2 .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт перебування у стані сп`яніння, однак стверджував, що автомобілем не керував, а просто перебував поруч. Написання власноруч пояснення в протоколі про те, що він не буде керувати транспортним засобом протягом 12 годин та не має претензій, пояснює тиском з боку поліцейських.

Згідно положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року за №3477-ІV, є джерелом права в Україні.

Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що «принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, п. 119, а також «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів», п. 33). До того ж, що «кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке грунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи» (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Висновок, викладений у постанові судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами.

З долученого до матеріалів справи запису з портативного відеореєстратора вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заперечував факту перебування у стані алкогольного сп`яніння, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці, так і у лікаря-нарколога.

Таким чином, постанова судді місцевого суду є законною і обґрунтованою, відтак підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_1 - адвоката Волошенка Олександра Вадимовича залишити без задоволення, а постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В.