КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №366/1845/20
Провадження № 33/824/556/2021 Суддя 1 інстанції - Гончарук О.П.
Категорія: ч. 1ст.173-2 КУпАП Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши за участю особи, притягнутої до відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 02.09.2020 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Термахівка Іванківського району Київської області, громадянина України, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Іванківського районного суду Київської області від 02.09.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови, 16.07.2020 року о 19 год. 30 хв. з ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно свого сина ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме кидався у бійку та душив останнього, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 02.09.2020 року та закрити провадження по справі.

Апелянт вважає, що його безпідставно притягнули до адміністративної відповідальності, оскільки ввечері 16 липня 2020 p., в себе вдома, в АДРЕСА_1 , він ніякого насильства в сім?ї не вчиняв, в бійку до свого сина ОСОБА_2 не кидався та за одяг його не хапав. Конфлікт виник тому, що його син - ОСОБА_2 посварився з своєю дружиною, яка прибігла до них за захистом, а син через деякий час прийшов до них додому, проте він його не пустив в дім і закрив перед ним двері, син деякий час посварився і пішов до себе додому

На думку ОСОБА_1 , під час сварки його син напевне, і зателефонував в відділення поліції.

Апелянт зазначає, що працівники поліції відібрали у нього пояснення, він їм розказав, що сталось в дійсності, а наступного дня - 17.07.2020 р. син помирився з своєю дружиною, вона повернулась до нього жити, а він з сином спірні питання, що виникли між ними, вирішили самі, в мирному, безконфліктному порядку, він визнав, що був неправий.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та не заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції наведені вище вимоги закону дотримані були не в повному обсязі.

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, формально послався на протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №207448 від 16.07.2020 року, не з`ясував чи винний ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та в постанові не навів об`єктивних даних, на яких ґрунтується висновок про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП фактично позбавив його права надати особисті пояснення з приводу складення відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення, не допитав потерпілого ОСОБА_2 , у зв`язку з чим неправильно встановив фактичні обставини справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №143340 від 23 квітня 2020 року, складеного щодо ОСОБА_1 16.07.2020 р. о 19 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно сина ОСОБА_2 , а саме кидався в бійку та душив ногою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 2).

Згідно з первинними поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 3) він просить притягнути до відповідальності його батька ОСОБА_1 , який 16.07.2020 р. наніс йому тілесні ушкодження.

З первинних пояснень, наданих ОСОБА_1 (а.с. 4) вбачається, що 16.07.2020 р. близько 19 години 30 хвилин по місцю його проживання: АДРЕСА_1 у нього стався словесний конфлікт з його сином ОСОБА_2 , в ході якого він взяв сина за одяг та вивів з будинку, так як син перебував в нетверезому стані.

З других пояснень, наданих в цей же день ОСОБА_2 іншому працівнику поліції (а.с. 5) вбачається, що 16.07.2020 р. він перебував по АДРЕСА_1 у своїх батьків, де сиділи на кухні разом з сім`єю. Близько 19 год. 30 хв. у нього виник словесний конфлікт з його батьком ОСОБА_1 , в ході якого його батько почав кидатися до нього в бійку, повалив його на підлогу та почав душити ногою, внаслідок чого в нього залишилися синці. Після сутички з батьком, відразу пішов додому.

Враховуючи суперечність відомостей, зазначених у вказаних документах, суд першої інстанції повинен був викликати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а за необхідності й працівника поліції, для встановлення дійсних обставин події. Проте, суд, всупереч вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу за відсутності як особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, так і без виклику інших осіб.

Під час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції було допитано, особу, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП ОСОБА_1 та особу, за заявою якої було складено протокол - ОСОБА_2 .

Так, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що 15.07.2020 року до них прийшла невістка, та попросила у них деякий час побути, оскільки посварилася з своїм чоловіком (сином ОСОБА_1 ) - ОСОБА_2 . Наступного дня 16.07.2020 року він ( ОСОБА_1 ) знаходився за адресою свого місця проживання та займався домашніми справами. Ввечері, до них з дружиною прийшов їхній син - ОСОБА_2 та почав з`ясовувати стосунки з своєю дружиною. Він ( ОСОБА_1 ), щоб не чути сварку вийшов на вулицю та почав займатися своїми справами. Через деякий час, почувши, що в будинку його син почав говорити з дружиною на підвищених тонах, він зайшов до будинку, щоб владнати ситуацію. Зайшовши до кімнати, його дружина попросила владнати сварку. Він, підійшов, до сина, не завдаючи йому будь-якого фізичного болю, більш того, навіть не вчиняючи словесного конфлікту, попросив припинити сварку, взяв руками в області плечей та вивів на вулицю, зачинивши перед ним двері. Деякий час, син ( ОСОБА_2 ) стукав у двері, намагаючись зайти в будинок, але він його не впустив, а згодом, син, висловлюючи свої емоції, пішов до себе додому. Згодом приїхали працівники поліції, та запитали у його ( ОСОБА_1 ) що за конфлікт відбувся у нього з сином, на що він ( ОСОБА_1 ) їм відповів, що конфлікту як такого не було, а було дещо непорозуміння з сином, проте таке непорозуміння вже владнали. На цьому працівники поліції поїхали. Через деякий час додому до них приїхав екіпаж патрульної поліції та повідомили, що його син ( ОСОБА_2 ) написав заяву про вчинення щодо нього домашнього насильства, що для нього було просто шоком. Поліцейські написали від його імені пояснення, які він не читаючи підписав, довіряючи їм, та підписав ще один документ, який йому надали.

ОСОБА_1 пояснив, що буквально на наступний день вони з сином порозумілись, син попросив вибачення за поведінку і він думав, що на цьому все закінчиться, однак, був викликаний державними виконавцем для сплати штрафу по постанові суду, куди його та сина не викликали, де він пояснення не надавав, та де не розібрались в тій ситуації, яка відбулась.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 пояснив, що 16.07.2020 року приблизно о 19 год. 00 хв. він, будучи напідпитку, прийшов до будинку свого батька, куди напередодні пішла його дружина та хотів з нею вияснити стосунки. Знаходились з дружиною в будинку батька та розмовляли на підвищених тонах, їх почала вгамовувати мама, а потім в їх розмову втрутився ще й батько ОСОБА_1 , який попросив припинити сварку. Оскільки він проігнорував таку вимогу, батько взяв його за плечі, та не причиняючи йому будь - якого фізичного болю, вивів його на вулицю та зачинив за ним двері. Він стукав у двері, але йому ніхто не відчинив. Будучи обуреним такою поведінкою батька, він вийшов з двору та почав йти до себе додому, проте, по дорозі додому зустрів своїх знайомих працівників поліції. Розповівши їм проте, що дуже обурений на батька за те, що виставив з будинку, та хоче йому відімстити, останні порадили йому, з метою притягнення батька до адміністративної відповідальності, подзвонити на лінію 102 та викликати наряд патрульної поліції, при цьому пояснили йому, що потрібно написати в заяві. На це він, будучи в нетверезому стані погодився та здійснив виклик по 102. Інспекторам патрульної поліції, які приїхали на виклик, він надав неправдиві відомості щодо застосування батьком до нього фізичної сили, а обставини, що в той вечір вони сиділи за столом, відбувся конфлікт, під час якого батько його душив ногою на шию в лежачому стані взагалі нафантазував, оскільки перебував в нетверезому стані та був обурений поведінкою батька, а саме тим, що його дружину з його дитиною батько залишив у себе в будинку, а його - ОСОБА_2 виставив за двері.

Відтак, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надані під час апеляційного розгляду пояснюють обставини написання поліцейськими письмових пояснень у справі та спростовують ті обставини, які зазначені по суті правопорушення у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі. Такі пояснення в своїй сукупності свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення в матеріалах справи не має.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 передбачає вчинення насильства в сім`ї, тобто, умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

Згідно статті 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

З встановлених під час апеляційного розгляду обставин вбачається, що будь - якого насильства в сім`ї ОСОБА_1 не вчиняв, фізичної сили не застосовував.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявними у справі доказами не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №207448 від 16.07.2020 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Іванківського районного суду Київської області від 02.09.2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень - скасувати.

Провадження у справі про притягненняОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю в діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал