Номер провадження: 33/813/44/21
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.,

за участі секретаря Фабіжевської Т.С.,

за участі представника апелянта Ксенофонтової Г.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року, якою закрито відносно ОСОБА_2 провадження по адміністративній справі у зв`язку із закінченням строку для його притягненнядо адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2019 року приблизно о 9 годині 50 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo FH420», д/н НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Одарія Отамана Головатого здійснив обгін на перехресті, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода із автомобілем «Suzuki Swift», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року закрито відносно ОСОБА_2 провадження по адміністративній справі у зв`язку із закінченням строку для його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

18 грудня 2020 року на дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та постановити нову, якою в мотивувальній частині визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, ОСОБА_2 , закрити провадження у справі, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права

В доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не визначено винність ОСОБА_2 ..

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року, мотивуючи тим, що справа була розглянута за її відсутності. Копія оскаржуваної постанови отримана апелянтом 15 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Матеріалами справи встановлено, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , копія постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року отримана апелянтом 15 грудня 2020 року (а.с. 36).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що апелянт ОСОБА_1 об`єктивно не мала можливості оскаржити постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року у встановлений десятиденний строк з дня винесення постанови, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до вимог п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Як вбачається, із матеріалів адміністративної справи, на момент передачі указаної адміністративної справи 23 листопада 2020 року судді Приморського районного суду м. Одеси Гаєвій Л.В. минули строки, передбачені ст.38 КУпАП, для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Щодо доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вимоги, які пред`являються до правового регулювання відповідальності за адміністративне правопорушення, в повній мірі розповсюджується і на строки давності притягнення до адміністративної відповідальності, що являють собою встановлені законодавством про адміністративне правопорушення періоди, за закінченням яких особи, які здійснили адміністративне правопорушення, не можуть бути притягнуті до адміністративної відповідальності через закінчення строків давності, що є однією із підстав, що виключає провадження у справі, або тягне за собою його закриття.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи судом …, який … становить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення…».

Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (справа «Блохін проти Росії», рішення від 23.03.2016 року, п. 179; Адольф проти Австрії, п. 30).

До кримінально-процесуального аспекту статті 6 Конвенції належать адміністративні правопорушення правил, які караються штрафами, обмеженням водійських прав, такими, як зняття балів, або призупинення чи скасування водійських прав (справи Луц проти Німеччини, п. 182, Шмауцер проти Австрії, ОСОБА_3 проти Республіки Молдова, п. п. 20-23).

Тому стаття 124 КУпАП , якою передбачено, що за порушення дорожнього руху, яке спричинило пошкодження транспортних засобів, на особу може бути накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року, в контексті статті 6 Конвенції належить до кримінально-процесуального аспекту.

Стаття 6 пункт 1 Конвенції застосовується протягом усього провадження, метою якого є встановлення обґрунтованості «кримінального обвинувачення» включно зі стадією проголошення судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці (справи «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»), визначив строк давності, як передбачене законом право порушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасниць, відповідають кільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушень прав обвинувачених, які могли б бути зменшені, якби судам доводилося розглядати їхні справи на основі доказів, що могли бути неповними за спливом часу (ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» рішення від 20.09.2011 року, п. 570 та " Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства ", рішення від 22.10.1996 року, п.51).

За національною класифікацією, адміністративне переслідування і призначення винним справедливого покарання відповідає цілям адміністративного судочинства, так як і відмова від адміністративного переслідування невинних.

Визначивши межі публічного переслідування, законодавець поряд із судовим захистом забезпечує процесуальну економію, оперативність при розгляді справ та профілактику правопорушень.

Цим, зокрема, обумовлено встановлення в КУпАП в якості підстави закриття провадження у справі за спливом строків давності.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Стаття 6 пункт 2 Конвенції забезпечує «право вважатися невинуватим доти, доки вину не буде доведено в законному порядку».

Суд в своїх прецедентних рішеннях зазначає, що практичність та ефективність гарантій при тлумаченні та застосуванні положень Конвенції стосується і права, закріпленого в статті 6 пункту 2 Конвенції: презумпції невинуватості (див. справи «Allen проти Сполученого Королівства», рішення від 12.07. 2013 року п.п.92-93, «Allenet de Ribemont проти Франції», рішення від 10.02.1995 року, п. 35).

Презумпція невинуватості, яка розглядається як процесуальна гарантія, в контексті самого кримінального провадження, накладає вимоги щодо, зокрема, тягаря доведення, правової презумпції факту і права.

Визначивши строк давності в національному законодавстві, законодавець надав право порушнику уникнути від переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення.

За змістом частини 2 статті 38 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення, що відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції, може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Пункт 7 статті 247 КУпАП містить правило, згідно із яким, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

В силу презумпції невинуватості за міжнародними та національними нормами права особа, відносно якої справа про адміністративне правопорушення закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, не може вважатися винною, так як розгляд справи не був розпочатий, судом не досліджувались докази як винуватості, так і невинуватості особи в їх сукупності.

Строк давності не тільки забезпечує правову визначеність та остаточність судового рішення, попередження порушень прав осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, але й надає законне право порушнику уникнути переслідування або притягнення до суду за закінченням певного строку після скоєння правопорушення, в даному випадку, притягнення до адміністративної відповідальності за закінченням строку давності, який передбачений національним законом - ч. 2 ст. 38 КУпАП.

В той же час, апеляційний суд наголошує на тому, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 38 КУпАП та п. 7 ст. 247 КУпАП було здійснено з нереабілітуючих підстав. Тобто, стосовно ОСОБА_2 було зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні адміністративного правопорушення, однак через сплив строку для початку судового провадження, провадження щодо оцінки зібраних доказів виключається. Важливими умовами для закриття провадження за цими підставами є: а) підтвердження матеріалами адміністративного провадження події адміністративного правопорушення; б) наявність у діянні складу адміністративного правопорушення; в) причетність підозрюваного до вчинення адміністративного правопорушення.

ОСОБА_2 погодився на закриття адміністративного провадження саме з нереабілітуючих підстав, не заперечував проти цього, апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції не подавав.

Разом з тим, відмова від адміністративного переслідування через сплив строків давності притягнення до адміністративної відповідальності не може перешкоджати реалізації права на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій, у конкретному випадку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тому закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП з підстав п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП - за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є перешкодою для встановлення в інших процедурах винуватості особи в якості підстави або її невинуватості з метою притягнення до цивільної відповідальності.

Спори про відшкодування майнової шкоди та компенсації моральної шкоди на користь потерпілих внаслідок адміністративного правопорушення підлягають вирішенню судом у порядку цивільного судочинства.

Особи, які були учасниками в адміністративному провадженні, приймають участь в таких спорах, як суб`єкти приватно-правового права і можуть доводити свою невинуватість та заподіяну шкоду у процедурі цивільного судочинства.

Інше перешкоджало б судовому захисту прав осіб, зробивши ілюзорним механізм компенсації шкоди.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційну оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік