Справа № 352/938/21
Провадження № 3/352/682/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021м. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Струтинський Р.Р., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління ПП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ФОП ОСОБА_2 , за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Від Управління ПП в Івано-Франківській області надійшов протокол серії ВАБ №227684 від 11.05.2021 р. про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , де вказано, що останній 11.05.2021 р. о 08 год. 17 хв. на а/д Н-10 117 км. в с.Марківці Тисменицького району Івано-Франківської області керував транспортним засобом БАЗ н.з. НОМЕР_1 , який рухався за маршрутом Гостів-Івано-Франківськ, та перевозив 44 пасажира, що перевищує кількість місцьдля сидіння, передбаченими технічними характеристиками транспортного засобу, а саме 16 пасажирів, чим порушив п.п.8.13 Постанови КМУ 1236 від 09.12.2020 р.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представником- адвокатом Лютаном З.Й. подано письмове клопотання про закриття даної справи за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, мотивуючи, що у статті 44-3 КУпАП не передбачено повноважень КМУ встановлювати будь-які обмеження для населення, з останньої позиції Конституційного суду України, викладеної в рішенні №10-р/2020 від 28.08.2020 р. вбачається, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Конституційний суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом, актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Приходжу до висновку про закриття провадження у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Також, вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Тобто диспозиція вказаної статті є бланкетною і потребує обов`язкового посилання на конкретний нормативний акт, норму якого порушено.

Відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. встановлено карантин із введенням ряду обмежень.

Однак у даній постанові КМУ відсутній п.п. 8.13, на який посилається заступник командира роти №2 БУПП в Івано-Франківській області Шкрібляк Б.І. у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно;

З аналізу нормативних актів вбачається, що порушенням правил карантину є робота суб`єктів господарювання у вказаний період у сфері обслуговування населення. Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП є суб`єкт господарювання - перевізник, а ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а тому не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Також, у наданих суду доказах відсутні посилання на причину зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , саме лише посилання на здійснення працівниками поліції контролю за додержанням виконання постанови КМУ від 09.12.2020 р. не визначає правомірність зупинки транспортного засобу в період карантину (без наявності міжвідомчих актів чи рішень, які б надавали їм таке право) за відсутності доказів допущення його водієм порушень ПДР України.

Інспектором поліції не дотримано вимог ст. 251 КУпАП та не зібрано доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. До матеріалів справи не додано належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, в тому числі відсутні пояснення свідків, які були пасажирами, відсутня технічна характеристика транспортного засобу.

Виходячи із сталої практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Еркапіч проти Хорватії» від 25.04.2013 (Erkapic v. Croatia) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 р. у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення підлягає до закриття.

На підставі наведеного, керуючись ст. 247 ч.1 п.1, 283-285, 287 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Суддя Р.Р.Струтинський