ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1541/20 Головуючий суддя І інстанції Проценко Л.Г.
Провадження № 33/818/126/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Скульського С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Скульського С.І. на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст. 130 КУпАП -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1995 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 06 березня 2020 року приблизно о 04.15 год. ОСОБА_1 в м. Харкові на вул. Балтійській керував автомобілем ВАЗ-21093 д.н. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції в районі буд 38, та після зупинки і пропозиції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, вживав алкогольний напій, а саме пиво «Чернігівське світле». Відповідальність за дане діяння передбачене ч.4 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Скульський С.І. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази керування автомобілем саме ОСОБА_1 . Вважає, що працівниками поліції було порушено порядок складання матеріалів, а саме відсутнє направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом.

Крім того, захисник Скульський С.І. просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймав, копію постанови отримав лише 15 червня 2020 року. Крім того посилається на те, що 22.06.2020 року ним вже подавалась апеляційна скарга на цю постанову, однак постановою Харківськог апеляційного суду була повернута суто з формальних підстав.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

З огляду на наведене, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою захисника Скульського С.І. в інтересах ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Скульський С.І. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , а правова позиція щодо апеляційних доводів між ними узгоджена.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.. 168 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Скульського С.І. за відсутності ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника Скульського С.І., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості наявного в матеріалах справи відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом та після зупинки транспортного засобу співробітниками поліції, вживав алкогольні напої, а саме пиво марки «Чернігівське світле 4,8%» об`ємом 0,5 літра.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції інспектор поліції Каракозов А.О., який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 пояснив, що цей протокол дійсно складався саме ним, про що свідчить його власноручний підпис в цьому протоколі. Вказує, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій ігноруючи працівників поліції присів у свій автомобіль на почав вживати алкогольний напій, а саме пиво. Під час складання протоколу ОСОБА_2 усвідомлював відповідальність за внесення незаконних відомостей до протоколу. Також повідомив, що в нього не було будь-яких підстав оговорювати ОСОБА_1 . Крім того пояснив, що весь процес спілкування з ОСОБА_1 фіксувався на нагрудну камеру, а тому всі відомості, які зафіксовані на цьому відеозаписі, відповідають дійсності.

Відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису (арк. 7) вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції про те, що він виїхав на автомобілі та згадав, що забув посвідчення водія вдома та повернувся. Зазначає, що проблискові маячки автомобіля працівників поліції позаду себе не бачив, а тому не зупинявся.

Аналізуючи цей відеозапис апеляційний суд дійшов висновку про те, що наявність таких тверджень самого ОСОБА_1 безпосередньо працівникам поліції після його зупинки свідчить про необґрунтованість апеляційних доводів захисника щодо не керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Крім того, з цього ж відеозапису вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Не звертаючи уваги на пропозиції працівників поліції, ОСОБА_1 присів у салон свого автомобіля та розпочав вживати алкогольний напій. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що останній усугубляє своє становище, на що ОСОБА_1 відповів, що йому все одно. Після вживання ОСОБА_1 алкогольного напою, працівником поліції було встановлено, що алкогольним напоєм є бутильоване пиво «Чернігівське світле» об`ємом 0,5 літра з вмістом алкоголю 4,8%. Під час встановлення працівником поліції виду алкогольного напою, ОСОБА_1 знаходився поруч та підтверджував встановлені відомості стосовно цього алкогольного напою. Поряд з цим вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституцією України, а також ст. 268 КУпАП.

Отже, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 після того як транспортний засіб під його керуванням був зупинений працівниками поліції і до проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння, який йому був запропонований працівниками поліції, демонстративно ігноруючи зауваження, попередження та роз`яснення працівників поліції, вжив алкогольний напій, за що передбачена відповідальність саме за ч.4 ст. 130 КУпАП.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк. 4, 5), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 від підписів у протоколі відмовився, а також відмовився від отримання копії протоколу.

В судові засідання в суд апеляційної інстанції ці свідки викликались шляхом направлення судових повісток, однак до суду не з`явились.

Проте, 01.12.2020 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло повідомлення від свідка ОСОБА_4 , який повідомив, що про дату слухання апеляційної скарги він повідомлений. В судове засідання з`явитись не зможе, оскільки перебуває на самоізоляції у зв`язку з COVID-19. Підтримує свої показання, складені під час оформлення правопорушення.

Аналізуючи відомості відеозапису, а також письмових пояснень свідків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення складався дійсно у присутності ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність в їх діях порушень вимог КУпАП щодо складання протоколу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту поліцейського ОСОБА_2 (арк. 6), після завершення складання протоколу вказаний транспортний засіб залишився на місці зупинки без порушення ПДР, руху не перешкоджав. Ці відомості об`єктивно спростовують твердження апелянта щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.

Отже, проаналізувавши відомості, наявні в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження захисника мають суто суб`єктивні оціночні судження, та розцінюються судом як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, докази, які спростовувують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.4 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Скульського С.І. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Скульського С.І. залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков