ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2544/20 Головуючий суддя І інстанції Єрмак Н. В.
Провадження № 33/818/72/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Батракової О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Батракової О.Ю. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1992 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова, -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. із прозбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що 08.02.2020р. о 20-01 год. ОСОБА_1 , керував автомобілем марки Chevrolet Lacetti д.н.з. НОМЕР_1 в м.Харкові на вул. Познанська, 4, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння, на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та в закладі охорони здоров`я за адресою м.Харків, вул. Шевченка, 26 відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та здійснив правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Батракова О.Ю. просила постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у протоколі про адміністративне правопорушення прізвище ОСОБА_1 вказано з допущеною помилкою, вказує на описки в адресі місця знаходження медичної установи, які наявні в письмових поясненнях свідків. Зазначає, що диск з відеозаписом не долучався до матеріалів спраив та не може бути належним та допустимим доказом. Посилається на те, що свідки н були очевидцями саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Працівники поліції не повідомляли повної назви газоаналізатора Драгер під час пропонування пройти огляд на стан сп`яніння, а в письмових поясненнях ці відомості існують, тому вважає, що свідки не власноруч складали письмові пояснення. В матеріалах справи відсутнє направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичній установі. Вказує, що ОСОБА_1 не відмовлявся проходити огляд на стан сп`яніння в медичній установі. Вважає, що з боку працівників поліції мали місце провокаційні дії щодо ОСОБА_1 . Також, працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що в судовому засіданні повідомила його захисник, а також просила розглядати апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 , у зв`язку із його хворобливим самопочуттям.

Враховуючи вищенаведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника Батракової О.Ю. без участі ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Батракової О.Ю., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, висновок КНП «Обласний наркологічний диспансер», відомості відеозапису бодікамери працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 2), ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом мав ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки з використанням приладу Драгер або у медичному закладі за адресою м. Харків, вул. Шевченка, 26 відмовився у присутності двох свідків.

Слід зауважити, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений про що свідчить його власноручний підпис та власноручні пояснення, зазначені у протоколі щодо незгоди з цими відомостями.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник не ставить під сумнів той факт, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції.

Поряд з тим, відповідно до відомостей відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (арк. 4) вбачається, що ОСОБА_1 , після його зупинки, працівниками поліції у присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на місці зупинки з використанням газоаналізатору драгер від якого останній відмовився та добровільно виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Проте, в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився надати біологічний матеріал для проведення лікарем його огляду на стан алкогольного сп`яніння. Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що біля приміщення медичного закладу у присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору драгер, а також у медичному закладі.

Аналізуючи відомості, які зафіксовані на відеозапису, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , нібито, погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, однак своєю поведінкою та діями, яка виразилась у ненаданні лікарю матеріалу для аналізу, виражав небажання проходити такий огляд, який не може проводитись примусово.

Тобто, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 до та під час складання протоколу не спростовує відомостей про ігнорування ним законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду, на що він повинен погодитись добровільно та беззаперечно.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння також підтверджується відомостями висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 7), а саме лікар «Обласного наркологічного диспансера» ОСОБА_3 у цьому висновку зазначив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (арк. 5, 6) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яіння за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився.

Також, з цих пояснень вбачається, що вони зафіксовані поліцейським ОСОБА_6 зі слів свідків, про що містяться власноручні підписи свідків, що спростовує доводи апелянта про те, що ці пояснення надані свідками не власноручно.

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Поряд з цим, захисник стверджує, що відеозапис, який є наявним в матеріалах справи, є неналежним доказом, проте в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник не заперечувала, що на цьому відеозаписі зафіксовані події які стосуються події, викладеній саме у протоколі, складеному стосовно ОСОБА_1 , а тому ці доводи суд вважає не обґрунтованими.

Крім того, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.

Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівник поліції в медичному закладі, за участю свідків, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору та здати сечу, на що ОСОБА_1 промовчав.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду, оскільки своєю хоча останній і промовчав на пропозицію працівника поліції, однак його свідомі дії свідчили про небажання проходити відповідний огляд, а тому це твердження захисника не відповідає дійсності.

Крім того, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Отже, аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, погодився пройти відповідний медичний огляд, а згодом відмовився і від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Крім того, посилання захисника на те, що працівниками поліції у протоколі невірно зафіксовано прізвище ОСОБА_1 та зафіксовані невірні адреси свідків, як слушно зазначив суд першої інстанції, свідчить про допущені очевидні орфографічні описки працівником поліції при складанні протоколу, які не змінюють зміст цього протоколу та не є підставою для скасування судової постанови.

Окрім цього, захисник посилається на те, що обласний наркологічний центр не знаходиться на вул. Шевченка, 26 у м. Харкові, а тому працівники поліції незаконно доставили ОСОБА_1 у цей медичний заклад.

Проте, відповідно до загальновідомих відомостей, які містяться у мережі «Інтернет» вбачається, що за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради "Обласний наркологічний диспансер" провадить господарську діяльність, про що слушно зазначено у оскаржуваній постанові суду, а тому ці твердження апелянта є необґрунтованими.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Батракової О.Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков