П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.05.2021 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором ЛКП «Львівський Ліхтар», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ст.188-28 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Т.в.о. інспектора ВБДР УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Григорашем Дмитром Володимировичем складено 10.03.2021 року протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №198291 відносно ОСОБА_1 про те, що останній 10.03.2021 о 15 год. 00 хв. по вул.Кульпарківська 30/42 у м.Львові будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, не виконав законну вимогу посадової особи уповноваженого підрозділу Національної поліції Григораш Д.В., вимога від 28.08.2020 №880, щодо усунення перешкоди дорожньому руху, ДСТУ 3507-97, чим порушив вимоги п.15.15 Правил дорожнього руху, за що передбачено відповідальність статтею 188-28 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, 21.04.2021 року подав клопотання, в якому свою вину заперечив, обґрунтовуючи тим, що вимогу від 28.08.2020 №880, як і вимогу від 10.03.2021 №263, не отримував, за порушення правил благоустрою на прибудинковій території несуть відповідальність особи, які ці обмежувачі встановили, а тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим просив провадження в даній справі закрити та судовий розгляд здійснювати за його відсутності.

За таких обставин, враховуючи положення ст.268 КУпАП, слід дійти висновку про можливість розгляду даної справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріалами адміністративної справи та письмове клопотання про закриття провадження, приходжу до переконання, що провадження по справі слід закрити з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи з системного аналізу положень ст.ст.7, 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Вищевказані докази суддя оцінює з урахуванням положення ст.252 КУпАП, де, зокрема, зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Разом з тим, ч.2 ст.251 КУпАП тягар збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

У відповідності до вимог ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя перевіряє чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення від 10.03.2021 серії ААБ №198291 та доданих матеріалів вбачається, що такий складався у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у ньому в порушення вимог ст.256 КУпАП, відсутні підписи ОСОБА_1 про ознайомлення зі змістом протоколу, та про те, що йому роз`яснено його права та обов`язки, й надано можливість останньому надавати пояснення.

При цьому, акт обстеження ділянки вилично-шляхової мережі складений 10.03.2021 за відсутності ОСОБА_1 , вимогу (припис) т.в.о. інспектора ВБДР УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 10.03.2021 №263 ОСОБА_1 не направлялося і таку останній отримував, що підтверджується відсутністю відповідних відміток у вимозі, однак в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено що ОСОБА_1 відмовився від підписання такого, що свідчить про суперечливість цих відомостей.

Отже, за таких обставин вважати протокол законним і безперечним доказом не представляється можливим, а оскільки всі сумніви повинні тлумачитись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п.«а» ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, не роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, в момент складання протоколу про адміністративне правопорушення її процесуальних прав або ж відсутність відповідної відмітки про неможливість реалізації роз`яснення таких, є завадою для забезпечення справедливого судового розгляду та захисту прав особи.

Статтею 188-28 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Диспозиція даної правової норми передбачає, що адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, наступає у особи, до кола посадових обов`язків якої відноситься дотримання відповідних правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, і яка не виконала у встановлений строк вимогу (припис) посадової особи уповноважених підрозділів Національної поліції про усунення цих порушень.

Відповідно до п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за №1395, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 188-28 КУпАП щодо невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції України, щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, додаються акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та копія раніше надісланої (врученої) вимоги (припису).

Матеріали справи не містять жодних доказів надіслання (вручення) ОСОБА_1 вимоги т.в.о. інспектора ВБДР УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 28.08.2020 №880.

До цієї вимоги додано акт обстеження ділянки ВДМ вул.Кульпарківська, 36/42 у м.Львові від 27.08.2020 + фотоматеріали, однак останні в адміністративних матеріалах цієї справи відсутні.

Також, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що до кола посадових обов`язків ОСОБА_1 , як директора ЛКП «Львівський ліхтар» входить контроль за експлуатаційним станом ділянки вулично-шляхової мережі на вул.Кульпарківська, 36/42 у м.Львові.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, зважаючи на недоведеність належними та допустимими доказами того факту, що саме до кола посадових обов`язків ОСОБА_1 відноситься контроль за експлуатаційним станом ділянки вулично-шляхової мережі на вул.Кульпарківська, 36/42 у м.Львові та відповідальність за встановлення на ній обмежувачів паркування, вимога (припис) від 28.08.2020 №880 про усунення перешкод дорожньому руху, а саме обмежувачів паркування (металеві «жабки») по вул.Кульпарківська, 36/42 у м.Львові, не може вважатись обґрунтованою та не породжує для ОСОБА_1 обов`язку таку виконувати. Відтак, необґрунтованим є і складення відносно ОСОБА_1 протоколу щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП, у вигляді невиконання вимоги (припису) про демонтаж обмежувачів паркування (металеві «жабки») по АДРЕСА_2 .

Крім того, матеріалами справи жодним чином не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тобто невиконання законної вимоги посадової уповноваженого підрозділу Національної поліції, так як доказів того, що вказану вимогу (припис) ОСОБА_1 було вручено немає, що свідчить про відсутність у в його діях обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення - вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Стаття 284 КУпАП містить вичерпний перелік постанов, які можуть бути прийняті судом за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення - це постанови про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП, та про закриття справи.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дослідивши письмові докази у справі, вбачається за необхідне закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП, оскільки фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості особи повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 248, 279, 283, 284, 307, 308 КУпАП -

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-28 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя Мартинишин М.О.