ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3-зв/753/12/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Рудюк О.Ю., розглянувши заяву судді Дарницького районного суду м. Києва Скуби А.В. про самовідвід у справі № 753/15845/20 про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124 КпАП України,

в с т а н о в и в:

у провадженні судді Скуби А.В. знаходиться справа 753/15845/20 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КпАП України, ОСОБА_1 .

Вказана справа у 2020 році вже перебувала на розгляді у судді Скуби А.В. та 24 листопада 2020 року було винесено постанову.

2 березня 2021 року постановою Київського апеляційного суду вказане рішення скасовано, а матеріали справи направлено на дооформлення.

Враховуючи те, що під час попереднього розгляду справи вже була сформована позиція, яка була викладена й у постанові 24 листопада 2020 року, суддя Скуба А.В. вважає за необхідне заявити самовідвід, оскільки прийняти рішення за наслідками повторного розгляду даної справи може викликати обґрунтовані сумніви у його об`єктивності та неупередженості.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду заяви повідомлені належним чином, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заявленого самовідводу.

Вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді», «самовідвід» та порядку розгляду таких заяв.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Ураховуючи викладене, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, вважаю розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в даному питанні.

Зі змісту статті 6 Конвенції та практики Європейського Суду з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; Мікаллеф проти Мальти, п. 93). ЄСПЛ у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (Кіпріану проти Кіпру, п. 118; П`єрсак проти Бельгії, п. 30; Грівз проти Сполученого Королівства, п. 69). Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб`єктивний тест). Виходячи з наведеного, практика ЄСПЛ говорить про те, що кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Мікалефф проти Мальти).

А тому, на підставі викладеного, уважаю, що в даному випадку правомірним і доцільним буде задовольнити заяву судді Скуби А.В. про самовідвід з метою виключення будь-яких сумнівів щодо об`єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом чи в неупередженості судді.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 268, суд

п о с т а н о в и в:

задовольнити заяву судді Скуби А.В. про самовідвід у справі № 753/15845/20 про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4, 124 КпАП України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя