ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3-зв/753/2/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Бондаренко М.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Домарєва О.В., яка подана в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа № 753/20394/20, провадження № 3/753/9211/20),

встановила:

У провадження судді Дарницького районного суду м. Києва Бондаренко М.С. надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Домарєва О.В. Заява мотивована упередженістю судді, який начебто вступив у змову з його захисником для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений належним чином, зокрема за допомогою SMS-повідомлення, яке згідно з даними системи документообігу суду доставлено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, заяву ОСОБА_1 подано особисто, тобто є зацікавленим щодо дати та часу розгляду його заяви. Також дата та час судового засідання відображалась на веб-сайті Дарницького районного суду м. Києва в рубриці список справ, призначених до розгляду. Причини неявки суду не повідомлені. Водночас його неявка у судове засідання, не перешкоджає його проведенню.

Суддя, перевіривши заяву про відвід судді, матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшла таких висновків.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді» та порядку розгляду заяв про відвід.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вказане, а також вимоги ст. 9 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, вважаю, розгляд заяви про відвід судді в рамках справи про адміністративне правопорушення можливим та таким, що направлений на захист прав особи щодо розгляду його справи безстороннім судом, не дивлячись на прогалину в Кодексі України про адміністративні правопорушення в цьому питанні.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість дійти висновку що критерієм порушення суб`єктивної складової цього поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо. Конкретизуючи суб`єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді. Суб`єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи.

Стосовно об`єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі, участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Таким чином, можливо зробити висновок про те, що особа яка подала заяву про відвід судді повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Як вбачається з матеріалів справи, суддя Домарєв О.В., отримавши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , призначив її до судового розгляду.

Однак, до початку його проведення ОСОБА_1 подав клопотання про його відкладення задля залучення захисника для захисту його прав та інтересів.

Надалі, ОСОБА_1 самостійно обравши собі захисника, знов попросив про відкладення у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Також у подальшому суд проводив засідання та заслуховував думку ОСОБА_1 та його захисника, які просили про виклик у судове засідання свідків, а саме працівників поліції.

Суд, провівши наступне судове засідання, допитав свідків, хоча у це засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та час засідання.

Втім, не з`явившись у судове засідання, ОСОБА_1 , вже після його проведення подав заяву про відвід судді Домарєва О.В., висловивши у ньому припущення щодо начебто якоїсь змови судді та його захисника, та наведені припущення жодним чином не підтвердивши.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, оскільки заявником не надано доказів існування критеріїв суб`єктивної чи об`єктивної безсторонності судді, а відтак заява про відвід задоволенню не підлягає.

У висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 268, 271 КУпАП України, практикою ЄСПЛ, суддя,

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Домарєва О.В., яка подана в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа № 753/20394/20, провадження № 3/753/9211/20), відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М. С. Бондаренко