Справа № 136/380/21
ПОСТАНОВА

іменем України

25.05.2021 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., за участі особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Кадочнікова А.О., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого Старрприлуцькій школі-інтернаті, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягуваного до адміністративної відповідальності,

за 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №214766 слідує, що 27.02.2021 о 00:10 год., по вул. Гагаріна, с. Стара Прилука, Вінницька обл., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 530», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: мав різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та невиразна мова. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності 2-ох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №214767 слідує, що 27.02.2021 о 00:10 год., по вул. Гагаріна, с. Стара Прилука, Вінницького р-ну, Вінницької обл., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW 530», державний номерний знак НОМЕР_2 , у якого в темну пору доби не освітлювався номерний знак, на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків, звукового сигналу та гучномовця, не зупинився та був зупинений шляхом переслідування на патрульному автомобілі шляхом утворення умисного затору, чим порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 122-2 КУпАП.

Ураховуючи те, що обидва протоколи про адміністративне правопорушення одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), суд вважає за доцільне їх об`єднати в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненому не визнав. Суду пояснив, що в ніч з 26 на 27 лютого 2021 року він, ОСОБА_1 , гостювали у знайомих, де він вживав спиртні напої, а оскільки дружина отримала права на керування транспортним засобом, то вони повертались додому, за кермом автомобіля була його дружина, яка на той час була вагітна, вона їхала помаленько в силу свого стану здоров`я, так вони доїхали додому та заїхали у подвір`я. Орієнтовно між 23:55 год. 26.02.2021 та 00:10 год 27.02.2021 до його подвір`я під`їхав автомобіль поліції та на подвір`я забігли двоє поліцейських, в цей час він перебував на подвір`ї. Поліцейські пояснили що він має пройти разом з ними до службового автомобіля, на що він погодився, коли сіли до авто, то вони його повезли до міста Липовець, вказуючи, що він порушив правила дорожнього руху та вони вбачають у нього ознаки алкогольного сп`яніння, тому запропонували пройти огляд в медичному закладі. На його пояснення, що він не порушував ПДР України та не міг порушити, так як не керував транспортним засобом не було взято до уваги, пояснення йому не давали написати. Щодо неправомірних дій працівників поліції він не звертався до компетентних органів.

Захисник в судовому засіданні просив суд провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-2 , ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки обидві норми передбачають саме виконання функцій водія, у той час як ОСОБА_1 не виконував їх.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності, його захисника, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про таке.

Відповідно до преамбули Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-ХІІ) цей Закон визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (стаття 1).

Законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього (стаття 2).

Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, окрім іншого, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 14).

Пунктом 1.1 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону № 3353-ХІІ встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.п. 1.3, 1.9 ПДР).

За визначенням термінів, наведеним у п. 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Відповідно до приписів п.2.4., 8.9. ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; гучномовного пристрою; спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Статтею 251 КУпАП визначено поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував, що він виконував функції водія.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №214766, він був складений поліцейським СРПП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Крикун І.С. 27.02.2021 о 01:00 годині, в м. Липовець по вул.. Героїв Майдану, 75, у той час як правопорушення зафіксовано 27.02.2021 о 00:10 годині в с. Стара Прилука, що є відмінними місцями та мають досить велику віддаленість по кілометражу.

Із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №214766, слідує, що їх запросили в якості свідків під час того, як ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі на встановлення стану алкогольного сп`яніння, на що він відмовився, також відмовився підписувати протоколи про адміністративне правопорушення.

З метою з`ясування обставин справи за клопотанням особи, яка притягується до відповідальності судом витребовувався відеозапис з відеореєстратора розміщеного в транспортному засобі патрульної поліції та відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, який здійснював контроль за дотриманням Правил дорожнього руху ОСОБА_4 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №214767 та серія ДПР18 №214766 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (надалі Інструкція), затверджена наказом МВС України № 1026 18 грудня 2018 року, поліцейські при виконанні службових обов`язків використовують портативний відео реєстратор. Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

На вимогу суду витребовувані докази не було спрямовано до суду, також залишився без відповідного реагування лист з метою притягнення винних осіб до відповідальності, які не виконали вимоги суду про надання доказів.

Судом за клопотанням особи, яка притягується до відповідальності викликались свідки, що зазначені у протоколі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також працівник поліції ОСОБА_4 , який складав матеріали про адміністративне правопорушення, утім за викликом суду свідки не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи по суті.

Підставами притягнення особи до відповідальності за ст.130 КУпАП у випадку відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є, у тому числі покази свідків.

Підпункт (d) пункту 3 статті 6 Конвенції визначає, що кожний обвинувачений має право допитати свідка, який свідчить проти нього або ж мати право на те, щоб ці свідки були допитані, а також право на виклик і допит свідків на його користь на таких самих умовах, як і для свідків, що показують проти нього (Трофимов против России (Trofimov v. Russia), пункт 33; Садак против Турции (№ 1) (Sadak and Others v. Turkey (no. 1)), пункт 67).

Можливість очної ставки обвинуваченого з важливим свідком в присутності судді є суттєвим елементом справедливого судового розгляду (Тарау против Румынии (Tarau v. Romania), пункт 74; Гравиано против Италии (Graviano v. Italy), пункт 38).

Ураховуючи те, що свідки не з`явились в судове засідання, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не могла заперечити пояснення свідків в судовому засіданні і допитати останніх.

В такому випадку, суд приймає до уваги позицію Європейського Суду з прав людини у справі Корнєв і Карпенко проти України (п. 54 Рішення), де Суд визначив, що пункти 1 і 3(с1) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше.

Європейський Суд зазначив, що обвинувачення не може ґрунтуватися виключно чи вирішальною мірою на показаннях, які сторона захисту не може заперечити. Із цього випливає, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими статті 6 Конвенції, що має місце у даній справі.

За наведених вище мотивів, ОСОБА_1 позбавлений був можливості у судовому засіданні спростувати покази свідків, які зазначені у письмових поясненнях, що додані до справи.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що пояснення свідків було відібрано 27.02.2021 в с. Стара Прилука, у той час як протоколи складались в м. Липовець, що є відмінними місцями, тому свідки об`єктивно не могли бути присутніми під час складання протоколу у місті Липовець та проставити свої підписи у ньому, що ставить під сумнів існування таких доказів.

На спростування обставин наведених у протоколах особою, яка притягується до відповідальності було надано посвідчення водія на ОСОБА_5 , яке видане 11.12.2020, яка є його дружиною.

ОСОБА_1 притягується до відповідальності за відмову як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. А також за ст.122-2 КУпАП, за невиконання водіями вимог поліцейського, про зупинку транспортного засобу.

Відповідно до положень ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП, суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 ч.2 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зібрані у справі докази особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 27.02.2021 о 00:10 годині.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Суд, вважає, що протоколи про адміністративне правопорушення як юридичний документ, що містять дані про обставини вчинених правопорушень, за відсутності інших належних та допустимих доказів щодо обставин правопорушення є недостатнім для твердження про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

За правилами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП так і ч.1 ст.130 КУпАП, отож провадження у справі слід закрити на підставі статті 247 ч.1 п.1 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 130, 247, 251, 266, 276, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.122-2 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Суддя С.В. Шпортун