Справа №: 307/1060/21
Провадження № 3/307/569/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., на стадії підготовки справи до розгляду, ознайомившись з матеріалами справи за протоколом Серія ДПР18 №746900 від 25.03.2021 року,, що надійшли з Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

01.04.2021 року, до Тячівського районного суду Закарпатської області з Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП складене відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 746900 від 25.03.2021 року вбачається, що 25.03.2021 року, близько 9.40 год., водій ОСОБА_1 в с. Вільхівці по вул. Леніна на автомобілі ГАЗ-32213 державний номерний знак НОМЕР_1 перевозив пасажирів в кількості вісім осіб, чим порушив вимоги підпункту 11 пункту 3-5 постанови КМУ № 1236 від 9.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», зі змінами ПКМУ №104 від 17.02.2021 року та вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 278 КУпАП посадовою особою при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, серед інших питань, вирішуються питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи зі змісту ст. ст. 254, 279 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Тобто, зазначена норма носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236, відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 63, ст. 2029).

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови КМУ, на території України на період дії карантину запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи та заборони перелік яких визначено у підпунктах 1-23 цього пункту та у підпунктах 1-11 пункту 3-5.

Так, згідно підпункту 11 п. 3-5 вказаної Постанови на території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, додатково до обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови забороняється, здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів (посадки та висадки) автомобільним, залізничним транспортом, крім транзитних перевезень та перевезень легковими автомобілями, кількість пасажирів, включаючи водія, в яких не більше п`яти осіб без урахування дітей віком від 14 років.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, зокрема, що нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень;

Пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст. 9 цього ж Закону ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів на такі види робіт: надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з внутрішніх перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів автобусами; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів на таксі; надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення; надання послуг з міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами.

Згідно ст. 29 вказаного закону, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

У ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів в організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні.

Отже, перевезення відповідно до положень Законів України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт» здійснюють перевізники, тобто фізичні або юридичні особа суб`єкти господарювання, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Однак, до матеріалів справи не долучено жодного доказу що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який здійснює пасажирські перевезення автомобільним транспортом чи фізичною особою - підприємцем, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами, а також відсутні будь-які реєстраційні документи на транспортний засіб, відтак, він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно до пункту 8 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.12.2020 року за № 1231/35514, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, адреса місця проживання або перебування)

Особу, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення було неодноразово викликано в судове засідання, що підтверджується розпискою від 15.04.2021 р. та рекомендованим повідомленням з поштовим ідентифікатором 154, розпискою від 16.04.2021 р. та рекомендованим повідомленням з поштовим ідентифікатором 527, розпискою від 5.05.2021 р. та рекомендованим повідомленням з поштовим ідентифікатором 655, але відповідно до довідки про причини повернення поштових відправлень адресат відсутній та не проживає за даною адресою.

Отже під час складання протоколу, у порушення вище вказаних нормативно-правових актів працівниками поліції не було дотримано встановленого законом порядку щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено чи є ОСОБА_1 суб`єктом господарювання, а відповідно суб`єктом адміністративного правопорушення, та в матеріалах справи невірно вказана адреса особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Наведені порушення є істотними і не можуть бути усунуті в судовому засіданні, що унеможливлює об`єктивний розгляд справи по суті та прийняття рішення суддею.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Враховуючи наведене, вважаю за необхідне справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 44-3 КУпАП повернути до Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області для належного оформлення.

Керуючись ст. ст. 256, 278, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 44-3 КУпАП повернути до Тячівського РВП ГУНП України в Закарпатській області для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Бряник