ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/754/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 14.11.2020 року о 02 год. 30 хв. керував автомобілем марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога КНП ХОР «ОНД» № 2232 від 14.11.2020 року.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив направити справу для належного оформлення та скасувати постанову судді Київського районного суду від 23 грудня 2020 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що постанова не обґрунтована, підлягає оскарженню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що автомобілем він не керував, та на відеозаписі це не зафіксовано. Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення на огляд водія транспортного засобу. До того ж, апелянт вказує на те, що працівниками поліції в протоколі не вказано ознак алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що в протоколі не містяться підписи свідків, та немає підпису ОСОБА_1 щодо роз`яснення йому прав та обов`язків. Також апелянт зазначає про наявність в матеріалах справи диску, однак в протоколі він не вказаний як додаток. Щодо пояснень свідків, ОСОБА_1 вказує що жоден свідок не підтвердив факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та самі пояснення зафіксовані працівником поліції зі слів, а не власноручно кожним свідком, та на відеозаписі, долученому до матеріалів справи ніяких свідків не вбачається. Окрім того, долучені працівниками поліції відеозаписи не є належними доказами, оскільки невідомо коли, ким та якими технічними приладами та засобами їх зроблено. Разом з тим, на думку ОСОБА_1 , відеозапис неодноразово переривався та піддавався редагуванню.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду від 23 грудня 2020 року, посилаючись на те, що оскаржувану постанову отримав лише 30.12.2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка з його власноручним підписом про отримання судової повістки на 11.00 год. 19.05.2021 року (а.с.38), однак причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Враховуючи вищенаведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, оскільки в судове засідання 19.05.2021 року він не з`явився, а поважності причин неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9.

Апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 110777 від 14.11.2020, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14.11.2020, відеозапис боді-камери на DVD-Rдиску.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Ford Fusion» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога 2232 КНП ХОР «ОНД». Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 7510 відмовився у присутності двох свідків.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, на що останній погодився у присутності двох свідків.

Відповідно до відомостей, які містяться у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 листопада 2020 року, складеного лікарем, який проводив огляд вбачається, що 14 листопада 2020 року ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, за результатами лабораторного дослідження сечі, яку від добровільно здав у присутності працівників поліції (а.с. 3).

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, щодо незгоди ОСОБА_1 із вищенаведеним медичним висновком, а також відсутні відомості щодо оскарження дій працівників медичного закладу.

Належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, відповідно до відомостей наявного в матеріалах справи відеозапису ( арк. 7) вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції повідомив їм про те, що вони не бачили як він перепарковував свій автомобіль, що об`єктивно свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує відомості щодо керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та стверджує що такі відомості не відповідають дійсності і не підтверджуються відповідними доказами.

Разом з тим, процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначає «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (Далі Порядок).

Відповідно до вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Зокрема, лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ.

При цьому належить враховувати, що відповідний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції міститься у справі. У цьому висновку зазначено результат медичного огляду ОСОБА_1 та вказано, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, за результатами лабораторного дослідження сечі, яку здав у присутності працівників поліції (арк. 3).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з обгрунтованістю доводів апелянта про те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння і цей факт підтверджується відповідними доказами, оскільки у матеріалах справи міститься медичний висновок, складений відповідно до встановленого законом порядку лікарем, який проводив огляд.

Під час апеляційного розгляду досліджувалися фактичні обставини, а саме те, що факт алкогольного сп`яніння встановлений у висновку лікаря, який проводив огляд стосовно ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Форд», державний номерний знак НОМЕР_1 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні фактичні та правові підстави для скасування судового рішення внаслідок його оскарження ОСОБА_1 , що обумовлює відмову у задоволенні його апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 а Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання ОСОБА_1 на незаконність та необгрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков