Справа № 629/2076/21
Номер провадження 3/629/456/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року м. Лозова

Суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області - Мицик С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Лозівського РВП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , -за ч.1 ст. 164 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №068142 від 06.04.2021 року, 06.04.2021 року о 13 годині 30 хвилин ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, а саме працювала перукарем у перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

В судове засіданні ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судової повістки за адресою, вказаною в протоколі про адміністративне правопорушення і вказаною нею у письмових поясненнях до протоколу, та за допомогою смс- повідомлення на номер телефону, зазначений нею в письмових поясненнях.

Із зазначеного вище вбачається, що ОСОБА_1 достеменно знала про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд його судом. Однак незважаючи на викладене, у судові засідання не з`являлась, будь-яких заяв та клопотань не надавала, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності не зверталася.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці , зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи вказані рішення ЄСПЛ та вимоги ст.268 КУпАП, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення притягуваного про дату, час і місце розгляду справи, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст.277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, суд визнає причини неявки притягуваної у судові засідання неповажними та вважає за можливе провести розгляд справи за її відсутності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності, що відповідає приписам ст. 245 КУпАП.

За ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Відповідно до ст. 280 КУпАП визначено, що орган(посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 3 Господарського кодексу України, -під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За змістом ст. ст. 3,4,42 ГК України, п. 14.1.36 ПК України підприємництво, як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність , що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, одними із ознак підприємництва, що відрізняють його від іншої діяльності є систематичність таких дій та обов`язково мета - одержання прибутку.

Згідно ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Як зазначено вище, законодавець визначив однією з обов`язкових ознак підприємництва систематичність, тобто неодноразове виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Матеріали справи містять протокол про адміністративне правопорушення, повідомлення Лозівського управління ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, письмові пояснення ОСОБА_1 за змістом яких з осені 2020 та станом на 06.04.2021 вона працює перукарем в перукарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в якій винаймає робоче місце, та не зареєстрована як ФОП.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17,-визнання позивачем себе винним у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладання на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Долучене до матеріалів справи повідомлення Лозівського управління ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 05.04.2021 № 3520 про результати моніторингової перевірки салону краси « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не може бути прийнятий до уваги суду, оскільки вказаний документ не можна вважати належним доказом в силу того, що з його змісту встановити об`єктивну інформацію для аналізу наявності або відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення неможливо.

В даному випадку єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сам протокол по справі про адміністративне правопорушення, який ґрунтується на поясненнях особи, щодо якої складено протокол, а саме ОСОБА_1 .

Разом з цим, до загальних ознак господарської діяльності закон, зокрема, відносить її систематичність, однак в протоколі про адміністративне правопорушення за ст.164 КУпАП складеного відносно ОСОБА_1 , не встановлено даної систематичності та доказів на підтвердження цього факту матеріали справи не містять. Також не встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала таку діяльність на постійній і платній основі.

Інші докази, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючі вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що наявними доказами не доводиться подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП у зв`язку з чим, провадження по справі відповідно до п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 7, 164, 245, 251, 247, 280 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя С.А. Мицик