Справа № 740/980/21
Провадження № 3/740/529/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпусь І.М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 по вулиці Корчагіна в м. Ніжині керував автомобілем ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, незв`язна мова, нестійка хода, та 13 лютого 2021 року о 00 год. 00 хв. від продуву приладу «Драгер» на місці та огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.

Його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доведена наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №471542 від 13 лютого 2021 року ОСОБА_1 13 лютого 2021 року о 00 год. 00 хв. по вулиці Корчагіна в м. Ніжині керував автомобілем ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, незв`язна мова, нестійка хода, від продуву приладу «Драгер» на місці та огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. У протоколі міститяться підписи двох свідків, а також ОСОБА_1 , та поліцейського.

На відеозаписах на оптичному диску, долученому до протоколу, зафіксовано спілкування ОСОБА_1 із поліцейськими на дорозі біля автомобіля ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , та службового автомобіля поліції. З відео вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на вулиці поряд з автомобілем, за кермом автомобіля та на задніх його сидіннях нікого немає, є особа на передньому пасажирському сидінні. Двоє поліцейських пропонують ОСОБА_1 надати документи, на що він зазначає, що відмовляється і просить повідомити причину зупинки. У відповідь поліцейський повідомив, що автомобіль зупинений у зв`язку із забрудненням на автомобілі державних номерних знаків і вказує, що під час спілкування з ОСОБА_1 у нього вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. В подальшому на запитання поліцейського щодо наявності та надання посвідчення водія і реєстраційних документів на автомобіль ОСОБА_1 повідомив, що він їх при собі не має, адже забув, що виявив під час зупинення поліцейськими і спілкуванні з ними. Також пояснив, що номерні знаки забруднені через погодні умови, на що поліцейський зауважив, що розуміє ці обставини, але знову роз`яснив, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння. В свою чергу ОСОБА_1 вказав, що приймає корвалол, оскільки хворіє на вегетосудинну дистонію, на що поліцейський зауважив, що Правилами дорожнього руху керувати транспортним засобом у хворобливому стані також заборонено. ОСОБА_1 попросив назвати статтю, якою це заборонено, і поліцейський відповів ОСОБА_1 почитати пункти 2.5, 2.9 Правил дорожнього руху зауваживши, що «там все сказано». Зрештою ОСОБА_1 запитав: «що ми щас будем робить?», на що поліцейський зазначив, що перш за все хоче побачити посвідчення водія і техпаспорт на автомобіль. ОСОБА_1 відповів, що на даний час в нього їх немає, сказавши «ну оформляйте, без посвідчення». В подальшому до ОСОБА_1 і поліцейського, що з ним спілкувався, підійшли два свідки, у присутності яких він також підтвердив відсутність посвідчення водія і реєстраційних документів на транспортнний засіб. Надалі на пропозицію поліцейського при двох свідках пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» і в медичному закладі ОСОБА_1 відповів згодою на проходження огляду у медичному закладі. Після чого свідки залишили місце і до ОСОБА_1 та поліцейського, що з ним спілкувався, підійшла жінка, зазначивши, що вона пасажир і поцікавилася, чи може вона чимось допомогти. У подальшому жінка пішла з місця, а ОСОБА_1 просив повідомити згідно яких положень законодавства він має їхати на огляд до медичного закладу, на що поліцейський чітко відповів, що це передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху і навів положення вказаного пункту. Надалі ОСОБА_1 , дивлячись на номерні знаки на автомобілі, розміщені на передньому бампері, зауважив, що вони не забруднені, на що поліцейський відповів, що знаки забруднені на задньому бампері і повідомив, що за це ОСОБА_1 до відповідальності ніхто притягувати не буде, так як складні погодні умови. У подальшому ОСОБА_1 знову просив повідомити причину зупинки, на що від поліцейських отримав відповідь, що йому вже багато разів її повідомляли. Надалі у присутності двох свідків ОСОБА_1 на питання поліцейського про те, чи поїде він до медчного закладу для огляду на стан сп`яніння відповів, що відмовляється. Коли поліцейський через декілька секунд у присуності двох свідків запитав у ОСОБА_1 теж саме, ОСОБА_1 відповів, що згоден їхати на огляд. На що поліцейські зауважили, що «так не получиться, то Ви їдете, то не їдете». ОСОБА_1 відповів: «так складайте протокол». Поліцейські запитали: «Ви скажіть, ОСОБА_2 везти в больницю на медичне освідування?». На що ОСОБА_1 відповів, «причину зупинки скажете, тоді поїдем» і наполягав повідомити причину зупинки, на що поліцейські відповіли, що вже її повідомляли, та пояснили, що такою причиною є забруднення номерних знаків, при цьому ОСОБА_1 звернув увагу присутніх свідків і поліцейських, що номерні знаки на передньому бампері не забруднені. У подальшому на всі питання поліцейських ОСОБА_1 реагував шляхом висловлення наполягання повідомити причину зупинки. Зрештою на питання поліцейського, чи везти ОСОБА_1 до лікарні для огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповів при двох свідках, що не керував транспортним засобом і просив надати докази того, що він керував автомобілем. У подальшому зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, бо не керував транспортним засобом і з посиланням на ст. 63 Конституції України відмовився надавати пояснення.

Вирішуючи питання про те, чи мала місце відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 поліцейськими неодноразово пропонувалося пройти такий огляд з роз`ясненням положень Правил дорожнього руху, якими це передбачено, і зазначенням конкретних ознак алкогольного сп`яніння, визначених законодавством (запах алкоголю з порожнини рота), через наявність, на думку поліцейських, яких виникла потреба у такому огляді. У пристуності двох свідків ОСОБА_1 спочатку дав на це згоду, але ніяких дій для цього не вчинив, до автомобіля поліцейських не сів, знаходився і надалі на дорозі, просив навести положення законодавства на основі яких він має пройти огляд. Через кілька хвилин вже у пристуності інших двох свідків спочатку відмовився від огляду, а через кілька секунд погодився, та при спробах поліцейських уточнити його позицію з цього приводу відповів, що поїде, якщо йому назвуть причину зупинки, хоча її вже багато разів ОСОБА_1 називали. При цьому, номерний знак на задньому бампері автомобіля був засніжений, а тому немає підстав для висновків про відстуність причин зупинки автомобіля. Зрештою ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, бо не керував транспортним засобом.

Суд доходить висновку, що висловлення в одному випадку згоди, та відразу ж після цього незгоди на такий огляд, є свідченням ухилення особи від огляду, оскільки маючи реальну можливість він не вчинив ніяких дій для огляду, до автомобіля поліції для прослідування до медичного закладу не сів. Таку поведінку ОСОБА_1 суд розцінює як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 автомобілем ВАЗ 211540, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки з відеозаписів вбачається, що при початку спілкування ОСОБА_1 із поліцейськими на дорозі біля зазначеного автомобіля він не повідомляв, що не є водієм цього автомобіля, а просив від самого початку назвати причину зупинки. При цьому поліцейські відразу пояснили, що номерні знаки у автомобіля забруднені і просили його надати посвідчення водія і реєстраційні документи на автомобіль. У автомобілі, окрім пасажира спереду, більше нікого не було, а в подальшому до поліцейських і ОСОБА_1 підійшла жінка, яка і назвалася пасажиром. Події відбувалися опівночі, окрім поліцейських, ОСОБА_1 , зазначеної жінки, та свідків, які під`їжджали на міце на інших автомобілях, інші особи на місці були відсутні. Водночас суд звертає увагу на невідповідність часу керування автомобілем, зазначеному у протоколі, часу зафіксованому на відеозаписах. Так, ОСОБА_1 не міг керувати автомобілем 13 лютого 2021 року о 00 год. 00 хв., як про це вказано у протоколі, оскільки ще до цього на час початку відеозапису (12 лютого 2021 року о 23 год. 46 хв.) автомобіль вже стояв на дорозі з вимкненим двигуном, а ОСОБА_1 перебував на дорозі біля автомобіля. Проте, в провину ОСОБА_1 поставлено не керування транспортним засобом в стані спяніння, для доведення якого час керування мав би важливе значення як ознаки об`єктивної сторонни складу правопорушення. Натомість суть правопорушення, вчинено ОСОБА_1 , полягає у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Для цього складу правопорушення для доведення такої його об`єктивної ознаки як часу вчинення необхідним є доведення саме часу відмови від проходження огляду, а не часу керування транспортним засобом. Керування автомобілем має цьому передувати. Отже, оскільки судом, з урахуванням наведеного вище, встановлено факт керування ОСОБА_1 автомобілем перед відмовою від огляду на стан сп`яніння, а час самої відмови доведено матеріалами справи, у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністратвине правопорушення серії ДПР18 №471542 від 13 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений відповідно до вимог ст.256 КУпАП, оскільки містить необхідні відомості, передбачені зазначеною статтею цього Кодексу і підписи свідків, поліцейського, який склав протокол, і особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зазначення у протоколі, що розгляд справи відбудеться у суді м. Носівка за викликом не призвело до порушення прав ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд, адже з матеріалів справи вбачається, що про час і місце розгляду його справи у Ніжинському міськрайонному суді він був обізнаний завчасно.

Долучені до протоколу відеозаписи суд враховує як допустимі докази при прийнятті рішення у справі про адміністратвине правопорушення, позаяк вони отримані поліцейським відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», і з них вбачаються фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, обставини якого викладені у складеному щодо нього протоколі.

Щодо клопотання ОСОБА_1 перенисти розгляд справи за місцем реєстрації, викладеному у письмових поясненнях, наданих при складенні протоколу, суд виходить з наступного.

З урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 2617-VIII), та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 720-IX), з 3 липня 2020 року стаття 276 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 276 КУпАП в редакції Закону № 2293-VIII від 27.02.2018 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 11.06.2004 № 11 " Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення" у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч.2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Ураховуючи те, що у протоколі про адміністративне правопорушення містяться підписи двох свідків, суд вважає можливим без заслуховування пояснень вказаних свідків безпосередньо в судовому засіданні, встановити відомі їм обставини, адже ці обставини також зафіксовані на відеозаписах, з якого вбачається наявність при відмові ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння двох свідків.

Згідно ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

З урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 2617-VIII), та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (Закон № 720-IX), а також Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» (Закон № 1231-IX) з 3 липня 2020 року по 16 березня 2021 року включно стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Так, в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016 адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016 передбачено, що вчинення вказаних дій тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. (пункти 1.3 1.5 Правил дорожнього руху).

Порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно із п. 3 розділу І Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції).

У розумінні вимог п.7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими. Такі ж положення передбачені п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП (в редакції чинній на час вчинення правопорушення), огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно з п. 10 розділу ІІ Інструкції результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (п. 3 розділу 3 Інструкції).

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду (пункти 15, 16 рзділу ІІІ Інструкції).

Згідно із п. 22. Розділу ІІІ Інструкції висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Таким чином, згідно із ст. 266 КУпАП, пункту 2.5 Правил дорожнього руху особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають оглядові на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку, водій повинен на вимогу поліцейського пройти медичний огляд відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відмова від огляду на стан сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, і має ознаки сп`яніння, має наслідком адміністративну відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, суд доходить висновку про доведеність дослідженими у судовому засіданні доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016), - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Докази, що спростовують зазначені обствини та висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Щодо розгляду справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є, зокрема, охорона встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частиною 1 ст.6 КУпАП України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, громадські організації, трудові колективи розробляють і здійснюють заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, на виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП, щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи, це можливо у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співвставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Законодавством встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.

Дотримання балансу інтересів при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Будучи повідомленим про час і місце розгляду справи у судові засідання 11.03.2021, 25.03.2021, 02.04.2021, 09.04.2021, 16.04.2021, 27.04.2021, 11.05.2021 ОСОБА_1 не з`явився, надіславши до суду клопотання про відкладення розгляду справи: 11.03.2021 - у зв`язку із поганим самопочуттям, 25.03.2021 у зв`язку із зайнятістю на роботі і наданням можливості скористатися правовою допомогою, 16.04.2021 у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, а саме високою температурою тіла (38С0), 27.04.2021 - у зв`язку з перебуванням на лікарняному, 11.05.2021 у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні (запалення нирок).

У заяві про відкладення розгляду справи від 25.03.2021 ОСОБА_1 повідомлено суд, що провину свою він не визнає.

Однак, будь-яких чином свої доводи чи власну версію подій по суті викладених у протоколі обставин, як шляхом безпосередньої участі в судовому засіданні, так і надісланням до суду відповідних письмових пояснень або ж через захисника до суду ОСОБА_1 не доведено. При цьому, можливість надіслання письмових пояснень він мав, про що свідчить неодноразове подання до суду письмових клопотань про відкладення розгляду справи. Окрім твердження про заперечення вини, суд не має відомостей щодо відповідних аргументів ОСОБА_1 . Неодноразово повідомляючи про неможливість участі в судовому розгляді своєї справи з причин стану здоров`я будь-яких медичних документів для підтвердження цих обставин суду ОСОБА_1 не надано. Беручи до уваги наведене, така поведінка ОСОБА_1 , на думку суду, свідчить, що метою ініційованих ним відкладень судового розгляду його справи є не забезпечення його участі у її розгляді, а закінчення строків накладення адміністратвиного стягнення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першоїстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить по умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Таким чином, для дотримання балансу публічного інтересу та приватного, суд доходить висновку про можливість розгляду справи з урахуванням конкретних її обставин і аспектів поведінки ОСОБА_1 щодо участі в її розгляді за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

При накладенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушння, яке становить підвищену суспільну небезпеку в сфері безпеки дорожнього руху, особу правопорушника, відомості про місце роботи якого згідно з протоколом ним не повідомлено, має постійне місце проживання. Обставин, які пом`якшують відповідальність не встановлено, обтяжуючі обставини в протоколі не зазначені, при цьому суд розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення і згідно КУпАП не повноважний виходити за його межі.

Оскільки правопорушення вчинено у період з 3 липня 2020 року по 16 березня 2021 року, з урахуванням вище наведеного, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності за статтею 130 КУпАП в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності, станом на час вчинення діяння в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016 у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Цей вид стягнення є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.33, 40-1, 221, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (в редакції Закону № 1446-VIII від 07.07.2016) і накласти на нього адміністративне стягнення у виді 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн штрафу на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

У разі несплати штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення постанови про накладення штрафу у порядку примусового виконання постанови відділом державної виконавчої служби стягується подвійний розмір штрафу у сумі 20 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн судового збору на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя І.М. Карпусь