ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/9246/20 Головуючий в 1 інст. Троценко Т.А.
Провадження №33/807/190/21 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ) та його захисника адвоката Корнієнка М.О. розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката Корнієнка М.О. на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 454,00 грн.

Згідно з постановою суду, 24 листопада 2020 року о 12 годині 45 хвилин в м.Бердянську по вул.Європейська 60, ОСОБА_1 керував автомобілем Subaru Forester д/з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, сповільненість мови). Від проходження в установленому порядку в медичному закладі МОЗ України КНП «БЗНПД» ЗОР медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився в медичному закладі в присутності лікаря, що підтверджується висновком КНП «БЗНПД» ЗОР від 24 листопада 2020 року, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, отже скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Корнієнко М.О. просить вказану постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 09 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 допустив керування транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння 24 листопада 2020 року об 12 - 45 годині.

З наявного в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення ознак алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції вбачається, що ОСОБА_1 був доставлений до медустанови КУ БПНД для освідування 24 листопада 2020 року об 15-55 годині.

Висновок №1313 від 24 листопада 2020 року також містить час та дату його складання як 24 листопада 2020 року об 15-55 годині.

Тобто в порушення п.7 Порядку, пункту 9 Інструкції, направлення на освідування гр. ОСОБА_1 відбулося через три години і п`ять хвилин, замість визначеного двохгодинного строку на це.

Поряд з цим, пункт 22 Інструкції вказує, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не звернув уваги, що ні матеріали справи, ні пояснення поліцейського не містять посилання на ту обставину, що ОСОБА_1 пропонувалося пройти освідування на місці події, або що він відмовився від цього.

Також, беззаперечним доказом факту порушення та інших обставин фіксації цього правопорушення поліцейськими міг стати відеозапис, який би мав бути зроблений за допомогою нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора автомобіля патрульної поліції.

При цьому суд першої інстанції не врахував те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів.

Отже відсутність повного та непереривного відеозапису щодо процедури освідування ОСОБА_1 ставить під сумнів законність проведених поліцейськими процесуальних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення у випадку їх оспорювання, адже наявний запис містить всього два фрагменти по пів хвилини, які не підтверджують у повній мірі доводи поліцейського щодо факту відмови ОСОБА_1 від освідування у медичному закладі.

Що стосується самої процедури фіксації відмови, то суд в оскаржуваній постанові зазначає, що наявність двох свідків для фіксації відмови від освідування в закладі охорони здоров`я не передбачена Законом та не потрібна.

Однак, вказане прямо суперечить приписам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що зазначені обставини повинні бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Так само, суд першої інстанції безпідставно критично поставився до висновку №1314 від 24 листопада 2020 року щодо освідування ОСОБА_1 та відсутності факту виявлення в нього будь-якого стану сп`яніння, адже добровільне самостійне проходження освідування ОСОБА_1 підтверджує відсутність в нього будь-якого умислу на відмову від проходження процедури освідування, що також залишилося поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на зміст оскаржуваної постанови, судом першої інстанції проведено судовий розгляд формально, без з`ясування всіх обставин справи. З матеріалів справи вбачається, що судом порушено вимоги щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування та дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що мають значення для правильного вирішення справи. Під час розгляду справи суд першої інстанції для з`ясування всіх обставин вчинення адміністративного правопорушення та перевірки версії сторони захисту, не викликано ні свідків події ні лікаря.

Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, поза розумним сумнівом, так як доводи особи, що притягається до адміністративної відповідальності та його захисника не спростовані належними доказами.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення ОБ № 062372 (а.с.1); в довідці про результати розгляду матеріалів складеної інспектором СРПП № 3 Бердянського ВП ГУП в Запорізькій області Онищенком О.; в схемі місця ДТП, яке сталося 24 листопада 2020 року; в направленні на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (ознаки неприродна блідість, виражене тремтіння пальців рук, сповільненість мови); висновком КНП «Бердянський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР № 1313 від 24 листопада 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від здачі біологічного матеріалу.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Додаткові докази, досліджені при апеляційному розгляді за клопотанням сторони захисту, правильності цих висновків не спростовують.

Так, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що огляд на стан сп`яніння працівниками поліції проведено з порушенням Порядку та Інструкції. Наданий суду Висновок №1314 від 24 листопада 2020 року, щодо проходження ним освідування на стан сп`яніння свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Працівники поліції не забезпечили можливість проведення огляду на стан сп`яніння впродовж двох годин з моменту зупинки транспортного засобу. Під час перебування в медичному закладі проведено його огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатом якого не виявлено стану сп`яніння. При проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння працівник поліції перешкоджав йому, у зв`язку з чим він не зміг здати біоматеріал для проведення такого огляду. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В своїх поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, лікар ОСОБА_2 , зазначив, що 24 листопада 2020 року о 15-55 годин поліцейським Магрицьким доставлений на огляд водій ОСОБА_1 , який відмовився від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння приладом «Алконд», стану алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 виявлено не було. Згідно з інструкцією, після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння проводиться лабораторне дослідження на стан наркотичного сп`яніння. Експрес тест на стан наркотичного сп`яніння проводиться не більше 10 хвилин. ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння, причини відмови він ( ОСОБА_2 ) не пам`ятає. У зв`язку з відмовою ОСОБА_1 здати біоматеріал, він у висновку зазначив, що останній відмовився від огляду. Зазначив, що візуально будь-яких ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не було. Висновок за результатами огляду видано працівникам поліції. Причину відмови від огляду ОСОБА_1 не мотивував. Під час проведення огляду точно був присутній працівник поліції, однак в обличчя він не запам`ятав цього працівника. Працівник поліції може контролювати процес відібрання біоматеріалу, щоб не було фальсифікації. Під час огляду використовують тести, які наявні в лікарні. Під час перебування ОСОБА_1 в медзакладі 24 листопада 2020 року недозволених методів з боку працівників поліції по відношенню до ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 24 листопада 2020 року був доставлений до мед закладу на підставі направлення працівника поліції у зв`язку з виявленням ознак наркотичного сп`яніння.

Далі, о 17-55 годин 24 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся самостійно та був готовий здати біоматеріал. Після здачі біоматеріалу був проведений експрес-тест на наявність наркотичних та психотропних речовин. Результат експрес-тесту був негативний. Медичний огляд був проведений в присутності лікаря та медичної сестри. Особисто він ( ОСОБА_2 ) супроводжував ОСОБА_1 до спец приміщення для відбору біоматеріалу. Результат тесту був негативний. Висновок з результатами тесту виданий ОСОБА_1 .

Працівник поліції Магрицький С.О. під час апеляційного розгляду пояснив, що 24 листопада 2020 року отримали повідомлення про ДТП. Коли приїхали з інспектором поліції ОСОБА_3 , складали схему ДТП, опитували водіїв, оформляли матеріали за ст.124 КУпАП. Під час оформлення матеріалів виникла підозра про наявність стану наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , а саме: поблідла шкіра, тремтіння рук, після чого одразу направили його до лікарні. Супроводжували водія ОСОБА_1 до лікарні, запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, однак водій категорично відмовився, так як вимагав проходження огляду в присутності адвоката. Водію ОСОБА_1 було роз`яснено наслідки відмови від проведення огляду на стан сп`яніння. Свідок зазначив, що огляд водія на стан сп`яніння повинен проводитись лише в присутності працівника поліції. Вважає, що ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд без дотримання вимог ст.266 КУпАП. На запитання, чому протокол складено 09 грудня 2020 року, в той час коли подія відбулась 24 листопада 2020 року, свідок повідомив, що на той час були відсутні бланки протоколів. Також повідомив, що 24 листопада 2020 року на місце ДТП приїхав ще один екіпаж, який допомагав складати протокол. Особисто ОСОБА_4 протокол не складав. На місці ДТП водій ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння не проходив, оскільки у нього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, такий огляд проводиться лише в медичному закладі. На місці ДТП 24 листопада 2020 рокуу нього разом з ОСОБА_3 була одна бодікамера, яка знаходилась у ОСОБА_3 . Зазначив, що він не перешкоджав здачі ОСОБА_1 біоматеріалу для проведення огляду на стан сп`яніння. Стосовно відеозапису з бодікамери, пояснив, що суду надано ввесь наявний запис події, яка відбулась 24 листопада 2020 року.

Працівник поліції Оніщенко О.П. під час апеляційного розгляду пояснив, що 24 листопада 2020 року під час несення служби виїхали на ДТП. У водія ОСОБА_1 виявили ознаки наркотичного сп`яніння. Оскільки ДТП було з потерпілими, тому огляд на стан сп`яніння був обов`язковий. Прибувши до медичного закладу, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, а саме надання біоматеріалу. ОСОБА_1 був незадоволений тим, що під час відбору біоматеріалу був присутній працівник поліції ( ОСОБА_3 ). Пояснив, що протокол складався через певний час, оскільки по факту ДТП проводилась перевірка районним відділом поліції.

На запитання захисника свідок пояснив, що огляд на стан сп`яніння водія ОСОБА_1 проводився і за ст.124 КУпАП і за ст.130 КУпАП.

Також ОСОБА_3 пояснив, що до мед закладу ОСОБА_1 доставлено через понад 3 години з часу керування ним транспортним засобом, оскільки ознаки сп`яніння у водія ОСОБА_1 виявлено під час опитування останнього щодо події ДТП, а тому двохгодинний термін для проведення огляду не порушено.

Під час медичного огляду були присутні працівник поліції ОСОБА_4 та працівники медичного закладу. В туалеті ОСОБА_1 довго копошився, щоб здати біоматеріал, після чого він попросив ОСОБА_1 розвернутись, однак останній одразу відмовився, після чого вони пройшли до кабінету лікаря та ОСОБА_1 відмовся від проходження огляду. Свідок зазначив, що він не перешкоджав ОСОБА_1 пройти огляд, а розвертав ОСОБА_1 (який від нього відвертався) за руку, на що той агресивно реагував.

Стосовно відеозапису свідок пояснив, що в нього була бодікамера, яка періодично сама вмикалась. Іншого відеозапису, ніж той що наданий до суду, немає.

На місці зупинки транспортного засобу проводиться огляд лише за допомогою приладу Драгер на стан алкогольного сп`яніння, на стан наркотичного сп`яніння огляд на місці не проводиться, оскільки це неможливо. Протокол та матеріали справи щодо ОСОБА_1 за ст.130 КУпАП складені у відповідності до Порядку та Інструкції направлення водіїв транспортних засобів для проходження огляду.

Щодо складання протоколу свідок пояснив, що за декілька днів до складення протоколу ОСОБА_1 забажав скористатись правовою допомогою, тому було відкладено оформлення протоколу. Після чого ОСОБА_1 почав ухилятися від явки для оформлення протоколу, не відповідав на телефонні дзвінки.

Також свідок зазначив, що раніше ОСОБА_1 неодноразово притягувався до відповідальності за ст.130 КУпАП, але чому таких відомостей немає в справі, йому не відомо. Такі відомості надає інший підрозділ.

Також апеляційним судом досліджено надану на запит копію акту медичного огляду ОСОБА_1 №1313, згідно з яким ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено та зазначено, що останній тверезий, проте одночасно зазначено, що від здачі біологічного матеріалу ОСОБА_1 відмовився.

Перевіривши доводи сторони захисту, суд апеляційної інстанції звертає увагу окрім іншого на таке.

Відповідно до п.8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Згідно з п.9 Постанови КМУ від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», проведення огляду водіїв транспортних засобів учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі обов`язкове.

Таким чином, працівники поліції, направляючи ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу - учасника ДТП, у якому, згідно з матеріалами справи, були постраждалі, діяли у відповідності до законодавства.

Думка ОСОБА_1 та його захисника про те, що ОСОБА_1 мали запропонувати пройти огляд на місці ДТП, є помилковою, оскільки згідно з п.12 Розділу 2 вищевказаної Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу 1 цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Так, під час оформлення матеріалів справи за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24 листопада 2020 року, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, тому останнього правомірно направлено до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду огляду на стан наркотичного сп`яніння, що виразилось у відмові надавати біологічний матеріал (сечу).

Даний факт підтверджується відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, які узгоджуються з відеозаписом, висновком лікаря №1313, який не суперечить поясненням лікаря ОСОБА_2 при апеляційному розгляді, поясненням свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної постанови.

Доводи сторони захисту про те, що в порушення п.7 Порядку, пункту 9 Інструкції, направлення на освідування ОСОБА_1 відбулося через три години і п`ять хвилин, замість визначеного двохгодинного строку на це, є непереконливими та спростовуються матеріалами справи, в т.ч. вищевказаними поясненнями працівників поліції.

Більш того, огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку відмовився проходити, за що і притягається до адміністративної відповідальності.

Твердження ОСОБА_5 та його захисника про відсутність двох свідків для фіксації відмови від освідування в закладі охорони здоров`я, є необґрунтованим. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що необхідність присутності двох свідків в цьому випадку не була обов`язковою, оскільки така вимога стосується відмови у проходженні обстеження не у медичному закладі, а на місці зупинки транспортного засобу.

В свою чергу, відповідно до вимог п.4 ст.266 КУпАП, огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив висновок №1314 від 24 листопада 2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 не виявлено стану сп`яніння, оскільки цей висновок складений за наслідками огляду, який проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, а тому результати цього огляду не можуть вважатися дійсними.

Більш того, стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку, а не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння.

В свою чергу, відмова водія від проходження такого огляду є самостійним складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №062372 відносно ОСОБА_1 складено 09 грудня 2020 року, пояснюється тим, що згідно з матеріалами справи, спочатку здійснювалась перевірка на предмет наявності підстав для внесення відомостей до ЄРДР за фактом ДТП, у якому були постраждалі особи. Підстав для внесення відомостей до ЄРДР не встановлено, після чого складено довідку та рапорт інспектором СРПП №3 Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області Онищенком О. та складено протоколи стосовно ОСОБА_1 за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, а також винесено постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, передбачені вищевказаною статтею, та суттєвих недоліків не має. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Не погоджується суд апеляційної інстанції також з доводами апеляційної скарги захисника про те, що долучений до протоколу відеозапис не може бути допустимим доказом у справі, з огляду на таке.

Право поліцейського на фото та відео фіксування за допомогою технічних приладів і технічних засобів закріплено у Законі України «Про Національну поліцію» (ст.31) та Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за №28/32999.

Те, що долучений до протоколу відеозапис складається з фрагментів, на думку суду апеляційної інстанції, не свідчить про неналежність і недопустимість цього запису як доказу, з огляду і на те, що сам ОСОБА_1 не заперечував того, факту, що обставини, які зафіксовані наявним в матеріалах справи відеозаписом, мали місце.

Доводи сторони захисту про те, що поліцейські приховали від суду повний відеозапис, ґрунтуються на припущеннях, на спростовуються наданим на запит апеляційного суду керівництвом Бердянського районного відділу поліції відеозаписом, який був переглянутий при апеляційному розгляді.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не пройшов огляд, оскільки поліцейський йому в цьому заважав, жодними доказами не підтверджується. Не вказував про таке і лікар ОСОБА_2 .

Поліцейський ОСОБА_3 , на якого ОСОБА_1 вказував як на особу, яка перешкоджала йому проходити огляд, таке категорично заперечував, зазначаючи про те, що в нього не було жодних причин перешкоджати ОСОБА_1 проходити огляд, на який його самі поліцейські і направили.

Те, що ОСОБА_1 після винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови звернувся до керівництва Бердянського ВП та до прокуратури зі скаргами на дії працівників поліції, само по собі не свідчить про безпідставне його притягнення до адміністративної відповідальності та не спростовує висновків суду.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Корнієнка М.О. залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 310/9246/20