Номер провадження: 33/813/392/21
Головуючий у першій інстанції Попревич В.Ч.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Журавльова О.Г., за участі секретаря судового засідання Янковської Ю.Л., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його представника Барвенко Я.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Сергіївка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, тимчасово не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 340,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Відповідно до змісту мотивувальної частини постанови суду першої інстанції: 09 грудня 2020 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Французський бульвар 53, у Приморському районі в м. Одесі не виконав вимогу д.з. 2.1 ПДР (не надав перевагу у русі) та скоїв зіткнення з автомобілем Nissan Primera д.з. НОМЕР_2 , який рухався з правого боку, чим порушив п. 8.4 (б) за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Скарга обґрунтована тим, що:

- суд першої інстанції здійснив розгляд справи формально, не дослідивши в повному обсязі письмові пояснення та додатки до них фотофіксацію, відеозапис;

- судом першої інстанції не прийнято до уваги, що дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» встановлений з порушенням ДСТУ 4100-2014. При цьому Верховний Суд в постанові у справі №127/12081/17 від 24.04.2019 року дійшов висновку, що неналежна організація дорожнього руху (зокрема встановлення дорожніх знаків з порушенням ДСТУ 4100-2014) не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

З огляду на що апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження відносно нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник Барвенко Я.В. наполягали на вимогах апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та повторно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та за обов`язкової участі особи, відповідно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді були виконані, які перевірені судом апеляційної інстанції та підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до п.п. 1.1 Розділу 1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції, з метою встановлення права на справедливий суд, забезпечення завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, дотримання принципу здійснення провадження в справах про адміністративні правопорушення на основі суворого додержання законності, за викликом всіх учасників даної дорожньо-транспортної пригоди, повторно досліджено матеріали справи, з яких апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Вина водія ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 076734, 09.12.2020 року;

- поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 09.12.2020 року;

- пояснення ОСОБА_1 від 09.12.2020 року;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

-схемою місця ДТП від 09.12.2020 року, яка підписана власноруч ОСОБА_1 без жодних зауважень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП, а доводи апеляційної скарги, що дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» встановлений з порушенням ДСТУ 4100-2014, не підтверджені жодними належними доказами. З фотофіксації та відеозапису, що містяться в матеріалах адміністративної справи, вбачається наявність дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», вимоги якого повинні неухильно виконуватись учасниками дорожнього руху.

Пунктом 1.4 Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Згідно п. 1.5 Правил дорожнього руху України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 1.10 ПДР України дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, проте водій ОСОБА_1 порушив вказані приписи закону, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, та які не спростовані доводами апеляційної скарги.

Враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, всупереч доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Одночасно, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 7, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2021 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов