ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/752/21 Справа № 199/1978/21 Суддя у 1-й інстанції - Дяченко І.В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Осипова С.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року водій ОСОБА_1 12 вересня 2020 року приблизно о 19-35 год. на пр. Слабожанському в районі е/о 525-527 в м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 70-75 км/год та скоїв наїзд на перешкоду, а саме «бордюрне каміння», після чого не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля на паркан. В результаті ДТП транспортний засіб та паркан пошкоджено, завдані матеріальні збитки, тим самим водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9-б ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що за зазначеним у протоколі ДТП було складено щодо нього два протоколи, за одним з яких провадження у справі закрито. Зазначає, що суд розглянув справу за його відсутності за наявності клопотання про відкладення справи. Вказує, що протокол було складено з порушення строків, визначених законом.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому положеннями п. 12.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Положеннями п. 12.9 "б" Правил дорожнього руху України передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 Знак 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; схемі місця ДТП від 12 вересня 2020 року з фототаблицею; висновку експертного дослідження № 19/104-9/2д/60 від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого дії ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 "б" ПДР України; а також іншими наявними доказами у справі.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин ДТП, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.

Доводи ОСОБА_1 стосовно порушення його права на особисту участь у розгляді справи та розгляд судом справи за його відсутності за наявності клопотання про відкладення розгляду справи є безпідставними з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 , будучи неодноразово сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовими повістками, які направлялися поштою, а також через офіційний веб-сайт судової влади, у судові засідання не з`являвся, надавав заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із лікуванням, у зв`язку з чим розгляд справи неодноразово було відкладено.

При цьому будь-яких документів на підтвердження поважності зазначених ним у заявах причин відкладення розгляду справи суду не надавав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

За вказаних обставин з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності, не з`являється в судові засідання, суд першої інстанції визнав можливим розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про дат та час розгляду справи.

При цьому судом було враховано, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, не відноситься до категорії правопорушень, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч. 2 ст. 268 КУпАП).

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 13 квітня 2021 про перенесення судового засідання по справі, суд прийшов до висновку про відсутність об`єктивних підстав для її задоволення, з огляду на вищезазначені обставини.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 на захист та особисту участь у розгляді справи, а тому відповідні доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що оскаржуваною постановою його вдруге притягнуто до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що і постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року, слід зазначити наступне.

Відповідно до принципу юридичної відповідальності non bis in idem особа не може бути притягнута до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Цей принцип закріплений в ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні від 16 червня 2016 року в справі Ігор Тарасов проти України (Igor Tarasov v. Ukraine), заява № 44396/05) зазначив, що ст. 4 Протоколу № 7 необхідно розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого правопорушення , якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, один і той самий час, та сама поведінка особи); констатував порушення ст. 4 Протоколу № 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння. При цьому КСУ у п.п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям правопорушення, а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі Швидка проти України (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09 червня 2011 року у справі Лучанінова проти України (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15 травня 2008 року у справі Надточій проти України (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

У рішенні від 15 листопада 2016 року в справі А та Б проти Норвегії (A and B v.Norway), заяви № 24130/11, 29758/11) ЄСПЛ зауважив, що для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Це означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Як слідує з матеріалів справи постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року (справа №199/6926/20) провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ухвалено закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. За вказаною постановою ОСОБА_1 інкримінувалось порушення вимог п. 12.1 ПДР України за наступних обставин: 12 вересня 2020 року приблизно о 19-35 год. на пр. Слабожанському в районі е/о 525-527 в м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , не оцінив дорожню обстановку та не обрав безпечну в межах дозволеної швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на бордюрний камінь та паркан, після чого перекинувся.

За оскаржуваною постановою ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п.п. 12.4, 12.9 "б" ПДР України за наступних обставин: 12 вересня 2020 року приблизно о 19-35 год. на пр. Слабожанському в районі е/о 525-527 в м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в населеному пункті зі швидкістю 70-75 км/год та скоїв наїзд на перешкоду, а саме «бордюрне каміння», після чого не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля на паркан.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає тотожності правопорушення, оскільки зазначені правопорушення мають різну об`єктивну сторону (за справою №199/6926/20 порушення вимог п. 12.1 ПДР України, а оскаржуваною постановою - п.п. 12.4, 12.9 "б" ПДР України), у зв`язку з чим і порушення ст. 4 Протоколу №7 до Конвенції, як про те зазначає ОСОБА_1 .

Що стосується доводів ОСОБА_1 про порушення строків складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, слід зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів справи 24 лютого 2021 року на ім`я начальника УПП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_1 про проведення перевірки матеріалів ДТП, складених щодо нього.

За вказаною заявою УПП в Дніпропетровській області було проведено перевірку, за результатами якої прийнято рішення та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №132669 від 04 березня 2021 року, за результатами розгляду якого було винесено оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення істотних порушень вимог процесуального закону, які були б підставами для визнання зазначеного протоколу недопустимим доказом та скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків місцевого суду та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Крім того, відповідно до положень ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Згідно із п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів справи адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено 12 вересня 2020 року, справа про адміністративне правопорушення щодо нього надійшла до суду першої інстанції 17 березня 2021 року.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано закрив провадження у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки на час розгляду справи у суді першої інстанції та на час винесення оскаржуваної постанови, а саме 14 квітня 2021 року, пройшли передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот