ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2021 Справа №607/2307/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Тернопільського РУП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої консультативною медсестрою в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня

за ч. 2 ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №520328, 08.01.2021 о 01 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,вчиняла шум, внаслідок чого не давала змоги відпочивати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушила вимоги вимоги ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення заперечила, зазначивши, що у неї із сусідами склались неприязні стосунки, а також заперечила щодо вчинення нею шуму у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 08.01.2021 року о 01 год.00 хв., оскільки перебувала у цей час в приміщенні лікарні, де доглядала свого чоловіка. За вказаних обставин та у зв`язку із відсутністю доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, просить провадження у справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи ст. 280 КУпАП.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення.

Частиною 2 ст.182 КУпАП передбачена відповідальність за дії, передбачені частиною першої цієї статті, а саме порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення .

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2-3 ст.24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов`язані :- здійснювати відповідні організаційні, господарські,технічні,технологічні,архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів,установлених санітарними нормами; - забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування,торгівлі,побутового обслуговування,розважального та грального бізнесу,культури,при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях,що не перевищують рівнів,установлених санітарними нормами; - вживати заходів щодо недопущення впродовж доби перевищень рівнів шуму, встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об`єкти):1) жилих будинків і прибудинкових територіях. Шум на захищених об`єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби. У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об`єктах забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів.

Будучи допитаними в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначили, що 08 січня 2021 року ОСОБА_1 перебувала у лікувальному закладі, де доглядала свого хворого чоловіка, від так була відсутня у цей час у квартирі АДРЕСА_2 . Зазначені обставини підтвердив свідок ОСОБА_4 .

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 , який є сусідом ОСОБА_1 та проживає у квартирі АДРЕСА_3 зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні відносини. Зустрівши свого сусіда ОСОБА_4 напередодні 08 січня 2021 року, який є сином ОСОБА_1 , він повідомив, що остання перебуває у лікувальному закладі у січні 2021 року, де доглядає свого хворого чоловіка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду повідомила, що її сусідка ОСОБА_1 створю шум у квартирі АДРЕСА_2 . Проте, чи такий шум вчиняла остання саме 08 січня 2021 року о 01 год. повідомити не змогла.

ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що 08 січня 2021 року біля 01 год. ОСОБА_1 , яка є мешканкою квартири АДРЕСА_2 порушувала правила тиші, бігала по квартирі у взутті та щось робила на кухні.

У відповідності до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для встановлення факту вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 182 КУпАП має бути встановлено перевищення рівня шуму, установленого санітарними нормами для відповідного часу доби.

Проте, будь-яких доказів перевищення рівня шуму, установленого санітарними нормами матеріали даної адміністративної справи не містять.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

На підставі відповідної практики ЄСПЛ можна зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Вищевказаний принцип знайшов відображення і в рішеннях Європейського Суду з прав людини («Капо проти Бельгії», 42914/98, 13.01.2005року, «Радіо Франс проти Франції», 53984/00, 30.03.2004 року…) за якими прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Разом із тим, у відповідності до ч. 2ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, вважаю що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 182 КУпАП, у зв`язку із чим провадження в даній справі слід закрити в зв`язку із відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 245, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 182 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан