Справа № 756/4445/21
Провадження № 3/756/2848/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №139966, 20 лютого 2021 року о 18 год. 28 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat» державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , у м. Києві, по вул. Маршала Малиновського, 32-А, під час руху заднім ходом для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки «KIA» моделі «Sportage» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого він отримав механічні пошкодження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №139965, 20 лютого 2021 року о 18 год. 28 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat» державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , у м. Києві, по вул. Маршала Малиновського, 32-А, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події.

ОСОБА_1 порушив пункти 2.10(а), 10.9 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, що передбачені статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України).

ОСОБА_1 у судове засідання 16.04.2021 з`явився, вину у вчиненні правопорушення не визнав, зокрема пояснив, що нікого не зачіпав, жодних поштовхів і ударів при виїзді не відчував, пошкодження на автомобілі, виявлені під час огляду працівниками поліції, були отримані взагалі при іншому ДТП.

У судове засідання, призначене на 27 квітня 2021 року об 09 год.00 хв. викликався потерпілий ОСОБА_2 , однак до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам і наданим учасником судового засідання поясненням, суд дійшов висновку, що провадження в справі підлягає закриттю з таких підстав.

Частиною 2ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. ст. 7, 245 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Статтею 252 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КпАП України покладає на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення обов`язок з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується ЄСПЛ при оцінці доказів, такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

За змістом положень ч. 1 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, що узгоджується з відповідною практикою ЄСПЛ.

При цьому за положеннями КпАП України обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання відповідних доказів на підтвердження викладених у ньому відомостей покладається на особу, яка уповноважена на оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 9 КпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком)визнається протиправна,винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Статтею 122-4 КпАП України передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Статтею 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України).

За положеннями ч. 1 ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають (ч. 2 ст. 8 КпАП України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Аналізуючи наведені положення Основного Закону та рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що дія КпАП України в редакції від 17 березня 2021 року не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання чинності цією редакцією.

Позаяк станом на час вчинення адміністративного правопорушення діяли вищезазначені редакції ст. 124 КпАП України та ст.122-4 КпАП України, з огляду на зазначене, саме вказані редакції норм ст. 124 КпАП України та ст.122-4 КпАП України підлягають застосуванню у цій справі.

ОСОБА_1 , згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №139966 та серії ААБ №139965, інкримінується порушення вимог п. 2.10(а), 10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 122-4, ст. 124 КпАП України.

Відповідно до п. 10.9. Правил дорожнього руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Згідно із п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Судом встановлено, що матеріалами справи не підтверджено того факту, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем під час руху заднім ходом для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв наїзд на припаркований автомобіль, а тому обставини правопорушення не знайшли підтвердження в ході слухання справи. Слід зазначити, що на долученому до матеріалів справи CD Диску виявлені фотокартки механічних пошкоджень автомобіля ОСОБА_1 , однак шлях їх походження невідомий, будь-який відеозапис на диску відсутній.

Як убачається із доданих до матеріалів пояснень потерпілого ОСОБА_2 , зіткнення його транспортного засобу з автомобілем ОСОБА_1 було зафіксовано охоронною системою його авто (Star Line AS96), однак до матеріалів відповідний відеозапис не додано.

Крім того, у судове засідання, призначене на 27 квітня 2021 року об 09 год.00 хв. викликався потерпілий ОСОБА_2 , однак до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив.

За змістом статей 279, 280 КпАП України справа про адміністративне правопорушення має розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені в протоколі про таке правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва про Росії», серед іншого, зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Сукупність наведених обставин свідчить про недоведеність матеріалами справи інкримінованих ОСОБА_1 адміністративних правопорушеннь, лише одні протоколи про адміністративні правопорушення не можуть слугувати доказом винуватості особи, до того ж, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості в частині встановлення вини останнього не підтверджені належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, обов`язок щодо збирання яких покладається на працівників поліції, що виключає адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією, тому що відповідно до вимог ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4, 124 КпАП України, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Керуючись ст. ст. 7, 122-4, 124, 245, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КпАП України - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя М.М. Ткач