Справа № 344/2184/21
Провадження № 33/4808/317/21
Категорія 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Томин Н.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,-

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2021 о 20 год 15 хв у м. Івано-Франківську по вул. Короля Данила, 3, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на місці та у лікаря-нарколога у медичному закладі, в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтовано, ухвалену без дотримання вимог КУпАП.

Апелянт вважає, що в основі рішення покладено як доказ протокол про адміністративне правопорушення, який не може бути належним і допустимим доказом, оскільки складений з порушенням. Вказує на те, що протокол містить наявність свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В той же час, до матеріалів справи долучено пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не зазначені в даному протоколі. з чого слідує, що незрозуміло які саме особи були свідками та можуть підтвердити факт адміністративного правопорушення.

Окрім того, в протоколі поліцейським не зазначено яким законом установлено порядок відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апелянт звертає увагу на те, що з відеозаписів долучених до матеріалів справи, не вбачається даних його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, він погоджувався його пройти, був доставлений до медичного закладу для проходження відповідного огляду та зазначає про відсутність свідків в медичному закладі.

Окрім того, апелянт стверджує, що суд розглянув справу за його участю, однак розгляд проведено за відсутності його захисника, хоча він заявляв усне клоптання про відкладення розгляду справи для надання йому часу, щоб отримати правову допомогу та скористатись послугами юриста.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження за відсутності в його діях складу вказаного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Томин Н.В. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутності складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена сукупністю досліджених доказів, які отримані з дотриманням встановленого законом порядку визнав належними та допустимими.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №049533 від 02.02.2021, водій ОСОБА_1 02.02.2021 о 20 год 15 хв у м. Івано-Франківську по вул. Короля Данила, 3, керував транспортним засобом марки «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився на місці та у лікаря-нарколога у медичному закладі, в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Зборовською Б.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Івано-Франківська.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням місця їх проживання та їх власноручними підписами.

Зазначено, що до протоколу додається відео з нагрудного реєстратора DM 4975, ZM 0543, .пояснення свідків, направлення в медичний заклад, постанова.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень по суті правопорушення на підставі ст.63 Конституції України.

В ОСОБА_1 працівником поліції було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що власноручно розписався в протоколі.

Зі змісту вищевказаних відеозаписів, які долучені до матеріалів справи вбачається, що працівником поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зі змістом обвинувачення було ознайомлено та вручено останньому копії відповідного протоколу.

Отже, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст висунутого йому обвинувачення та ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення і долученими до нього матеріалами.

Зокрема, розгляд справи неодноразово відкладався 02.03.2021 року, 23.03.2021 року 06.04.2021 року, зокрема і за заявою ОСОБА_1 (а.с.10), а тому мав можливість належним чином організувати ефективний захист свої прав в суді першої інстанції та мав достатньо часу для укладення угоди із захисником щодо захисту його прав та інтересів в суді.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про забезпечення захисником.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом обвинувачення та мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини справи та наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що 02.02.2021року він після того, як разом з товаришем вжив пиво, то зателефонував своєму сину та сидів біля машини і чекав, коли останній прийде і забере транспортний засіб. Однак, працівники поліції безпідставно, незважаючи, що він не керував транспортним засобом, було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці. Наголошував на тому, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовного того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю доказів досліджених судом.

При вирішенні цього питання суд приймає до уваги, що вищевказані доводи вперше були наведені ОСОБА_1 тільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що свідчить про непослідовність його позиції та викликає недовіру щодо їх правдивості.

Зокрема, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час його складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Оцінюючи вищевказані апеляційні доводи, апеляційний суд приймає до уваги обставини, за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та те, що він не заперечував факт керування транспортним засобом.

Крім того, зі змісту відеозапису, який долучено до матеріалів справи вбачається, що працівники поліції зупинили ОСОБА_1 в той час, коли він керував транспортним засобом.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що безпосередньо під час спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , останній не заперечував, що керував транспортним засобом марки «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 . При спілкуванні працівників поліції з ОСОБА_1 , у поліцейських виникла підозра, що водій перебуває в стані сп`яніння. На місці зупинки транспортного засобу водію ОСОБА_1 було запропоновано у присутності свідків пройти огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою Драгер. На відеозаписах зафіксовано детальне пояснення працівником поліції правил проходження відповідного огляду, які ОСОБА_1 не були взяті до уваги.

Працівник поліції у присутності свідків та водія ОСОБА_1 оглянув прилад Драгер та показав запакований мундштук, за допомогою якого здійснюється перевірка на визначення стану алкогольного сп`яніння, пояснив принцип проведення даної перевірки, та у відповідності до вимог закону роз`яснив порядок проведення даної перевірки.

На відеозаписі зафіксовано декілька спроб ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння без дотримання рекомендацій працівника поліції щодо правильності та вимог продуття приладу Драгер.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 ,як водій транспортного засобу, свідомо не виконував вимоги працівника поліції щодо порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу внаслідок чого жодна із спроб не призвела до отримання відповідного результату.

Крім того, зі змісту відеозапису вбачається, що дії водія транспортного засобу ОСОБА_1 були спрямовані на ускладнення виконання працівниками поліції своїх обов`язків та неможливість отримання об`єктивного результату щодо проведення огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським.

Встановивши, що водій ОСОБА_1 свідомо ускладнює проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу і фактично відмовляється від проходження такого огляду, поліцейським на законних підставах, обґрунтовано було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, на що останній погодився та був доставлений працівниками поліції службовим автомобілем до медичного закладу.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у відповідності до якого ОСОБА_1 був доставлений працівником поліції до КНП «Прикарпатських наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» 02.02.2021 року о 21 год. 00 хв. з ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів (а.с.2).

Разом з тим, зі змісту поведінки ОСОБА_6 у медичному закладі вбачається, що він ігнорував вимоги лікаря щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовлявся здати біологічні зразки сечі та пройти огляд за допомогою технічного приладу Драгер, що обґрунтовано було розцінено лікарем, як відмова від проходження огляду.

Після ухилення від проходження огляду в медичному закладі, ОСОБА_1 доставлено на місце зупинки, де у присутності свідків, яким роз`яснено причини та підстави складення протоколу, оформлено матеріали про адміністративне правопорушення. На відеозаписах зафіксовано підписання ОСОБА_1 відповідних граф протоколу про адміністративне правопорушення та його ознайомлення зі змістом протоколу.

На відеозаписі містяться дані про вручення йому тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, роз`яснено про неможливість ним керування транспортним засобом.

Таким чином, відеозаписи, долучені до матеріалів справи з нагрудних працівників поліції, свідчать про те, що ОСОБА_1 свідомо неодноразово ухилявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі лікарем.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується із діями працівників поліції, оскільки він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та намагався пройти його і вважає, що поліцейські порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вищевказані доводи безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи та були досліджені судом.

Відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і намагався пройти такий огляд як працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу, так і в медичному закладі лікарем.

Перевіряючи вищевказані доводи , апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи.

Так, за своїм правовим змістом, згода водія транспортного засобу пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння полягає в тому, що водій погоджується виконувати та виконує всі законні вимоги лікаря, який проводить такий огляд та які спрямовані на отримання об`єктивного висновку щодо перебування водія у стані наркотичного сп`яніння.

Відмова водія виконувати вимоги лікаря, намагання самостійно контролювати порядок проведення огляду на стан сп`яніння та керувати лікарем і давати йому вказівки щодо визначення певних методів проведення обстеження, безпідставна відмова від здачі біологічних зразків та інші дії, які спрямовані на ускладнення виконання лікарем своїх обов`язків щодо огляду на стан сп`яніння свідчать про те, що водій транспортного засобу фактично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння і не бажає проходити такий огляд добровільно.

Відеозапис, який долучений до матеріалів справи надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбувались, не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.

Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на ігнорування вимог лікаря щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння та свідчили про небажання виконувати рекомендації лікаря і були спрямовані на ускладнення виконання ним своїх професійних обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 266 ч. ч. 2, 3 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення.

Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №049533 від 02.02.2021 року та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , письмові пояснення яких долучені до матеріалів справи, не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі проведення огляду у медичному закладі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не є вагомим доказом у справі щодо обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП за фактом його відмови від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом за внутрішнім переконанням.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв