"11" травня 2021 р. Справа №150/554/20
Провадження по справі №3/150/273/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року с. Мазурівка

Суддя Чернівецького районного суду Вінницької області Суперсон С.П.,

розглянувши питання щодо звільнення від відбування адміністративного покарання у зв`язку і закінченням строку давності виконання судового рішення від 14 грудня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік,-

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду надійшла заява ОСОБА_1 про вирішення питання, щодо подальшого виконання постанови суду від 14.12.2020, відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік.

Дослідивши матеріали судової справи судом встановлено наступні обставини.

В провадженні Чернівецького районного суду Вінницької області перебувала справа № 150/554/20 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, матеріали якої складено відносно ОСОБА_1 . Постановою суду від 14.12.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в

розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 300 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому законом.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 317 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Як свідчать матеріали справи, зазначена постанова суду набрала законної сили 28.12.2020 та згідно супровідних листів суду від 30.12.2020 була скерована до виконання уповноваженим органам.

В березні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з приводу звернення судового рішення до виконання, у зв`язку із чим, судом було скеровано запити до Могилів-Подільського ТСЦ МВС України у Вінницькій області з метою отримання інформації щодо прийняття постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік до виконання та про хід виконання постанови.

У відповідь на запит суду надійшла інформація про те, що до сервісного центру зазначена постанова суду не надходила.

Також судом було скеровано запит до Чернівецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з приводу отримання інформації про хід виконання постанови суду в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн.

У відповідь на вказаний запит суду, органом уповноваженим на виконання постанови суду поінформовано, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчий документ № 150/554/20 від 14.12.2020 до відділу виконавчої служби на виконання не надходив.

Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Поряд із цим, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Системний аналіз основних положень КУпАП, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 КУпАП законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка скерована судом до виконання, однак не прийнята відповідним органом до виконання, що в свою чергу надає надзвичайно широкі можливості для зловживань у процесі виконання цих судових рішень, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»; ст.ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо строків виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, залишивши цим самим за відповідними органами (посадовими особами), уповноваженими забезпечувати виконання таких рішень, право на власний розсуд визначати ці строки, чим створив підґрунтя для можливих зловживань з боку останніх, тому чинна редакція ст. 303 КУпАП підлягає коригуванню.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка розташована у розділі ХІІ «Звільнення від покарання та його відбування» і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) 3 роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості; 3) 5 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин; 4) 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 10 років за особливо тяжкий злочин; 5) 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Поряд із цим, суд враховує також й те, що відповідальність у справах про адміністративні правопорушення встановлюється КУпАП, положеннями якого встановлено строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень в 3 три місяці (ст. 303 КУпАП), однак не врегульовано порядок звільнення особи від призначеного судом покарання при застосуванні давності виконання постанови.

Відтак, у разі якщо особа не ухилялася від відбування призначеного судом покарання, застосуванню підлягають строки, встановлені ст. 303 КУпАП, як спеціальною нормою для справ про адміністративні правопорушення.

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня винесення постанови суду - 28.12.2020 та не перевищувати три місяці, з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

При цьому суд враховує і той факт, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-якої інформації про ухилення ОСОБА_1 від виконання адміністративного стягнення, присудженого постановою суду від 14.12.2020 у справі № 150/554/20.

Відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік , накладеного постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання цього судового рішення.

Керуючись ст. ст. 283, 304, 305 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_2 від відбування адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на 1 (один) рік , накладеного постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 14 грудня 2020 року, у зв`язку із закінченням строку звернення (давності) до виконання цього судового рішення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН