ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої судді Фаріонової О. М.

за участю секретаря Чистої В. В.

особи, яка притягується до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Томай, Леовського району, Молдова, не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Згідно постанови судді, 28 жовтня 2020 року о 18:05 в м. Миколаєві, по просп. Богоявленському, 47, водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів транспортним засобом марки «БАЗ», державний номер НОМЕР_1 в режимі маршрутного таксі по маршруту №53, перевізник ПП «НІС» та перевозив 22 пасажири при кількості сидячих місць 15 з місцем водія, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , чим порушив вимоги абз. 1 п. п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 №956, якою заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

ОСОБА_1 визнаний винним у порушенні правил щодо карантину людей, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з малозначністю адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Зазначає, що він був вимушений везти людей в робочу перевозку в більшій кількості, ніж передбачено, оскільки в Корабельний район м. Миколаєва неможливо дістатися, а йому погрожували заподіянням тілесних ушкоджень, якщо він не повезе людей додому.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В даному випадку, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог абз. 1 п.п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів №641 від 22.07.2020 р. зі змінами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів №712 від 12.08.2020 р., якою заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, додержався вимог ст. 245, 252 КУпАП, та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, підтверджується даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, серії АА №083638 від 28.10.2020 (а.с. 1); даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а. с. 5), рапортом ст. інспектора з ОД відділу УАА в Миколаївській області (а.с. 2).

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 28 жовтня 2020 року о 18 год. 05 хв. в м. Миколаєві, по просп. Богоявленському, 47, водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів транспортним засобом марки «БАЗ», в режимі маршрутного таксі по маршруту №53, перевізник ПП «НІС», та перевозив 22 пасажири при кількості сидячих місць 15 з місцем водія, чим порушив вимоги абз. 1 п. п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 №956.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердив, суду пояснив, що під час робочої перевозки пасажири, які зайшли до салону на вул. Чигріна, незважаючи на зауваження, не хотіли виходити з салону.

Тобто, своїми поясненнями ОСОБА_1 підтвердив, що перевозив пасажирів у кількості більше, ніж сидячих місць у салоні автобусу.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував, що здійснював перевезення пасажирів у кількості більшій, ніж кількості сидячих місць. Але стверджував, що не є водієм ПП «НІС», а перевезення здійснював на прохання сторонньої особи.

Також апеляційному суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 був офіційно працевлаштований на посаду водія маршрутного таксі та чи 28.10.2020, тобто в день складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, взагалі мав право перевозити пасажирів маршрутного таксі.

Дані, які зазначені у цьому протоколі, підтверджуються рапортом працівника поліції та даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що під час зупинки транспортного засобу «БАЗ», поліцейський зайшов до салону маршрутного таксі, де стояли 7 пасажирів, через відсутність місць для сидіння.

Згідно абз. 1 п. п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів № 641 від 22.07.2020 зі змінами, визначеними Постановою Кабінету Міністрів № 712 від 12.08.2020, на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено зелений рівень епідемічної небезпеки, забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Кількість пасажирів, які перевозились, фактично перевищувала кількість сидячих місць, що заборонено в період дії карантину. На відеозаписі бодікамери поліцейського зафіксовано, що у транспортному засобі пасажирів було більше, ніж кількість місць для сидіння, тобто були пасажири, які перевозились у положенні стоячи при заповненні всіх сидячих місць.

Той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та особисто здійснював перевезення пасажирів у кількості, яка значно перевищує установлену межу, хоча він міг і повинен був контролювати кількість пасажирів, свідчить про фактичне порушення ним встановлених правил щодо карантину людей, та запроваджених посилених протиепідемічних заходів.

Враховуючи те, що об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення, а об`єктивна сторона виражається в ухиленні (порушенні) особи від правил, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, такі дії завдають шкоди, як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам громадян.

Також апеляційний суд враховує, що невиконання ОСОБА_1 вимог закону, ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у салоні маршрутного таксі.

Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, а контролювати кількість пасажирів, які знаходяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життя та здоров`я, є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суддею суду першої інстанції повно з`ясовані визначені ст. 280 КУпАП обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення.

Що стосується доводів апелянта про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 22 КУпАП та звільнення від адміністративної відповідальності через малозначність правопорушення, то вони є безпідставними.

Згідно зі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положення статті 33 КУпАП регламентують, що адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Санкцією ст. 44-3 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу у розмірі від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП має передусім превентивний характер, тобто є засобом запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, серед невизначеного кола осіб.

Стягнення за вчинене адміністративне правопорушення накладено у межах санкції статті 44-3 КУпАП. Обставини, які пом`якшують відповідальність, не встановлені.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 поводився зухвало, йому неодноразово робилися зауваження за порушення поведінки, оскільки він проявляв неповагу до суду, висловлювався про безпідставність введених карантинних заходів.

Отже, відсутність критичного ставлення до вчиненого правопорушення вказує на не усвідомлення правопорушником правил щодо карантину людей.

Отже, враховуючи обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій у період карантину в країні, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Вчинене правопорушення не можна визнати малозначним, оскільки в умовах гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у період карантину в країні, ОСОБА_1 піддав ризику зараження пасажирів цією хворобою під час здійснення ним перевезення маршрутним таксі.

За такого, прийняте суддею рішення є законним та обгрунтованим, та відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Фаріонова