Дата документу 24.05.2021
Справа № 937/3477/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2021 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Міщенко Т.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ч. 2 ст. 187 КУпАП,

в с т а н о в и в:

25 березня 2021 року в період часу з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. ОСОБА_1 не прибув на встановлену йому судом реєстрацію до Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Мелітополь, вулиця П. Дорошенко, 1, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Крім того, 13 квітня 2021 року під час перевірки піднаглядний ОСОБА_1 о 02 год. 56 хв. за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , був відсутній, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Крім того, 10 квітня 2021 року під час перевірки піднаглядний ОСОБА_1 о 00 год. 41 хв. за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , був відсутній, чим порушив правила адміністративного нагляду.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справ, про причини неявки не повідомляв, жодних клопотань від нього не надходило.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі «Надточій проти України» Суд зазначив, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відносно нього в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань не направляв, а отже ОСОБА_1 знав про судове провадження відносно нього, однак ним не цікавився, жодних заходів, направлених на обізнаність щодо стану відомого йому судового провадження не вчиняв, а отже не добросовісно користувався належними йому процесуальними правами та не виконував належним чином процесуальні обов`язки, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника на підставі наявних у справі доказів.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187 КУпАП підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серій ВАБ № 029044 від 27.03.2021 року, ВАБ 029057 від 19.04.2021, ВАБ 029058 від 19.04.2021, рапортами співробітників поліції, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_2 , довідкою про звільнення, копією ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.03.2021 про продовження встановленого адміністративного нагляду відносно ОСОБА_1 , листом ознайомлення про оголошення особі, яка звільнилась з місць позбавлення волі, ухвали судді про встановлення адміністративного нагляду та графіком реєстрації, реєстраційним листком, доповідною запискою, копією постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09.03.2021 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 187 КУпАП та призначення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, згідно з якою передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, а саме: нереєстрація в органі Національної поліції, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Згідно з вимогами ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність об`єднання в одне провадження адміністративних матеріалів № 937/3477/21 (3/937/1234/21), № 937/4216/21 (3/937/1516/21), № 937/4217/21 (3/937/1517/21) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номеру 937/3477/21 та розглядати вказані справи одночасно.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення, згідно зі ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступень його провини, майновий стан правопорушника, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу правопорушника, інші обставини в справі, суд вважає необхідним призначити йому адміністративне стягнення у рамках санкції статті, у вигляді максимального розміру штрафу.

Крім того, відповідно до ст. 401 КУпАП з правопорушника також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 33, 36, 187 ч. 2, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Об`єднати адміністративні матеріали № 937/3477/21 (3/937/1234/21), № 937/4216/21 (3/937/1516/21), № 937/4217/21 (3/937/1517/21) у відношенні ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КУпАП в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номеру 937/3477/21 (провадження № 3/937/1234/21).

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня повідомлення про винесення вказаної постанови, в порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області впродовж 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: