Провадження № 33/801/7/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Сувалова Валерія Олександровича

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 481 Митного Кодексу України,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 МК України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок та на користь Подільської митниці Держмитслужби витрати пов`язані зі зберіганням майна у розмірі 116 603 гривень.

Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що згідно АСМО «Інспектор» 20.07.2019 о 16 год 25 хв в зоні митного контролю пункту пропуску «Краківець - Кормова» митного поста «Краковець» Львівської митниці ДФС смугою руху «червоний коридор», у напрямку із Республіки Польща до України, в митному режимі «тимчасове ввезення до 60 днів» в`їхав транспортний засіб марки «PEUGEOT», модель «807» д.р.н. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (перебуває на тимчасовому консульському обліку в Республіці Польща).

Згідно зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу від 20.07.2019 дане ОСОБА_1 , останній зобов`язувався вивезти транспортний засіб за межі митної території України до 30.08.2019.

Автомобіль зареєстрований на території Республіки Литва відповідно до свідоцтва про реєстрацію № НОМЕР_3 , його власником є ОСОБА_2 .

Згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Інспектор» та єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), транспортний засіб марки «PEUGEOT», модель «807» д.р.н. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 з митної території України, станом на 11.11.2019 громадянином України ОСОБА_1 не вивозився та у інший митний режим, згідно вимог законодавства не поміщений.

Відтак вчинив правопорушення, передбачене частиною 6 статті 481 МК України та про що складено протокол про порушення митних правил №0134/40000/19 від 11 листопада 2019 року.

У своєму рішенні суддя місцевого суду вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 МК України доводиться матеріалами справи, зокрема: протоколом про порушення митних правил № 0134/400000/19 від 11.11.2019, витягом з АСМО «Інспектор» ДФС України від 08.10.2019, протоколом про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил № 0134/400000/19 від 12.11.2019, висновком експерта № 2803 від 15.11.2019, протоколом опитування в справі про порушення митних правил № 0134/400000/19 від 12.11.2019, доповідною запискою головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Хмельницької митниці ДФС від 11.11.2020, зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу від 20.07.2019, письмовими поясненнями ОСОБА_1 та письмовими поясненнями ОСОБА_3 .

Не погодившись із судовим рішенням, адвокат Сувалов В.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду від 13.11.2020, а провадження у справі закрити в зв`язку з закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що порушення митних правил, вчинене ОСОБА_1 було виявлено в період, передбачений пунктом 9 5 Прикінцевих та перехідних положень Митного Кодексу України. Таким чином, щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 МК України, підлягає застосуванню адміністративне стягнення за частиною 3 статті 481 МК України. При цьому відповідно до частини 1 статті 522 МК України, справи про порушення митних прави, передбачені, зокрема частинами першою-п`ятою статті 481 МК України, розглядаються органами доходів і зборів, що позбавило суд першої інстанції права розглядати вказану категорію справ.

Звертає увагу га те, що ні Кодексом про адміністративні правопорушення України, ні Митним Кодексом України не передбачена процесуальна процедура звернення до суду щодо стягнення витрат пов`язаних зі зберіганням майна.

Крім цього, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду.

Строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає поновленню, так як в матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поважність причин його пропуску апелянтом.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його неявка в судове засідання за умов його належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає апеляційному розглядові справи, а тому його заява про розгляд справи в його відсутність підлягає до задоволення.

Адвокат Сувалов В.О. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав на умов викладених в ній, просить задовольнити скаргу.

Клопотання захисника адвоката Пономаренка Д.Ю. про відкладення розгляду справи з тих підстав, що він перебуває на лікуванні до задоволення не підлягає, так як поважна причина неявки до суду не підтверджена документально.

Представник Подільської митниці Державної митної служби України Вихристюк В.В. проти вимог апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши захисника і представника митного органу, переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частиною 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За протоколом про порушення митних правил №0134/40000/19 від 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 ставиться у провину порушення митних правил, за що передбачена відповідальність частиною 6 статті 481 МК України.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення, відповідно до диспозицією цієї норми закону, серед іншого, полягає у перевищенні строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування.

Відповідно до вимог статті 489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про порушення митних правил згідно із статтею 495 МК України є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4)висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 МК України підтверджується протоколом про порушення митних правил, який підписаний ним, витягом з АСМО «Інспектор» ДФС України від 08.10.2019, протоколом про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил № 0134/400000/19 від 12.11.2019, висновком експерта № 2803 від 15.11.2019, протоколом опитування в справі про порушення митних правил № 0134/400000/19 від 12.11.2019, доповідною запискою головного державного інспектора відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Хмельницької митниці ДФС від 11.11.2020, зобов`язанням ОСОБА_1 про зворотне вивезення транспортного засобу від 20.07.2019, його письмовими поясненнями та письмовими поясненнями ОСОБА_3 .

Вказані докази є належними та допустимими, оскільки отримані в порядку, передбаченому законом, та прямо чи непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для справи.

З апеляційної скарги вбачається, що обставини викладені у протоколі про порушення митних правил, ОСОБА_1 фактично не заперечуються.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 20.07.2019 в`їхав автомобілем марки «PEUGEOT», модель «807» на територію України, який був придбаний та переданий для користування ОСОБА_3 на 40 днів під усну домовленість. Оскільки у зазначений строк ОСОБА_3 не повернув даний автомобіль, він звернувся в поліцію та в митницю з даного факту.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що дійсно уклав усну домовленість з ОСОБА_1 щодо привезення автомобіля «PEUGEOT», модель «807» та подальшого його розмитнення і передачі в його власність. Домовились, що дана послуга буде коштувати близько 2 700 доларів США. Після домовленості та передачі авансу ОСОБА_1 в розмірі 1 000 доларів США в 20-х числах липня ОСОБА_1 ввіз та передав ОСОБА_3 автомобіль марки «PEUGEOT», модель «807» на литовській реєстрації для ремонту та вказав, що даний транспорт ввезений в режимі «транзит», ним потрібно буде ще раз виїхати за кордон та ввезти для розмитнення. ОСОБА_1 також повідомив, що його послуги будуть коштувати 2 650 доларів США та просив з ним розрахуватись. Після отримання коштів ОСОБА_1 запевнив, що вивезе даний автомобіль з режиму «транзит» та ввезе його для розмитнення і оформлення у його власність. У подальшому він неодноразово нагадував ОСОБА_1 про необхідність вивезення даного автомобіля за межі митної території України, який знаходиться на території «Авторинку». Але наприкінці серпня 2019 року в телефонній розмові ОСОБА_1 сказав, що не буде вивозити автомобіль та напише заяву до поліції, що «начебто» він ( ОСОБА_3 ) перешкоджає ОСОБА_1 вивезенню даного автомобіля за межі митної території України.

Крім того, свідок зазначив, що будь-яких перешкод ОСОБА_1 в користуванні автомобілем він не чинив, автомобіль був залишений на території «Авторинку» (по Вінницькому шосе 12/2Д в м. Хмельницькому), а потім ОСОБА_1 сам його забрав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 29.08.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Хмельницької митниці ДФС з приводу неможливості вчасного вивезення за межі митної території України транспортного засобу марки «PEUGEOT», модель «807» д.р.н. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 у зв`язку із викраденням.

Зазначену інформацію перевірено Хмельницькою митницею ДФС та встановлено, що з приводу крадіжки автомобіля ОСОБА_1 до Хмельницького відділу поліції не звертався, при цьому звертався із заявою про невиконання умови усної домовленості з ОСОБА_3 , що підтверджується листом НПУ ГУНП Хмельницького відділу поліції від 26.09.2019 № 8612/121/119/2019 (а.с.15)

Крім того за наданими НП України ГУНП Хмельницького відділу поліції копії документів, а саме протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.08.2019 та пояснення ОСОБА_1 від 29.08.2019 поліцією встановлено, що ОСОБА_1 продав транспортний засіб марки «PEUGEOT», модель «807» д.р.н. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 за 2 500 доларів США ОСОБА_3 .

За положеннями статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Відповідно до частини 1 статті 380 МК України тимчасове ввезення громадянаминерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Згідно із частиною 1 статті 460 МК України порушень митних правил, передбачених ч.3 ст. 469, ст. 470, ч.3 ст. 478, ст. 481 цього Кодексу внаслідок, аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

У письмових поясненнях причиною невиконання зобов`язання про зворотне вивезення транспортного засобу ОСОБА_1 вказував про те, що автомобілем марки «PEUGEOT», модель «807» користувався ОСОБА_3 , а тому він не мав змоги виконати вимоги МК України. 29.08.2019 він звернувся з заявою про неможливість вивезення транспортного засобу у зв`язку з його викраденням.

Проте як зазначалось вище такі твердження ОСОБА_1 спростовані листом НПУ ГУНП Хмельницького відділу поліції від 26.09.2019 № 8612/121/119/2019 (а.с.15)

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, надані ОСОБА_1 копія протоколу огляду від 09.10.2019, копія пояснень від 09.10.2019, копія талону-повідомлення єдиного обліку № 23267 від 09.10.2019, заяви про повернення транспортного засобу, диск із відеозаписом та фото не є належними та достатніми для засвідчення про те, що ОСОБА_3 перешкоджав ОСОБА_1 у вивезенні вказаного транспортного засобу за межі митної території України в строки, визначені законодавством.

Законом України №2725 VIII від 16.05.2019 статтю 481 МК України викладено в новій редакції. Частина 6 статті 481 МК України у згаданій редакції є чинною з 22 серпня 2019 року і передбачає відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

При цьому обираючи вид та міру стягнення ОСОБА_1 за частиною 6 статті 481 МУ України, судом першої інстанції вірно взято до уваги, що Законом України «Про внесення змін до Митного Кодексу України щодо тимчасового порядку застосування статей 470 та 481» від 19.12.2019 №395-ІХ, та п. 9-5 Прикінцевих та перехідних положень Митного Кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частинами п`ятою та шостою статті 481 МК України, виявлених у період з 22 серпня по 31 грудня 2019 року включно, тягне за собою застосування адміністративного стягнення, передбаченого частиною третьою статті 481 МК України.

Санкцією частини третьої статті 481 МК України передбачено накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Строк зворотного вивезення транспортного засобу за обставинами цієї справи збіг 30.08.2019 (згідно наданого ОСОБА_1 зобов`язання). Тобто з 31 серпня 2019 року ОСОБА_1 не виконував обов`язок вивезти автомобіль за межі митної території України, тобто правопорушення є триваючим.

Моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винною особою або виявлення компетентним органом.

Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_1 до часу складення протоколу 11 листопада 2019 року своє зобов`язання не виконав і продовжив протиправну бездіяльність, таким чином, саме вказана дата є моментом закінчення триваючого правопорушення.

Отже, апеляційний суд вважає, що вчинене ОСОБА_1 триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, слід кваліфікувати за частиною 6 статті 481 МК України.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення з ОСОБА_1 на користь Подільської митниці Держмитслужби витрат пов`язаних зі зберіганням майна у розмірі 116 603 гривень.

Так, в силу частини 1 статті 519 МК України витрати у справі про порушення митних правил складаються з видатків на інвентаризацію, зберігання (пересилання) товарів, транспортних засобів, зазначених у п. 3 статті 461 цього Кодексу, а також з інших понесених митним органом витрат на провадження або розгляд справи.

Стаття 461 МК України містить перелік видів адміністративного стягнення, а частина третя надає перелік: конфіскація товарів, транспортних засобів комерційного призначення - безпосередніх предметів порушення митних правил, товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю (крім транспортних засобів комерційного призначення, які використовуються виключно для перевезення пасажирів і товарів через митний кордон України за визначеними маршрутами та рейсами, що здійснюються відповідно до розкладу руху на підставі міжнародних договорів, укладених відповідно до закону), а також транспортних засобів, що використовувалися для переміщення товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України поза місцем розташування митного органу.

Транспортні засоби особистого користування не виділені законодавцем окремо, оскільки відповідно до п. 57 частини першої статті 4 МК України віднесені до товарів.

Своєчасно невивезений з території України транспортний засіб особистого користування є безпосереднім предметом порушення митних правил та товаром за зберігання якого митниця несла відповідальність та витрати.

Відповідно до частини першої статті 201 МК України, товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем. Тимчасове зберігання товарів під митним контролем здійснюється на складах тимчасового зберігання.

Згідно із частиною сьомою статті 239 МК України, витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 частини першої та у частині п`ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами.

При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п`ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Механізм відшкодування витрат митниць ДФС за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в статті 239 МК України на складах митниць ДФС визначений частиною 1 розділу І «Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС», затверджений наказом МФУ 15.06.2012 №731 з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до ч. 6 розділу II «Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування» витрати на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил та розміщених на складах, що належать митницям ДФС, розраховуються з дня їх фактичного розміщення на цих складах відповідно до Розмірів відшкодування за зберігання на складах митниць ДФС товарів і транспортних засобів, затверджених наказом МФУ 15.06.2012 №731.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вірно прийшов до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 підлягають витрати понесені Подільською митницею Держмитслужби за зберігання товару, а саме транспортного засобу особистого використання марки «PEUGEOT», модель «807» д.р.н. НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , як з власника та особи, яка визнана винуватою у вчиненні митного правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 481 МК України.

Твердження апелянта про закінчення строку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

Не вивезення ОСОБА_1 транспортного засобу, що перебуває на митній території України та щодо якого існує обов`язок вивезення за межі митної території є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов`язку,

Оскільки факт порушення строку вивезення транспортного засобу ОСОБА_1 було виявлено 11 листопада 2019 року і воно, відповідно до частин 1 статті 467 МК України є триваючим, на момент надходження справи до суду першої інстанції 21 квітня 2020 року строки накладення адміністративного стягнення не закінчилися, оскільки такий строк на час розгляду справи судом зупинився.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції не знайшли підтвердження, а тому не підлягають задоволенню, відтак постанову суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, слід залишити без змін.

Керуючи ст. 294 КпАП України, 529-531 МК України, -

постановив:

Поновити захиснику - адвокату Сувалову Валерію Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду від 13 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника - адвоката Сувалова Валерія Олександровича залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 6 статті 481 Митного Кодексу України ОСОБА_1 , - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник