Справа № 331/4624/20
Провадження № 3/219/262/2021
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 січня 2020 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Рибкіна Н.М., розглянувши матеріал, який надійшов з Жовтневого районного суду м.Запоріжжя за підсудністю, надісланого Бахмутським ВП ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, водійське посвідчення НОМЕР_1 , яка працює водієм ПП «Стат-пелегрим», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 023562 від 14.11.2020 року, 14.11. 2020 року, о 13 год. 00 хв., в м. Бахмут по вул. Космонавтів,5 водій ОСОБА_1 перевозив пасажирів в автобусі VOLKSWAGEN НОМЕР_2 за маршрутом «Запоріжжя-Бахмут» знаходився без одягнутої захисної маски чи респіратора на роті, чим порушив постанову КМУ № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2», та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 44-3 КпАПУкраїни встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є банкетною , тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 1 указаного Закону визначено карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Як видно з наданого протоколу ВАБ№ 023562 від 14 листопада 2020 року, в ньому не зазначено яку конкретно норму діючого законодавства ( пункт, частину, статті НПА) постанову КМУ № 211 від 11.03.2020 року, порушив ОСОБА_1 , за що саме його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП.

Крім того, статею 44-3 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за частиною першою та другою. Розгляд матеріалів про адміністративні правопорушення за частиною першою статті 44-3 КУпАП здійснюється судами, за частиною другою - виконавчими комітетами (виконавчими органами) сільських, селищних, міських рад та органами Національної поліції. Із протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається за якою частиною статті 44-3 КУпАП притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В протоколі відсутні докази, що особа, яка притягується до відповідальності, є суб`єктом господарювання.

Стаття 42 ГК України, визначаючи підприємництво як вид господарської діяльності, прирівнює суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність з ознаками підприємницької, до підприємців. Тому, виходячи з цього, поняття суб`єкта підприємницької діяльності слід розглядати крізь призму визначення поняття "суб`єкт господарської діяльності" з урахуванням специфіки, обумовленої зайняттям саме підприємницькою діяльністю. За змістом ч. 1 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання (підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна.

Суб`єктами господарювання (в тому числі підприємцями) визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську (підприємницьку) діяльність. Стаття 3 ГК України окреслює коло відносин, які за своєю природою можуть вважатися господарськими.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова проти України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, суддя також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вказаних обставин приходжу до висновку про повернення адміністративної справи начальнику Бахмутського ВП ГУНП України в Донецькій області для дооформлення.

Керуючись ст. ст. 276, 278 КУпАП,

постановив:

адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП повернути до Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області для дооформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Н. М.Рибкіна