ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3793/21 Головуючий в 1 інст. Клименко Л.В.
Провадження № 33/807/691/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лихосенка Є.О. справу за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - адвоката Лихосенка Є.О. на постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік, та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наступних обставин.

4 липня 2021 року о 22.00 годині, водій ОСОБА_1 , поблизу будинку № 24 по вул. Дніпровській в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом ЗАЗ 110217, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під час безперервної відеофіксації, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

В апеляційній скарзі адвокат Лихосенко Є.О. вважає постанову незаконною, не обґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним доказам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване накладення адміністративного стягнення.

Зазначає, що у вказаний у протоколі день та час до автомобіля ОСОБА_1 підійшли патрульні та попросили його надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий полюс. ОСОБА_1 сидів в автомобілі разом зі своєю дружиною та подругою. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_1 надав необхідні документи патрульним, а через деякий час патрульні нібито виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 взагалі не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише в ході бесіди намагався дізнатися, які саме ознаки у нього виявили, що підтверджується наявними у справі відеоматеріалами.

Крім того, відповідно до наявних у справі про адміністративне правопорушення відеоматеріалів, ОСОБА_1 транспортним засобом взагалі не керував, автомобіль був припаркований.

Посилаючись на норми ст. 7, ст. 245, ст. 251, ст. 283, ст. 284, п.п. 2, 4 ст. 278 КУпАП, а також на п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, оскільки у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 вчинив інкриміноване адміністративне правопорушення, а саме те, що він керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.

Просить постанову скасувати, а провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисника Лихосенка Є.О., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими та засновані на матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №267934 (а.с.1) зазначено, що гр. ОСОБА_1 4 липня 2021 року о 22.00 годині, поблизу будинку № 24 по вул. Дніпровській в м. Запоріжжі, керував транспортним засобом ЗАЗ 110217, реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під час безперервної відеофіксації, чим порушив п. 2.5 ПДР України. Від керування транспортним засобом відсторонений, про повторність попереджений.

Вказаний протокол не є самостійним доказом у справі, а тому суд апеляційної інстанції розглядає вказаний протокол з урахуванням інших матеріалів справи, які підтверджують винуватість ОСОБА_1 .

Так, винуватість ОСОБА_1 підтверджується узгодженими між собою матеріалами справи, а саме: направленням водія транспортного засобу (а.с.3), з якого вбачається, що у водія виявленні ознаки наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення корди нації рухів. Водій ОСОБА_1 від пропозиції пройти огляд відмовився; відеозаписом правопорушення (а.с.6), яким показано обставини інкримінованого правопорушення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не був водієм, а тому не є суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він перебував за кермом транспортного засобу та здійснював керування, що він не заперечував згідно доданого до протоколу відеозапису безпосередньо на місці зупинки.

Не спростовував того, що він керував транспортним засобом ОСОБА_1 і в апеляційному суді.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовує вказане тим, що відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За п.1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 Верховний суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги апелянта встановив: апелянт під час події перебував на місці водія; під час події не заперечував про здійснення керування транспортним засобом; доказів, які свідчили, що автомобілем курувала інша особа матеріали справи не містять.

Крім того, виходячи з рапорту працівника поліції та переглядаючи відеозапис «» встановлено, що водія ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції за непрацюючий стоп-сигнал. Будь-яких заперечень щодо не керування вказаним автомобілем, водій ОСОБА_1 не надав.

Вказане свідчить про те, що автомобілем під час події керував ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, оскільки відеозаписом «» встановлено, що під час спілкування працівників поліції з водієм, виявлено ознаки наркотичного сп`яніння. Працівниками поліції в порядку, передбаченому чинним законодавством запропоновано пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 на неодноразову пропозицію працівника поліції відповіді не надав, ухилявся, що на думку апеляційного суду, розцінюється саме, як відмова від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Відеозаписом «» показано обставини складання протоколу, виконання працівниками поліції вимог КУпАП під час складання матеріалів.

Враховуючи вказане, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо), апелянтом чи його захисником до суду не надали.

Протокол про адміністративне правопорушення, не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 - 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Лихосенка Є.О. залишити без задоволення.

Постанову судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 вересня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/3793/21