КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/2465/21
Апеляційне провадження №33/824/2191/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн на користь держави.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив про те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та у його відмові від проходження огляду в медичному закладі на стан сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується його поясненнями, даними протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №294713 від 14.03.2021 року, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3918238 від 15.03.2021, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, письмовими поясненнями двох свідків, які зазначили, що в їх присутності водій ОСОБА_1 , відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, розпискою про зобов`язання не керувати транспортним засобом протягом 24 годин та залишення транспортного засобу на паркувальному майданчику, рапортом інспектора патрульної поліції, даними довідок про отримання посвідчення водія на право керування та відсутністю повторності вчинення адміністративного правопорушення, а також відеозаписом.

Крім того, свідок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в своїх поясненнях зазначили, що у ОСОБА_1 дійсно були ознаки сп`яніння, а саме: блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей, що не реагують на світло.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Апелянт постанову суду вважає незаконною, не обґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що його вина підтверджується його поясненнями, але він в судовому засіданні зазначав, що відмовлявся від проходження огляду на місці, але просив провести огляд на стан сп`яніння в закладі МОЗ, однак йому було відмовлено.

Апелянт вказує, що відеозапис був нарізаний окремими файлами та не містить безперервного відеозапису подій, а також не містить відомостей про згоду пройти огляд на стан сп`яніння в закладі МОЗ.

Також факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння спростовується відеозаписом, який додали працівники поліції, де він не відмовляється від огляду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Семиполець В.В., вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін з огляду на наступне.

Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 251 КУпАП зазначається, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За даними протоколу про адміністративне правопорушення від 14.03.2021 року серії ДПР18 №294713, 14.03.2021 року о 23 годині 46 хвилин по вул. Європейська, 3 в м. Борисполі, Київської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ-2105», державний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук.

Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в присутності двох свідків він відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З приєднаного до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції було роз`яснено його права, але від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння він відмовився

При цьому, при складанні адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_1 були дотримані вимоги закону і порушень прав та інтересів правопорушника виявлено не було.

З відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння у медичному закладі, однак правопорушник, у присутності двох свідків, відмовився від його проходження

При цьому, ОСОБА_1 працівниками поліції були роз`ясненні наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що працівники поліції дотримались вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Твердження апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер щодо події, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновок місцевого суду про скоєння правопорушником діяння, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зазначені у справі докази підтверджують факт управління ОСОБА_1 транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та його відмову від проходження освідування у медичному закладі.

При цьому, ОСОБА_1 не оскаржувалися дії працівників поліції стосовно, як він вважає, нездійснення повної відеофіксації з початку виконання ними службових обов`язків.

Згідно п. 2.5. Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення, які засвідчені свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з достатньою повнотою досліджені судом на виконання вимог ст. 280 КУпАП, а тому висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, з точки зору суду другої інстанції, є правомірним і відповідає фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, cудом першої інстанції дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283, 284 КУпАП, в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, надана оцінка поясненням ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Семипольця В.В.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №№2,4,7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 245, 252, 256, 268, 278, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015, винесена без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування чи зміни судового рішення місцевого суду про притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про неповідомлення про день та час слухання справи, розгляд справи за його відсутності, з точки зору суду другої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки в тексті постанови зазначена його участь в судовому засіданні 26 березня 2021 року та викладені його пояснення з приводу скоєного правопорушення.

При цьому, правопорушник не звернувся до суду із заявою про виправлення описки у судовому рішенні та не зазначив про це в апеляційній скарзі на постанову.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк