Справа № 266/2341/21
Провадження№ 3/266/846/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. Маріуполь Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Дмитро Геннадійович, розглянувши матеріали, які надійшли з відділу поліції №3 Маріупольського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.187 КУпАП, -
20.04.2021 року до Приморського районного суду м.Маріуполя надійшли адміністративні протокола стосовно ОСОБА_2 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП.
Відповідно до протоколу серія ВАБ №645454 від 18.03.2021 року, ОСОБА_1 18.03.2021 року о 20 год. 20 хв. відносно якого встановлений адміністративний нагляд, був відсутній за місцем мешкання без поважної причини, чим порушив встановлений адміністративний нагляд в частині заборони залишати місце мешкання з 20 год. до 04 год., вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП.
Відповідно до протоколу серія ВАБ №648458 від 06.04.2021 року, ОСОБА_1 05.04.2021 року о 20 год. 18 хв. відносно якого встановлений адміністративний нагляд, був відсутній за місцем мешкання без поважної причини, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП.
Відповідно до протоколу серія ВАБ №648457 від 07.04.2021 року, ОСОБА_1 06.04.2021 року о 21 год. 40 хв. був відсутній за місцем мешкання без поважної причини, чим порушив встановлений адміністративний нагляд в частині заборони залишати місце мешкання з 20 год. до 04 год., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КУпАП.
Постановою судді від 28.04.2021 року об`єднано справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.187 КУпАП, та присвоєно №3/266/846/21 (справа №266/2342/21).
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187 КУпАП підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами серія ВАБ №645454 від 18.03.2021 року, ВАБ №648458 від 06.04.2021 року, ВАБ №648457 від 07.04.2021 року, рапортами працівників поліції, поясненнями ОСОБА_1 , ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.04.2020 року про встановлення відносно ОСОБА_1 адміністративного нагляду, постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 07.10.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.187 КУпАП.
Частиною 2 ст. 187 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення та тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти відсотків заробітку, а в разі, якщо за обставинами справи з урахуванням особи порушника застосування цих заходів буде визнано недостатнім, - адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб.
Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Обираючи правопорушнику вид стягнення, враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь її вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КУпАП, представлені докази підтверджують факт вчинення ним адміністративних правопорушень.
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не сплили.
На підставі викладеного, вважаю необхідним піддати ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу.
З урахуванням вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст.36, 40-1, 187 ч.2, 283 КУпАП суддя -
На постанову суду може бути подано апеляційну скаргу в Донецький апеляційний суд через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з моменту його винесення.
Суддя Д.Г.Пантелєєв