Справа № 428/9471/21
Провадження №3/428/2190/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Бойко Н.В., розглянувши матеріали, які надійшли із Сил і засобів ВКР Служби безпеки України Оперативно-тактичного угрупування «Північ» про притягнення до адміністративної відповідальності за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, посвідчення офіцера ЗС України, НОМЕР_1 , РНОКПП не надано, який проходить військову службу у ЗС України, в/ч НОМЕР_2 , начальника відділення обробки інформації центру зв`язку ОКП зведеного мобільного вузла зв`язку, старшого лейтенанта, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:
01 жовтня 2021 року Силами і засобами військової контррозвідки Служби безпеки України Оперативно-тактичного угрупування «Північ» виявлено та задокументовано факт порушення чинного законодавства про державну таємницю з боку посадової особи начальника відділення обробки інформації центру зв`язку ОКП зведеного мобільного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_1 .
З протоколу № 17/6/1/4-1768нт від 01.10.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 надано допуск до державної таємниці за формою 3, у зв`язку з чим він взяв на себе зобов`язання щодо дотримання вимог режиму секретності, відповідно до Закону України «Про державну таємницю» та пунктів 116, 233, 240 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі Порядок №939).

В порушення взятих на себе зобов`язань, вимог ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» та пунктів 116, 233, 240 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого постановою КМУ від 18.12.2013 № 939, начальник відділення обробки інформації центру зв`язку ОКП зведеного мобільного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_1 вніс без відповідного дозволу на територію (у режимне службове приміщення Центр управління операцією ОКП ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») особистий телефон, який обладнаний камерою фото та відео зйомки, має флеш-накопичувач для зберігання та обробки інформації та доступ до Всесвітньої мережі Інтернет і може використовуватись як канал передачі даних, за що передбачена відповідальність за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак до суду для надання пояснень не з`явився. Надав суду письмову заяву, в якій провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП визнав повністю та просив розглянути справу без його участі.

Ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до диспозиції п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю в частині невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.
В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 26.07.2021 № 177 старший лейтенант ОСОБА_1 , помічник начальника оперативно-технічного відділення штабу військової частини НОМЕР_2 , вважається прибулим до складу сил та засобыв оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У зв`язку з допуском до державної таємниці ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання громадянина України виконувати вимоги режиму секретності та додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю, відповідно до ст. 28 Закону та пунктів 116, 233, 240 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах га організаціях, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі Порядок №939).

Відповідно до Посадової інструкції начальника відділення обробки інформації центру зв`язку (ОКП) зведеного мобільного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 , начальник відділення обробки інформації в мирний та воєнний час відповідає за роботу, дисципліну та збереження державної таємниці усім особовим складом відділення обробки інформації за облік та зберігання кореспонденції й документації, за забезпечення його експлуатаційними матеріалами, документації та звітності, за ведення контрольно-довідкової служби та за своєчасне внесення змін в таблицю адресування та інше.

З огляду на зазначене встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, знайшла своє повне підтвердження у суді, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 17/6/1/4-1768нт від 01.10.2021 року, складеним у присутності ОСОБА_1 , письмовими поясненнями ОСОБА_1 , згідно яких останній провину у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП визнав, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , витягом з наказу командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 26.07.2021 № 177, Посадовою інструкцією начальника відділення обробки інформації центру зв`язку (ОКП) зведеного мобільного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 , затвердженою начальником зведеного мобільного вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 02.10.2021.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії кваліфіковані правильно, оскільки він порушив законодавство про державну таємницю в частині невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці.

При призначенні виду адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а саме, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, не є інвалідом, згідно даних в протоколі про адміністративне правопорушення раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.
В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність, суд визнає повне визнання своєї провини та щире розкаяння.
Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність, судом не встановлено.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу та майновий стан правопорушника, наявності обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, а також - характеру та суспільної небезпеки вчиненого ним правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити мінімальне стягнення у виді штрафу в дохід держави, передбаченого санкцією п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 9, 33, 40-1, 212-2, 221, 276, 277, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та призначити адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп. (Отримувач ГУК у Луг.обл./МТГ м.Сєвєр/21081100; код отримувача (ЄДРПОУ): 37991110; Казначейство України (ЕАП); номер рахунку (IBAN): UА0012499; код класифікації доходів бюджету: 21081100).
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106 (суд.збір) у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього можуть бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Сєвєродонецький міський суд Луганської області.

Суддя Н. В. Бойко