Справа № 359/4957/20 Головуючий в суді І інстанції - Домарєв О.В.
Провадження № 33/824/90/2021 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за спільною апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника Морозова В.Ю. на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

ОСОБА_1 , притягнуто до відповідальності за те, що він, 18 червня 2020 року приблизно о 02 годині 30 хвилин у Бориспільському районі, Гнідинська с/р, по вул. Садова, 7, рухався на автомобілі «Hyundai» номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду у встановленому порядку на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

У спільній апеляційній скарзі захисника Морозова В.Ю. та ОСОБА_1 указано на незаконність постанови судді та необхідність її скасування. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послалися на те, що постанова винесена із порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважали, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань, як сторони захисту, так і ОСОБА_1 щодо перенесення розгляду справи у зв`язку з наявністю обґрунтованих на це підстав, та безпідставно провів розгляд у їх відсутність. Крім того, апелянтами зазначено про те, що працівниками поліції було порушено проведення процедури огляду на стан сп`яніння, з огляду на те, що після відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу йому не було запропоновано проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я, що, на переконання апелянтів, свідчить про порушення працівниками поліції вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП. Також апелянтами звернуто увагу на невірне та нечітке обвинувачення. Указали, що в протоколі про адміністративне правопорушення не сформульовано, який саме огляд ОСОБА_1 повинен був пройти на вимогу поліцейського на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а також на місці чи в найближчому закладі охорони здоров`я. Поряд з цим, на переконання апелянтів, матеріали справи про адміністративне правопорушення складені з великою кількість порушень, а саме в матеріалах справи відсутні відомості про те чи притягувався раніше ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення, відсутнє і направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, довідка про відсторонення останнього від керування транспортними засобами, та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами, а також в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні номери телефонів свідків. Разом з тим, апелянти наголосили, що поза увагою судді місцевого суду залишилась та обставина, що письмові пояснення свідків не були власноручно написані. Вважали, що письмові пояснення свідків не можуть бути взяті до уваги, якщо вони не були надані в судовому засідання під присягою. Поряд з цим апелянтами зазначено також і на зміни в законодавстві, які мали місце в липні 2020 року, у зв`язку із чим, починаючи з 01 липня 2020 року відповідальність, передбачена ч.ч. 1-4 ст. 130 КУпАП скасована, та диспозиція ч. ч. 1-4 ст. 130 КУпАП повністю вилучена з вказаного нормативного акту, що указує на те, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення неможливо кваліфікувати за ст. 130 КУпАП. Просили скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

На неодноразові виклики до суду апеляційної інстанції, а саме: 24.11.2020р., 26.01.2021р., 02.03.2021р., 08.04.2021р., 13.05.2021р. ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. 12.05.2021р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, однак жодних документів, які б підтверджували хворобу ОСОБА_1 ним до заяви долучено не було. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Морозов В.Ю. для участі в розгляді справи, у тому числі і за допомогою відеоконференцзв`язку з Дніпровським апеляційним судом, не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Враховуючи неодноразові повідомлення ОСОБА_1 та його захисника про дату та час розгляду справи з метою забезпечення їх прав на участь у розгляді справи та неодноразові неявки їх до суду апеляційної інстанції, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що спільна апеляційна скарга ОСОБА_1 та його захисника Морозова В.Ю. до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Такий висновок підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення від 18.06.2020, в якому викладені обставини вчинення правопорушення, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, відповідно до якого водій ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер так і в медичному закладі, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер так і в медичному закладі, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу - автомобіля «Hyundai» номерний знак НОМЕР_1 від 18.06.2020р., іншими доказами.

Дослідивши вказані докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення поліцейським порядку огляду на стан сп`яніння, не ґрунтуються як на вимогах нормативних документів, так і на матеріалах справи. Сама процедура пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та фіксація відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду була проведена у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та положень Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що працівником поліції в присутності двох свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу - приладу Драгер. Також працівником поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. При цьому суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була доволі чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови, що указує на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того, як вбачається з вказаного відеозапису ОСОБА_1 мав ознаки сильного алкогольного сп`яніння.

Не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги, які стосуються свідків, що були задіяні у ході фіксації адміністративного правопорушення.

Так, із зазначеного вище відеозапису вбачається, що у ході фіксації вчиненого адміністративного правопорушення були присутні свідки, відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 вчинив у присутності двох свідків. Ці свідки засвідчили таку відмову у протоколі про адміністративне правопорушення та надали письмові пояснення, які знаходяться у матеріалах адміністративної справи. Суд звертає увагу на те, що за своїм змістом письмові пояснення свідків відповідають фактичним обставинам події, об`єктивно зафіксованим на згаданому вище відеозаписі. У зв`язку із цим пояснення свідків визнаються судом належними та допустимими доказами. Посилання ОСОБА_1 та його захисника на відсутність номерів телефонів свідків в матеріалах провадження не спростовує правильність висновків судді щодо необхідності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності розбіжностей та порушень, які були допущені працівниками поліції при оформленні адміністративного матеріалу. Зокрема, відсутність відомостей про те чи притягувався раніше ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення та відсутність довідки про відсторонення його від керування транспортними засобами не спростовує правильності висновків судді місцевого суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також безпідставним є посилання на відсутність направлення ОСОБА_1 на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, оскільки таке направлення було надано ОСОБА_1 та міститься в матеріалах справи (а.с.5). При цьому суд звертає увагу, що за умови відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що було вчинено останнім у присутності свідків, зафіксовано поліцейським за допомогою нагрудної відеокамери та шляхом відбирання пояснень у свідків, поліцейські взагалі позбавлялися обов`язку видавати відповідне направлення. Це узгоджується із п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17.12.2008 р. № 1103, відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення. Аналіз положень пунктів 6 та 8 Порядку дає підстави стверджувати те, що направлення на проведення огляду видається водію, який виявив згоду на проведення такого огляду.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи доводи ОСОБА_1 та його захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить зазначення того, від якого саме огляду він відмовився та що працівниками поліції йому не роз`яснено право пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. Так із переглянутого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер або пройти такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я. При цьому, як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 відмовився від проходження будь - якого огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не грунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про те, що редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП, що діяла на момент ухвалення оскаржуваної постанови та на момент подачі апеляційної скарги, не передбачає відповідальності за дії, які постановлені ОСОБА_1 у вину.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. Під скасуванням акта про адміністративну відповідальність необхідно розуміти видання нормативного акта, яким повністю скасовується караність того діяння, за яке передбачалась адміністративна відповідальність, або встановлюється відповідальність більш м`яка, ніж адміністративна. Між тим, Законом України від 22.11.2018 № 2617 VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності із 01.07.2020 року відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки статті 130 КУпАП була посилена, ці діяння були криміналізовані і підпали під ознаки кримінального проступку. Наведене дає підстави стверджувати про відсутність скасуванняакта, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки така відповідальність була не скасована, а посилена.

У відповідності до положень ст. 58 Конституції України та ч.2 ст.8 КУпАП Закон України від 22.11.2018 № 2617 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»як такий, що посилює відповідальність за діяння, які підпадали під ознаки ст. 130 КУпАП не має зворотної сили, тобто не поширюється на адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП, які були вчинені до 01.07.2020 року. Особи, які вчинили такі правопорушення до 01.07.2020 року, у відповідності до ч.1 ст. 8 КУпАП повинні нести відповідальність за законом, який діяв на час вчинення адміністративного правопорушення, тобто за ч.1 ст. 130 КУпАП у відповідній редакції цього Закону, яка діяла до 01.07.2020 року.

На думку суду Закон України від 17.06.2020 № 720-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» жодним чином не впливає на вирішення питання про відповідальність ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Так, цим законом внесені нові зміни до Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII, а саме виключені пункти/підпункти цього Закону, якими запроваджено нову редакцію ст. 130 КУпАП та доповнено КК України статтею 2861. Між тим, правовий статус ОСОБА_1 у звязку із набранням чинності Законом України від 17.06.2020 № 720-XI не змінився, оскільки він до набрання чинності цим законом підлягав відповідальності за ч.1 ст. 130КУпАП в редакції статті, яка діяла на час вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ч.1 ст. 8 КУпАП, а після набрання чинності цим Законом була відновлена дія того закону у тій же самій його редакції, за яким ОСОБА_1 притягується до відповідальності.

Таким чином зміни у законодавстві в частині відповідальності за діяння, що підпадало під ознаки ч.1 ст. 130 КУпАП, не поширюються на осіб, які вчинили це діяння до 01.07.2020 року, що вказує на відсутність підстав для закриття адміністративної справи щодо ОСОБА_1 відповідно до п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, а в його діях наявний склад вказаного адміністративного правопорушення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника слід залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Щодо доводів ОСОБА_1 та його захисникапро порушення прав ОСОБА_1 у зв`язку з проведенням розгляду справи судом першої інстанції у його відсутність, то слід зазначити, що право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи було поновлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник Морозов В.Ю. неодноразово повідомлялись про дату та час розгляду справи, однак до суду апеляційної інстанції для надання пояснень з приводу складеного протоколу про адміністративне правопорушення жодного разу не з`явились.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина ОСОБА_1 у його вчиненні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Спільну апеляційну скаргу захисника Морозова В.Ю. та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька