ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
28 квітня 2021 рокуСправа №: 695/793/21
Номер провадження 3/695/845/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Степченко М.Ю., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які надійшли з Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №395358 від 21.03.2021 року зазначено, що 21.03.2021 р. о 16-30 год. в м. Золотоноша по вул. Благовіщенська, 117, ОСОБА_1 керував автомобілем «Шевроле Лачеті», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 . ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав та пояснив, що 21.03.2021 р. він підвозив автомобілем свого сусіда на вул. Благовіщенська. Там у сусіда з якимись особами виник конфлікт до якого він не має відношення. Він перенервував та вирішив випити горілки. Так як був на машині, то зателефонував знайомому ОСОБА_2 з`ясувати чи зможе він забрати його авто і відвезти його додому. ОСОБА_2 погодився. Після цього ОСОБА_1 поїхав до магазину, купив 150 гр. горілки, випив, закусив цукеркою. До нього в магазин підійшов ОСОБА_2 і вони вийшли на крильце магазину. В цей час до магазину під`їхав інспектор поліції ОСОБА_3 , побачив ОСОБА_4 п`яним та запропонував пройти освідування. ОСОБА_1 відмовився та пояснив, що він автомобілем п`яним не керував, тому проходити освідування не буде. Свідком відмови був лише ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_2 ствердив суду, що 21.03.2021 р. до нього зателефонував ОСОБА_5 , попросив забрати його та автомобіль, відвезти додому, оскільки він хоче випити. Свідок по приїзду підійшов в магазин до ОСОБА_4 , вийшли з ним на поріг. Поліцейські були біля магазину, розмовляли з хлопцем і дівчиною. До них підійшов інспектор ОСОБА_3 , запропонував ОСОБА_4 пройти освідування. ОСОБА_1 запитав, яка причина освідування, на що інспектор вказав, що на нього вказали, що він керував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не дебоширив, автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не керував, тому відмовився проходити освідування. Також ОСОБА_2 зазначив, що коли інспектор пропонував пройти освідування, то він був одним свідком цієї події. Хлопець і дівчина, які там були, стояли на відстані і не могли, на його думку, чути про що відбувалося спілкування інспектора з ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суддя встановив наступні обставини.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст.7 КУпАП).

За положенням ст.245 КУпАП завданнями провадження у зазначених справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За вимогами ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно положення ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до п.6 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. №1452/735), - огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився проходити освідування в присутності двох свідків, натомість прізвище, ім`я, по батькові та анкетні дані зазначено лише одного ОСОБА_2 , другого свідка в протоколі не вказано, що є порушенням п.6 розділу 2 Інструкції.

Під час розгляду справи судом не знайшов підтвердження належними та допустимими доказами факт відмови проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтвердив факт, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та на їх пропозицію пройти освідування відмовився.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена та не підтвердилася доказами, здобутими під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вище викладеним, враховуючи, що в суду виникли сумніви щодо реальності вчинення особою, що притягується до адміністративної відповідальності, правопорушення, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.130, 247, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП провадженням закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів.

Суддя М.Ю. Степченко