Справа № 127/9754/21
Провадження № 3/127/3061/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №365533 від 26.02.2021, 26.02.2021 о 19.10 год по пл.Гагаріна,2 в м.Вінниці у приміщенні Aura kids club, на другому поверсі працював заклад з організацією дозвілля, що заборонено відповідно до постанови КМУ №1236 від 09.12.2020.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення не визнав, вказуючи, що матеріали справи не містять жодних доказів про організацію дозвілля. При цьому звернув увагу, що в даному приміщенні здійснюють діяльність два підприємці, з одним із яких він перебуває в трудових відносинах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суд дійшов наступного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Частиною 1 статті 44-3 КУпАП («Порушення правил щодо карантину людей») передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма КУпАП носить бланкетний характер і передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, передбачених, іншими актами законодавства, тобто тих приписів нормативно-правових актів, які конкретизовано визначають вимоги та регламентують поведінку осіб на період установленого карантину людей і які саме з об`єктивної сторони за конкретних фактичних обставин можуть бути порушені особою, щодо якої ці приписи містять обмежувальний, заборонний або зобов`язальний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про місце, час вчинення та суть правопорушення, спричинену матеріальну шкоду, а також про свідків і потерпілих.

Згідно вищевказаної статті КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи.

Тобто, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи, в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, органом, уповноваженим на складання протоколів про адміністративне правопорушення надані до суду наступні докази: адміністративний протокол серії ВАБ №365533 від 26.02.2021, пояснення ОСОБА_1 в яких останній відмовився надавати пояснення.

Разом з тим, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, фабула вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить зазначення даних щодо конкретних фактичних обставин вчинення особою правопорушення, тобто не містить відображення об`єктивної сторони його складу, а саме якими діями/бездіяльністю ОСОБА_1 було вчинено дане правопорушення.

Між іншим, як убачається зі фабули цього протоколу, правопорушення вчинено самим закладом. Натомість, враховуючи зміст протоколу з викладом обставин слід зазначити, що чинний КУпАП передбачає відповідальність за вчинення адміністративних правопорушень виключно для фізичних осіб, а тому заклад не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Також, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі не зазначено відомостей про те, який саме пункт зазначеної урядової постанови було порушено, адже як вже зазначалось вище, положення ч.1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетним, тому в протоколі повинна міститись вказівка на конкретно визначені та врегульовані законом правила поведінки, які були порушені/недотримані.

Суд звертає увагу на те, що підпунктом 11 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: проведення дискотек, робота розважальних закладів (нічних клубів), діяльність закладів громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо) з організацією дозвілля, у тому числі проведення святкових заходів, банкетів, майстер-класів, публічних подій.

Наразі, як вказувалося, протокол не містить посилання на конкретний пункт нормативного акту.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст. 251 КУпАП.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyevaу Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinу Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи викладене відзначається, що суд, в силу наданих йому повноважень, не може самостійно розкривати зміст правопорушення, яке ставиться особі у провину, та перекваліфіковувати дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, беручи до уваги наведені недоліки протоколу, які не можуть бути усунені під час судового розгляду.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять підтвердження й того, що ОСОБА_1 зареєстрований відповідно до закону як фізична особа-підприємець та здійснює відповідну господарську діяльність. Відсутні, також, докази на підтвердження обставин перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з суб`єктом господарювання щодо якого існують особливості провадження господарської діяльності на період карантину, наявності у нього повноважень з організаційно-розпорядчої діяльності. Про те, що заклад є юридичною особою та відповідно є суб`єктом господарювання в сфері надання послуг в матеріалах справи також відсутні.

Отже, надаючи оцінку кожному доказу, наявному в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, вважаю, що наданими матеріалами не доведено наявність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 44-3, 221, 247, 277, 283-284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: