Номер провадження: 33/813/635/21
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2021 рокувизнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КпАП України та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком - один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила суд постанову Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2021 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити. Одночасно представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала до суду і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови, посилаючись на те, що під час винесення оскаржуваної постанови суду, ОСОБА_1 присутній не був, копію якої отримав лише 16 березня 2021 року, коли строк на апеляційне оскарження вже сплинув, у зв`язку із чим вважає, що строк апелянтом був пропущений з поважних причин.

В судове засідання апеляційного суду призначене на 11.05.2021 року з`явився представник ОСОБА_1 Сергійчук Майя Миколаївна, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи судом першої інстанції відносно ОСОБА_1 був здійснений за його відсутності, а відомостей про направлення йому копії оскаржуваної постанови суду, матеріали справи не містять. Натомість лише 16 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав копію постанови, тобто коли строк на апеляційне оскарження вже сплинув.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції.

Отже, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Розглядаючи апеляційну скаргу по суті суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 278184 від 25.11.2020 року, відповідно до якого25.11.2020 року о 19:10 год. в м. Одеса, вул. Дегтярна, 18, водій керував автомобілем SsangYong Korando з явними ознаками алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, різка зміна кольору кожного покрову. Від проходження на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager відмовився та від проходженням на стан сп`яніння в медичному закладі також відмовився в присутності двох свідків(а.с.2);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що вказані свідки засвідчили, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння на приборі «Драгер» та в медичному закладі (а.с.3,4);

- диском відеозапису подій, які мали місце 25.11.2020 року (а.с. 5).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2021 рокута порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що обидва свідки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні при складанні адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 не з`явилися у жодне судове засідання суду першої інстанції, а відтак суд безпосередньо не міг дослідити їх пояснення з обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала, також клопотання про виклик і допит вищевказаних свідків у судовому засіданні апеляційної інстанції.

27.04.2021 року у судовому засіданні, апеляційний суд дійшов висновку, що з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин у даній справі, необхідно допитати у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інспектора роти № 6 батальйону № 1 полку Управління Патрульної Поліції в Одеській області Заболотного Вячеслава Григорійовича, який складав протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 (серія ДПР18 № 278184 від 25.11.2020 року).

Однак, в судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 12 год. 30 хв. 11.05.2021 року зазначені свідки до суду не з`явилися і про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили. Оскільки, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 не наполягала на їх повторному виклику, апеляційний суд розглянув справи за наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому, суд зазначає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є належними, достовірними та допустимими, узгоджуються між собою та повністю спростовують позицію представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо їх неналежності.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження тесту за допомогою пристрою «Драгер» є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, з метою перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі апелянтом та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, у суді апеляційної інстанції (11.05.2021 року) був досліджений та відтворений відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який приймав участь в оформленні адміністративних матеріалів.

На вказаному відеозаписі чітко зафіксований момент відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що повністю спростовує версію сторони захисту, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння .

Дії ОСОБА_1 в частині порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, є винними та свідчать про скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Безпідставними є і твердження апелянта про те, що судову повістку про виклик у судове засідання, яке було призначене на 18.02.2021 року ОСОБА_1 не отримував, оскільки за адресою, на яку направлялись повістки останній не проживає.

Так, відповідно до наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я « ОСОБА_1 », адресат отримав судову повістку про виклик до суду на «18.02.2021» - 01.02.2021 року (а.с.9), при цьому, адреса, а саме: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 отримав вказану судову повістку зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. Протокол підписаний власноручно ОСОБА_1 та будь яких зауважень з боку останнього у протоколі - не зазначено.

У своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 не навела будь-яких обґрунтованих доводів на підтвердження того, що працівники патрульної поліції під час складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 діяли неправомірно та порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд визнає вказані докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 25.11.2020 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 Сергійчук Майї Миколаївні строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2021 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра