ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 33/821/3/21 Справа № 705/809/20 Головуючий по 1 інстанції Коваль А.Б.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАПДоповідач в апеляційній інстанції Соломка І.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 р. м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Соломка І.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 705/809/20 відносно ОСОБА_1 , що надійшли з Уманського міськрайонного суду Черкаської області за апеляційною скаргою останнього ,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, постановлено стягнути судовий збір на користь держави в сумі 420,40 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 24.02.2020 о 19 годині 30 в м.Умань по вул. Незалежності, керував автомобілем AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: було чутно різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що місцевим судом розглянуто справу за його відсутності чим порушено його право на захист. Вказує, що він не керував транспортним засобом, в його присутності протокол про адміністративне правопорушення не складався, та свідків на місці події не було. Зазанчає, що протокл про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 , хоча насправді він ОСОБА_1 . Також, вважає, що місцевим судом безпідставно не допитано свідків у справі.

Апелянт ОСОБА_1 не з`явився в судові засідання апеляційного суду 04.12.2020 та 15.01.2021, хоча повідомлявся апеляційним судом за адресою, яка зазначена в його апеляційній скарзі ( АДРЕСА_2 ), а також за місцем реєстрації, яке зазначено в копії паспорта ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , а.с. 4) рекомендованими листами, які поверталися до апеляційного суду, та паралельно простою кореспонденцією.

Також, апелянт ОСОБА_1 неодноразово за вищевказаними адресами викликався в судове засідання для вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, однак жодного разу не з`явився. На запит апеляційного суду, від «Укрпошта» надійшла відповідь, згідно якої за адресою ( АДРЕСА_2 ), яка зазначена в апеляційній скарзі, знаходиться офіс організації, і адресат за вказаною адресою відсутній.

Крім того, апелянт ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказував, що дізнався про оскаржувану ним постанову з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому мав аналогічну можливість дізнатися про місце, день та час слухання справи з сайту «Судова влада України».

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

За таких обставин вважаю, що апелянт ОСОБА_1 відповідно до вимог КУпАП належним чином повідомлявся про час та місце проведення судового засідання щодо розгляду його апеляційної скарги, до апеляційного суду неодноразово не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, що відповідно до вимог ч.6 ст. 294 КУпАП не є перешкодою для розгляду справи за його відсутністю.

Перевіривши матеріали справи, які надійшли з місцевого суду і, обміркувавши над доводами апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані.

Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.

Обґрунтування невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, які містяться в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , є безпідставними та спростовуються наявними по справі доказами, зокрема:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396557 від 24.02.2020, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 24.02.2020 о 19 годині 30 в м.Умань по вул. Незалежності, керував автомобілем AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: було чутно різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України (а.с. 1);

- письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони давали працівникам поліції, та згідно яких в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» та в закладі охорони здоров`я, після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, а тому доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими.

Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом нічим не підтверджені, та не можуть бути підставою для скасування по суті законної постанови місцевого суду.

Згідно ч.1 ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі, тобто виклик в судове засідання свідків є правом суду, а не обов`язком, у зв`язку з чим доводи апелянта про те, що місцевим судом не допитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неспроможними.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396557 від 24.02.2020 складено відносно ОСОБА_1 , 1984 р.н., а не відносно ОСОБА_1 , як про те зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про те, що при складанні протоколу були відсутні свідки є безпідставними та спростовуються: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 396557 від 24.02.2020, в якому зазначені свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та наявні їх підписи, також в матеріалах справи містяться письмові пояснення вказаних свідків.

Апеляційним судом не встановлено жодних об`єктивних обставин, які б свідчили про відсутність свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а тому посилання апелянта на їх відсутність є необґрунтованими та нічим не підтверджені.

Також вважаю, що судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 на захист, оскільки останній належним чином повідомлявся апеляційним судом про слухання справи за двома адресами, але він не виявив бажання з`явитися в судове засідання, під час апеляційного розгляду було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції не вплинула на правильність прийнятого місцевим судом рішення по суті щодо нього.

З огляду на викладене, вважаю, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно. Вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч.1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані вірно. Тому твердження апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідає положенням ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

З врахуванням вищевикладеного, вважаю, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження по справі - відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Соломка