Справа № 461/259/21 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 33/811/228/21 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участі представника Галицької митниці Держмитслужби Дунаса Олега Омеляновича, особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Завади Тараса Романовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Завади Тараса Романовича на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , працюючого директором ПП «Марс», до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України,

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.471 МК та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Вилучені відповідно до протоколу №2438/20900/20 від 24 грудня 2020 року грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 132 шт., що становить 13200 та еквівалентно 372 917,16 грн конфісковано в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

За постановою суду Мірку ОСОБА_2 визнано винним в тому, що 23 грудня 2020 року, близько 23 год. 30 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Грушів» митного посту «Яворів» Галицької митниці Держмитслужби в напрямку «В`їзд в Україну» смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор» прибув автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUSER 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який повертався з приватної поїздки з Республіки Польща в Україну.

Оскільки громадянин обрав для слідування смугу спрощеного митного контролю «зелений коридор», він своїми діями заявив про відсутність в нього будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню, або які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

Перед початком митного контролю гр. ОСОБА_1 заявив про наявність у нього 10000 доларів США.

Під час проведення митного контролю у ОСОБА_1 було виявлено 25500 доларів США, які знаходились в речовому ящику між сидінням водія та пасажира вказаного вище автомобіля. Тобто ОСОБА_1 переміщувалась валюта в сумі 13200 доларів США більше ніж встановлено законодавством у разі слідування громадян смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор».

У наданих письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що під час проходження митного контролю ним було заявлено 10000 доларів США, разом з тим, під час огляду автомобіля в речовому ящику транспортного засобу було виявлено ще 15500 доларів США. Про знайдені в автомобілі гроші йому нічого не відомо, так як даним автомобілем деякий час користувалася його невістка.

Валютні цінності в еквіваленті суми 10000 (десять тисяч) євро були повернуті ОСОБА_1 , однак загальна вартість предметів правопорушення становить 372917,16 грн.

Не погоджуючись з даною постановою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Завада Т.Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року, оскаржувану постанову судді скасувати, провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_3 за вчинення ним правопорушення, передбаченого ст.471 МК України закрити у зв`язку із відсутністю в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності складу зазначеного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова винесена без врахування всіх обставин справи, вказує що ОСОБА_1 надав письмові пояснення, де зазначив про те, що він під час проходження митного контролю ним було заявлено 10 000 доларів США, однак разом із тим, під час огляду автомобіля в речовому ящику транспортного засобу було знайдено ще 15 500 доларів США, про вищевказані кошти йому не було відомо, оскільки його автомобілем деякий час користувалась його невістка.

Вказує, що суд не врахував пояснень ОСОБА_4 , яка є невісткою ОСОБА_1 , яку було допитано як свідка в судовому засіданні, оскільки вони були надані близькою людиною особи, що притягається до адміністративної відповідальності, а тому не можуть бути об`єктивні.

Наголошує, що ОСОБА_1 не заперечує той факт, що ним було здійснено спробу переміщення валюти в сумі 13200 доларів США більше ніж встановлено законодавством у разі слідування громадян смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор», однак слід зазначити, що наведені дії були наслідком того, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність у транспортному засобі коштів на суму 15 500 доларів США, зокрема як вбачається зі змісту протоколу, відповідні грошові кошти знаходились в речовому ящику між сидінням водія та пасажира вказаного вище автомобіля, тобто вказані кошти у сумі 15 500 доларів США не були відшукані безпосередньо у ОСОБА_1 , а були виявлені працівниками митниці у ніші підлокітника транспортного засобу.

Крім того, апелянт вказує, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 26.09.2019 року, транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUSER 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 є власністю ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_1 . Даний транспортний засіб був використаний ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що на вказаний транспортний засіб наявний річний поліс страхування на території ЄС. При цьому вказаний автомобіль перебуває у постійному користуванні невістки ОСОБА_1 і дружини його сина ОСОБА_4 .

Вказує, що як зі змісту пояснень, що були надані працівникам митниці, так і суду чітко вбачається, що кошти в сумі 15 500 доларів США належать на праві власності ОСОБА_4 .

На переконання апелянта, неврахування пояснень ОСОБА_4 , є невмотивованим, оскільки ОСОБА_4 є власником грошових коштів, і саме вона не могла пояснити про їх походження та те, яким чином відповідні кошти перебували у салоні автомобіля, про що ОСОБА_1 не знав та не міг знати.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа підприємець з 17.07.2020, та згідно з податковою декларацією платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 16.01.2021 ОСОБА_4 за податковий (звітний) період 2020 рік задекларувала обсяг доходу у розмірі 778 037, 27 грн. Відтак з наведеного, на думку апелянта, випливає, що належні ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 15 500 доларів США мають повністю законне походження, оскільки одержані нею у якості доходу від зайняття підприємницькою діяльністю.

Зазначає, що порушення митних правил полягає лише в тому, що грошові кошти не було письмово задекларовано ОСОБА_1 і жодних інших негативних наслідків порушення не настало державі не завдано майнової шкоди, збитків у вигляді несплати митних платежів, грошова сума настільки значна, що конфіскація може істотно вплинути на майновий стан родини порушника.

Окрім цього, адвокат в своїй апеляційній скарзі просить суд при вирішенні питання щодо накладення адміністративного стягнення, повернути вилучені згідно з протоколом про порушення митних правил №2438/20900/20 від 24 грудня 2020 року грошові кошти в сумі 13 200 доларів США їх власнику ОСОБА_4 .

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат Завада Т.Р. покликається на те, що за аналогією права, перебіг строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в справі про порушення митних правил починається з наступного дня після дня її винесення.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Заваду Т.Р., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника Галицької митниці Держмитслужби Дунаса М.О., який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зі змісту ст. 283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до вимог ст. 489 МК України, ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п.4 ч.1, ч.2 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 471 МК України, відповідальність настає за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Як вбачається із постанови суду першої інстанції, ці вимоги закону були виконані. Суд, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, належним чином мотивував своє рішення з цього приводу із зазначенням доказів, якими підтверджується дане адміністративне правопорушення.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення стверджується: протоколом про порушення митних правил № 2438/20900/20 від 24 грудня 2020 року, в якому викладена фабула вчиненого правопорушення; актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, в якому містяться відомості про вилучені кошти; письмовими поясненнями особи що притягається до адміністративної відповідальності, з яких вбачається, що останній визнав факт виявлення в автомобілі на якому він переміщався грошових коштів; описом предметів які були вилучені по справі про порушення митних правил №2438/20900/20.

На підставі наведеного, суддя обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, оскільки ОСОБА_1 обравши спрощену зону митного контролю намагався перемістити через митний кордон України товар, який є обмеженим до переміщення.

Що стосується доводів адвоката Завади Т.Р. в інтересах ОСОБА_1 про необґрунтованість призначення ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації вилучених в останнього грошових коштів, як товару, переміщення якого через митний кордон України обмежено, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 , пояснив, що відповідні грошові кошти знаходились в речовому ящику між сидінням водія та пасажира вказаного вище автомобіля, тобто вказані кошти у сумі 15 500 доларів США не були відшукані безпосередньо у ОСОБА_1 , а були виявлені працівниками митниці у ніші підлокітника транспортного засобу, про вищевказані кошти йому не було відомо, оскільки його автомобілем деякий час користувалась його невістка ОСОБА_4 . Зазначив, що кошти в сумі 15 500 доларів США належать на праві власності ОСОБА_4 .

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 26.09.2019 року, транспортний засіб марки «TOYOTA» моделі «LAND CRUSER 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 є власністю ОСОБА_5 , який є сином особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Крім цього, як вбачається із доводів апеляційної скарги даний транспортний засіб був використаний ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що на вказаний транспортний засіб наявний річний поліс страхування на території ЄС, при цьому вказаний автомобіль перебуває у постійному користуванні невістки ОСОБА_1 і дружини його сина ОСОБА_4 .

Таким чином, на переконання апеляційного суду, при вирішенні питання накладення додаткового стягнення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність застосування конфіскації грошових коштів, вилучених відповідно до протоколу №2438/20900/20 від 24 грудня 2020 року.

Відповідно до ст. 471 МК України передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через "зелений коридор", товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Відповідно до п. 6 положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затверджене Постановою НБУ від 02.01.2019 року № 3 з метою реалізації вимог Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлено, що фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Згідно зі ст. 471 МК України за дане правопорушення передбачено накладення адміністративного стягнення в виді штрафу і конфіскації не задекларованих товарів.

Разом з цим, при вирішення питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Апеляційний суд вважає, що при накладенні додаткового стягнення у вигляді конфіскації вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 13200 доларів США суддя зазначених вимог не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. При цьому, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України» зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення щодо Брумареску, параграф 78).

Таким чином, оцінюючи дотримання права на мирне володіння своїм майном, передбаченого ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини виходить із оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини) (пункти 69, 73 рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 31, 34 рішення у справі «Ісмаїлов проти РФ» від 06 листопада 2008 року).

Правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес, проте із урахуванням обставин даної справи, не відповідатиме принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи), а необхідна рівновага не буде забезпечена, якщо відповідна особа буде нести «особистий і надмірний тягар».

Також, апеляційний суд бере до уваги долучені до матеріалів справи медичні документи, що стосуються стану здоров`я онука особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком №29 від 08.09.2020р., відповідно до якого ОСОБА_6 перебуває у стані після хірургічної корекції ВВС: хірургічної пластики ДПШП, решунт ДМШП, недостатність Ао клапана, ТК і клапана ЛА. ХССН І ст.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про конфіскацію безпосереднього предмета правопорушення (валюти в розмірі 13 200 доларів США), суддя не врахував характер та фактичні обставини вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні підтверджено законність належних ОСОБА_4 грошових коштів, які отриманні нею у якості доходу від зайняття підприємницькою діяльністю, шкода, яку ОСОБА_1 потенційно міг завдати державі, була незначною, бо єдине діяння, яке він вчинив полягає у ненаданні митному органу відповідної декларації; не взяв до уваги, що конфіскація вилучених грошових коштів істотно вплине на майновий стан сім`ї ОСОБА_1 , оскільки грошові кошти являються власністю його невістки - ОСОБА_4 та необхідні для подальшого лікування та реабілітації дитини ОСОБА_6 .

З огляду на зазначені вище обставини цієї справи та практику Європейського Суду з прав людини вбачаються підстави для висновку, що застосування до ОСОБА_1 , конфіскації предметів порушення митних правил, що передбачено санкцією ст.471 МК України як безальтернативне стягнення, буде порушенням положень ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки буде непропорційним, не відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі правопорушника і буде очевидно неспіврозмірним практичній ролі "правопорушення та відповідальності".

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ст. 471 МК України слід змінити, конфісковані грошові кошти повернути ОСОБА_1 .

У решті постанову судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокату Заваді Тарасу Романовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Галицького районного суду м.Львова від 26 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Завади Тараса Романовича задовольнити частково.

Постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 26 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України - змінити.

Конфісковані грошові кошти, вилучені відповідно до протоколу №2438/20900/20 від 24 грудня 2020 року, а саме грошові кошти номіналом 100 доларів США в кількості 132 шт., що становить 13200 та еквівалентно 372 917,16 грн. - повернути ОСОБА_1 .

У решті постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф.Романюк