ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/479/21 Справа № 203/363/21 Суддя у 1-й інстанції - Смольняков О. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Тураєвої О.М. на постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року водій ОСОБА_1 18 січня 2021 року о 05.30 год. в м. Дніпрі по пр. Д. Яворницького, 108 керував транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, порушив п. 2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 та захисника, копію оскаржуваної постанови було отримано 23 лютого 2021 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду не зазначено детально ознаки наркотичного сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння. Вказує, що суд допустився суперечностей у мотивувальній частині рішення. Зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, чим було порушено його права. Звертає увагу, що відповідно до протоколу час вчинення правопорушення 05.30 год., а час складання протоколу 05.55 год., при цьому відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_1 відмовився від огляду о 05.55 год.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 18 лютого 2021 року за відсутності учасників справи. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови захисником було отримано лише 23 лютого 2021 року, апеляційна скарга захисником подана до суду першої інстанції 02 березня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що справу було розглянуто за відсутності учасників справи, копію оскаржуваної постанови захисником було отримано лише 23 лютого 2021 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги судом першої інстанції виконані не були.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події провадження у справах про адміністративні правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному.

Згідно ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено два види об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 дійсно відмовився від проходження огляду у медичному закладі.

Разом із цим суд не надав оцінку обставинам, які зумовили саме такі дії ОСОБА_1 , внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, ст. 35 Закону України Про Національну поліцію передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 вказаної статті поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачені законом підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Огляд водія з метою виявлення чи перебуває останній у стані сп`яніння, з точки зору ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» не може бути підставою для зупинки транспортного засобу, так як не може бути візуально встановлено поліцейським під час руху транспортного засобу.

Обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.

Крім того, відеозаписом з бодікамер працівників поліції зафіксовано, що після зупинки ОСОБА_1 та пред`явлення ним документів, працівниками поліції не повідомлено у стані якого саме сп`яніння перебуває ОСОБА_1 , не роз`яснено йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, а лише заявлено вимогу про проходження огляду на стан сп"яніння у медичному закладі.

Також, протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на наявність наступних ознак наркотичного сп`яніння: порушення мови та неприродна блідість обличчя, однак з наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери поліцейського вказані ознаки не вбачаються.

На переконання апеляційного суду, вказані обставини необґрунтовано були залишені поза увагою судом першої інстанції, як такі, що вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовують та можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаною статтею виключають.

Окрім того, ОСОБА_1 18 січня 2021 року протягом двох годин пройшов огляд на стан сп`яніння у КП "Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром" ДОР", що узгоджується з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції, та згідно висновку лікаря нарколога у нього ознак сп"яніння не виявлено.

За цих обставин, суд вважає сумніви про перебування особи у стані сп`яніння необгрунтованими.

Отже, доводи захисника суд апеляційної інстанції вважає такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та заслуговують на увагу.

Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в цій справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно наявності в його діях складу цього правопорушення, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Тураєвої О.М. задовольнити.

Постанову Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот