БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/849/2021 Провадження № 3/497/357/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 року м.Болград

Суддя Болградського районного суду Одеської області, Кодінцева Світлана Володимирівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Городнє, Болградського району, Одеської області, громадянки України, одруженої, не інваліда, ФОП, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , особу якої встановлено згідно паспорту громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого 31 серпня 2002 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_2

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 146498, складеного ДОП Болградського РВП ГУНП в Одеській області, капітаном поліції Кисса Г.П. відносно ОСОБА_1 вбачається, що: "13.05.2021 року о 16:30 годині ОСОБА_1 торгувала в магазині "Неля" по АДРЕСА_2 без вдягнутої захисної маски, чим порушила, п.3.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року зі змінами".

Особа відносно якої складено протокол ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона категорично не згодна з обставинами викладеними в протоколі. Так, дійсно 07.04.2021 року вона знаходилася на робочому місці в с. Городнє. Їй відомо про карантинні заходи, яких вона дотримується, та носить засоби індивідуального захисту маску та гумові рукавички. Коли підійшли працівники поліції, маска була у неї на обличчі, але приспущена, так як вона відчула що в неї запаморочилася голова та забракло повітря, пояснила, що коли їй не вистачає повітря вона приспускає маску для того, щоб нічого не заважало їй та намагається дихати глибоко.

Також ОСОБА_1 зазначила, що має вкрай важке матеріальне становище, а в разі якщо її буде притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, це призведе лише до погіршення і без того вкрай важкого матеріального положення. Просила звернути на вказану обставину увагу, вважала, що в її діях відсутній склад правопорушення, та просила не притягати її до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже, даний склад адміністративного правопорушення є бланкетним, оскільки вказане адміністративне стягнення може застосовуватися лише у випадках передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, в статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 цього Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року до 30 квітня 2021 року на усій території України встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Цими постановами на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, та зазначається їх перелік.

Особа, яка склала адміністративний протокол посилається на пункт 3.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», однак в даній постанові пункт 3.1 - взагалі відсутній, а в підпункті 1 пункту 3 зазначено: "3. З 24 лютого 2021 р. на території України встановлюється жовтий рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється:

1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; [...]".

Також взагалі не відомо, чи саме ч. 1 ст. 44-3 КУпАП мала на увазі особа, яка складала зазначений протокол, адже в протоколі серії ВАБ № 146498 у графі під назвою "склад адміністративного правопорушення" вказано, що: "[...] ОСОБА_1 торгувала в магазині " ОСОБА_2 " [...] без вдягнутої захисної маски[...]". За змістом зазначеного протоколу серії ВАБ № 146498 слідує, що особа відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Тобто зазначений зміст правопорушення не відповідає фабулі інкримінованого в якості публічного обвинувачення ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 44-3 встановлена адміністративна відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: [...] частина друга статті 44-3 [...].

Тобто не зрозуміло, яку саме норму законодавства України порушила особа, відносно якої складено адміністративний протокол ОСОБА_1 , оскільки фабула правопорушення не відповідає змісту правопорушення за ч.1 ст. 44-3 КУпАП. Таким чином суд позбавлений можливості ідентифікувати суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

Так, протокол про адміністративне правопорушення не містить формулювання об`єктивної сторони (відповідної фабули) частини 1 статті 44-3 КУпАП, яка висунута в якості публічного обвинувачення ОСОБА_1 , а лише посилання на частину 1 статті 44-3 КУпАП, на пункт 3.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року, що позбавляє суд можливість перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке на думку особи, якою складено адміністративний протокол, вчинено ОСОБА_1 .

Серед ознак, які мають бути відображені при викладені суті даного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту (статті, частини, пункту, підпункту), яким встановлюється відповідні правила (заборони) та яких особа, що притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималась, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Статтею 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема - нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На думку суду, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 ч.1 КУпАП не здобуто належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні зазначеного правопорушення.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 44-3 ч.1 КУпАП слід закрити.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 9, 62 Конституції України, ст.ст.9-11, 33, 44-3, 221, 245, 247 п. 1, 251, 266, 283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя С.В.Кодінцева