ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куценко О.В.,

за участю секретаря Чоботаренко Т.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Васюка М.М. на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року, якою відносно

ОСОБА_1 , громадянки України, в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, проспект Миру,46/1,

закрито справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії МК №030 від 01 березня 2021 року, складеного Головою Ради адвокатів Миколаївської області Антипченком В.К., про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, яке виразилось в тому, що вона виконуючи обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), перебуваючи на своєму робочому місці по проспекту Мира,46/1 в м. Миколаєві, діючи умисно всупереч вимогам ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», листом від 06.01.2021 року №77 безпідставно відмовила у наданні інформації та копій документів на адвокатський запит адвоката Васюка М.М. від 15.12.2020 року.

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи справу про адміністративне правопорушення суддя місцевого суду вказав, що фактично обидва учасники провадження - і в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), і адвокат Васюк М.М., який діяв в інтересах свого клієнта НВ ТОВ «Агро-Інтер», керувались нормами спеціальних законів, що регулюють їхню діяльність, які не мають переваги у їхньому застосуванні один перед одним. Вказав, що адвокат звернувся з адвокатським запитом в інтересах клієнта саме в рамках виконавчого провадження №42508495, в якому НВ ТОВ «Агро-Інтер» є боржником, виконуючи функції представника боржника по виконавчому провадженню. Тобто між учасниками провадження склались правовідносини, що регулювались процедурою примусового стягнення, тому ОСОБА_1 правомірно застосовано норми ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» та відмовлено у наданні інформації на адвокатський запит, оскільки, відповідно до вказаного закону повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, до якого обов`язково додається витяг з договору.

Не погоджуючись з постановою судупотерпілий адвокат Васюк М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

На думку апелянта, суддя суду першої інстанції безпідставно застосував вимоги Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на ст. 18, 19 даного закону.

Вважає, що вказані норми не підлягають застосуванню, оскільки, правовідносини між адвокатом та органом виконавчої служби врегульовані виключно вимогами ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а особа яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана була виконати вимоги ч. 2 ст. 24 Закону та надати інформацію, копії документів.

Зазначає, що представництво у виконавчому провадженні та реалізація повноважень адвоката шляхом направлення адвокатського запиту є різними законодавчими нормами, а за такого необхідно було застосувати виключно норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Окрім того апелянт звертає свою увагу, що згідно рішенні №75 Ради адвокатів України від 21 вересня 2020 року було затверджено, що відмова Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а також будь-яких інших осіб, у розгляді та задоволенні адвокатського запиту не додання до нього (до долученого ордеру) витягу з договору про надання правової допомоги є неправомірною.

На вказану апеляційну скаргу, особа відносно якої закрито справу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 подала заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката Васюка М.М. на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року.

Вважає рішення судді суду першої інстанції мотивованим, законним та таким, що відповідає високим вимогам і стандартам, які висуваються до діяльності судової влади зі здійснення правосуддя.

Вказує, що ОСОБА_2 у адвокатському запиті акцентував свою увагу саме на зверненні за копіями матеріалів виконавчого провадження №42508495, під час надання правової допомоги НВ ТОВ «Агро-Інтер». Яке є боржником у вказаному виконавчому провадженні.

Посилаючись на лист директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №9257/20.4.1/32-20 від 15 грудня 2020 року, вказує, що ним чітко здійснено системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у спірному питанні, яке стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, і розмежовано адвокатський запит, як професійне право адвоката, визначене п. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та представництво сторони виконавчого провадження, яке належним чином посвідчують, зокрема долученим до ордеру договору або витягу з договору про надання правової допомоги, що і мало місце у вищевказаному адвокатському запиті.

Зазначає, що доводи апелянта з приводу доцільності взяття до уваги рішенні №75 Ради адвокатів України від 21 вересня 2020 року, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на те, що за своєю правовою природою рішенні Ради адвокатів України не є правовим актом, не утворює та не може за своєю суттю утворювати норми права, а лише роз`яснює доцільність застосування норм матеріального права при здійсненні адвокатами професійної діяльності.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

При винесенні оскаржуваної постанови про відмову в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної власності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст. 176, 177 та 229 КК України, ст. 51-2 КУпАП.

Частинами 1 та 2 ст. 15 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ст.14 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників.

Повноваження адвоката, як представника посвідчуються ордером, дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката, як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій, як представника сторони виконавчого провадження.

В даному випадку підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, стала відмова начальника в. о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семчук Н.О. у наданні інформації та копій документів на адвокатський запит адвоката Васюка М.М. від 15 грудня 2020 року.

Диспозицією ч. 5 ст. 212-3 КУпАП передбачено наступний склад адміністративного правопорушення: неправомірна відмова в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2020 року за вих.. № 69 адвокат Васюк М.М. звернувся з адвокатським запитом до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за змістом якого у зв`язку із наданням правової допомоги Науково-виробничому товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» просить надати копії документів, що знаходяться у виконавчому провадженні 42508495. До адвокатського запиту адвокатом Васюком М.М. було долучено завірена копія ордера та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Як слідує із відповіді від 06 січня 2021 року в. о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семчук Н.О., вона повідомила адвоката та боржника НВ ТОВ «Агро-Інтер», що сторони та представники мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у прийомні дні на підставі письмової заяви, а також зауважено, що відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» до ордера обов`язково додається витяг з договору про надання правової допомоги, який адвокатом не був долучений.

Згідно положень ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатський запит це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги Клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

В даному випадку, до поданого адвокатом Васюком М.М. адвокатського запиту було додано посвідчену копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, посвідчену копію ордеру про надання правової допомоги, про що зазначено в додатках до адвокатського запиту.

Разом з тим, суд обґрунтовано вказав, що адвокат Васюк М.М. звернувся з адвокатським запитом в інтересах клієнта в рамках виконавчого провадження №42508495, в якому НВ ТОВ «Агро-Інтер» є боржником. Таким чином, звертаючись із запитом про надання йому копій виконавчого провадження, адвокат виконував функції представника боржника по виконавчому провадженню, тобто між учасниками провадження склались правовідносини, що регулювались процедурою примусового стягнення, тому ОСОБА_1 правомірно застосовано норми ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» та відмовлено у наданні інформації на адвокатський запит, оскільки, відповідно до вказаного закону повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, до якого обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.

За такого, суд дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Семчук Н.О. правомірно керувалась нормами ч. 3 ст. 16 вказаного Закону України «Про виконавче провадження», оскільки адвокатом до ордера не було долучено витяг з договору, із зазначенням повноважень адвоката на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження.

Вказана стаття Закону є спеціальною нормою, яка врегульовує представництво сторін виконавчого провадження, зокрема повноваження адвоката як представника сторони виконавчого провадження, та визначає чіткий перелік документів, що мають додаватись до запиту адвоката.

Разом з тим нормами ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних ociб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Тобто Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» регулює відносини з подачі адвокатського запиту, як професійного права адвоката, визначеного п. 1 ст. 20 вказаного Закону.

В свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» регулює відносини з підтвердження повноважень адвоката, як представника сторони виконавчого провадження.

Аналізуючи норми вищезазначених законів слід дійти висновку, що однією із умов реалізації права адвоката як представника сторони виконавчого провадження є надання належним чином оформлених документів, які посвідчують повноваження адвоката як представника сторони виконавчого провадження, зокрема, договору або витягу з договору.

Разом з цим, у разі надходження до територіальних органів державної виконавчої служби запитів адвокатів щодо надання відповідної інформації не у межах здійснення виконавчого провадження, такі запити розглядаються у встановленому порядку та документи, що посвідчують повноваження адвоката як сторони виконавчого провадження не вимагаються.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що надаючи відповідь на вищевказаний адвокатський запит, в. о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семчук Н.О. діяла в межах своїх повноважень і у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, а тому суд правомірно закрив провадження у справі на підставі ч.1 п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого адвоката Васюка М.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року, якою відносно ОСОБА_1 , закрито справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Куценко О.В.