Справа №583/3309/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 33/816/36/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Шумарової О. О., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/3309/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2020, якою на

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника адвоката Діброви К. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки він взагалі не має жодного відношення до викладених у протоколі та постанові обставин керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, матеріали складені на іншу особу, відсутні пояснення понятих. Крім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він не повідомлявся про час і місце розгляду справи, а про наявність постанови дізнався тільки в кінці жовтня 2020 р.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2020 на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_3 18.07.2020 о 06:28 в м. Охтирка Сумської області по вул. Київській керував мопедом Ямаха д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, продув газоаналізатора Drager Alcotest 6810, тест № 611, показник якого становить 1,63 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_3 і його захисника Діброви К. Ю., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (ст. 248, ч. 1 ст. 268 КУпАП). При цьому повістка вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи (ч. 1 ст. 277-2 КУпАП), а згідно п. 3 ст. 278 КУпАП суддя при підготовці до розгляду справи вирішує, крім іншого, таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Однак вказані вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП) не дотримані суддею суду першої інстанції і розгляд справи відбувся за відсутності належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце судового розгляду, що унеможливило ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення через істотне порушення його особистих прав і законних інтересів, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшов до суду 16.09.2020 і його розгляд відбувся у день визначений працівниками поліції без направлення судової повістки.

Внаслідок неналежного повідомлення ОСОБА_3 не був присутній під час прийняття суддею рішення, а про наявність постанови дізнався тільки в кінці жовтня 2020 р., подавши апеляційну скаргу 10.11.2020, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, так як цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Така засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»), а тому не дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення у рішенні КСУ від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу), де формулюючи незаперечне право особи на судову присутність, Суд керувався правовими постулатами «доброї совісті» (bonae fidei), оскільки для громадян не може бути жодних перешкод об`єктивного характеру, якщо відбувається розгляд в суді індивідуально-конкретної справи.

Присутність особи, яка має право брати безпосередньо участь і виступати у суді, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, у передбачений законом строк і порядок оскаржити постанову по справі, є невід`ємним правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, а для суддів усіх інстанції важливим елементом законного і справедливого правосуддя. Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), заява № 14448/88); п. 38 рішення ЄСПЛ від 23.10.1996 у справі «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland), заява № 17748/91). У іншій справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03, п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008), ЄСПЛ констатував, що «принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. У провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_3 , внаслідок чого постанова підлягає безумовному скасуванню через порушення норм процесуального права, а апеляційна скарга у цій частині задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що постанову суддею суду першої інстанції винесено з порушенням норм також і матеріального права, оскільки він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і у судовому рішенні, то вони також є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а постанова судді скасуванню і з цих підстав, виходячи з наступного.

Так, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236496 від 18.07.2020, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_3 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР і відповідно вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, такі висновки судді суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не вмотивовані та не ґрунтуються на законі.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає, зокрема, за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння. Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення вказаних дій, обов`язковою та необхідною умовою є встановлення факту керування т/з цією особою.

Відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (ч. 1 ст. 130 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

ОСОБА_3 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у ході апеляційного розгляду справи категорично заперечив і пояснив, що жодного відношення до подій, викладених у протоколі та постанові судді, він не має, так як 18.07.2020 він будь-яким т/з не керував, у власності чи користуванні т/з не має, з працівниками поліції не спілкувався, посвідчення водія у нього не вилучалося і знаходиться вдома.

Свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, неодноразово викликалася у встановленому законом порядку до апеляційного суду для надання показань безпосередньо в судовому засіданні для усунення протиріч, але до суду вони так і не з`явилися та про причини своєї неявки не повідомили.

З аналогічною метою у передбачений процесуальними нормами спосіб до апеляційного суду також неодноразово викликався і працівник поліції ОСОБА_6 , який склав протокол про адміністративне правопорушення, але останній в судове засідання теж не з`явився і будь-яких пояснень з приводу наявних у справі сумнівів та протиріч не надав.

Виходячи з усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 25.04.2013 у справі «Еркапіч проти Хорватії» (Erkapic v. Croatia), заява № 51198/08) з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п. 1 ст. 6 Конвенції, згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції», апеляційний суд вважає, що безпосередні показання ОСОБА_3 в апеляційному суді мають більше значення (пріоритет) для встановлення істини у справі та факту винуватості/невинуватості останнього у порушенні ПДР.

Необхідно зауважити, що апеляційним судом використані всі можливі передбачені законом заходи для того, щоб максимально сприяти свідкам у явці в судове засідання, що призначене в режимі відеоконференції із Охтирським міськрайонним судом Сумської області, який є найбільш наближеним до місця проживання свідків та несення служби працівника поліції.

Решту зібраних доказів у справі становлять лист паперу невідомого походження (а. с. 3), який не містить жодної інформації окрім слів «м. Охтирка вул. Київська Б54» та акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, які також є недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення щодо вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю об`єктивного взаємозв`язку і узгодженості цих доказів з іншими доказами, безпосередньо дослідженими в суді апеляційної інстанції, у їх сукупності.

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ відповідно вимог ст. 252 КУпАП, апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236496 від 18.07.2020 складений без дотримання вимог закону, так як працівники поліції склали цей процесуальний документ без наявності на те правової підстави керування ОСОБА_3 т/з і встановлення його особи, так як протокол і акт огляду складені відносно особи з прізвищем « ОСОБА_7 », хоча правильним є прізвище « ОСОБА_8 ».

Крім того, відносно ОСОБА_3 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236496 від 18.07.2020 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що він керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, але суддя суду першої інстанції дійшла висновку про порушення водієм вже п. 2.9а ПДР.

Таким чином, викладені суддею суду першої інстанції у постанові обставини вчинення правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки протокол хоча і складений за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, однак при його складанні працівник поліції вказав про порушення водієм п. 2.5 ПДР, тобто суддя на власний розсуд у своїй постанові змінила зміст протоколу в частині порушеного пункту ПДР (з п. 2.5 на п. 2.9а), що завадило ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно правової позиції ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення в судовому засіданні не встановлено. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_3 умисних дій, направлених на порушення п. 2.5 ПДР.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2020.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.09.2020 відносно ОСОБА_2 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.