Справа №583/3828/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Плотникова Н. Б.
Номер провадження 33/816/69/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Шумарової О. О., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/3828/20 за апеляційною скаргою захисника БАБИЧА М. В. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2020, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Бабича М. В.,

В С Т А Н О В И В:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат БАБИЧ М. В. просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 порушив п. 2.9 ПДР, однак не конкретизовано, які саме вимоги цього пункту він порушив. При цьому суд не мав права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2020 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 11.10.2020 о 16:10 в с. Молодецьке вул. Молодецька Охтирського району керував мопедом Альфа д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Бабича М. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Рішення про накладення стягнення на ОСОБА_2 прийнято суддею 19.11.2020, а апеляційна скарга подана 30.11.2020 наступний робочий день після спливу передбаченого ч. 2 ст. 294 КУпАП строку 29.11.2020 (вихідний день неділя), тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236398 від 11.10.2020, ОСОБА_2 притягується до адміністративної відповідальності за те, що він керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 ПДР і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за керування т/з у стані алкогольного сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, що кореспондується з вимогами п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві заборонено керувати т/з у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом із тим, особою, що складала зазначений вище протокол, незважаючи на бланкетну норму закону та всупереч вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, не вказано який саме конкретний підпункт п. 2.9 ПДР порушив ОСОБА_2 , який передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказаний у протоколі п. 2.9 вказаних Правил містить декілька встановлених водію заборон (підпункти а-е), що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Розглядаючи справу, незважаючи на відсутність у протоколі необхідного посилання на конкретний підпункт п. 2.9 ПДР, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції у своїй постанові на власний розсуд конкретизувала зміст протоколу та визнала ОСОБА_2 винним у порушенні п. 2.9а, наклавши на останнього відповідне стягнення, визначене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Крім того, порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236398 від 11.01.2020 є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ з огляду на вимоги ст. 252 КУпАП, апеляційний суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236398 від 11.01.2020 складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

Показання допитаних апеляційним судом свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківка показників огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Drager» та відеозаписи, на думку апеляційного суду необхідно вважати недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та умотивованого судового рішення щодо вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю об`єктивного взаємозв`язку і узгодженості цих доказів з іншими доказами, безпосередньо дослідженими в суді апеляційної інстанції, у їх сукупності.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини і судову практику ЄСПЛ, відповідно до якої збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, при відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, постанова судді є необґрунтованою і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушенням норми процесуального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику БАБИЧУ М. В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2020.

Апеляційну скаргу захисника БАБИЧА М. В. задовольнити.

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.11.2020 відносно ОСОБА_5 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуРунов В. Ю.