Справа № 756/3451/21
Провадження № 3/756/2416/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №135831, 19 лютого 2021 року о 16 год. 40 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Honda» моделі «CR-V» державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по просп. Героїв Сталінграда, 1-А, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Renault» моделі «Megane» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. При дорожньо-траснпортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 порушив п. 2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, що передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України).

ОСОБА_1 та його представники у судове засідання з`явилися, вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнали, пояснивши наступне. ОСОБА_1 зауважив, що рухався у другому ряді, при цьому ніяких обгонів чи випереджень не здійснював, швидкість руху була приблизно 45 км/год. Раптом відчув нібито наїхав на якусь ямку, після чого подивився у дзеркало заднього виду та побачив серед дороги зупинений автомобіль, а інші автомобілі почали мені подавати звуковий сигнал у зв`язку з чим я зупинився. Увімкнувши аварійну сигналізацію пішов до автомобіля, який стояв посеред дороги та побачив, що автомобіль сірого кольору марки «Рено» має пошкодження переднього бамперу та крила зі сторони водія. На своєму автомобілі була ледь помітна подряпина.

Крім цього, ОСОБА_1 були подані у судовому засіданні 17.05.2021 письмові пояснення, в яких, зокрема, останній вказує, що іншим учасником ДТП - ОСОБА_2 було вказано в поясненнях до протоколу, що ОСОБА_1 виконує поворот праворуч на Північний міст, однак вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки він рухався прямо в сторону Подолу , відповідно виконувати поворот на Північний міст у нього не було необхідності. Разом з цим, правопорушник пояснює щодо подряпини, яка є на його підкрилку. Він зазначає, що така ж подряпина міститься і на лівому підкрилку, які утворились за декілька місяців до ДТП, коли ОСОБА_1 заїхав на засніжену ділянку дороги, з якої не міг виїхати і за допомогою підкладених гілок під задні колеса утворились вказані подряпини. У зв`язку з вищевикладеним просить закрити провадження по справі.

Адвокатом правопорушника ОСОБА_1 - Криганом А.В. подано заперечення, в яких останній вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №135831 є необґрунтованим. Так, останній акцентує увагу на тому, що у протоколі не зазначено, яку саме зміну напрямку руху виконував ОСОБА_1 , а також не зазначено в яку сторону здійснював зміну напрямку руху. Також, на схемі ДТП, що міститься в матеріалах справи, не зафіксовані сліди гальмового шляху коліс. Разом з цим, у поясненнях, що додані до матеріалів справи, не вказано ПІБ, посаду, звання працівника поліції, що відібрав такі пояснення.

У судове засідання також з`явились інший учасник ДТП- ОСОБА_2 та його адвокат, які наполягали на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Представником іншого учасника ДТП ОСОБА_2 - адвокатом Євсюком С.О. були подані письмові пояснення, в яких останній вказує, що ОСОБА_2 рухався на автомобілі «Рено Меган» у середньому ряді і перед заїздом на Північний міст з лівої сторони ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Хонда СР-В», з крайнього лівого ряду почав повертати праворуч на Північний міст, не переконався у безпеці свого маневру та здійснив наїзд на автомобіль ОСОБА_2 у зв`язку з чим автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Так, ОСОБА_2 та адвокат Євсюк С.О. вважають ОСОБА_4 винуватим у вищезазначеному адміністративному правопорушенні та просять притягнути останнього до адміністративної відповідальності.

Вивчивши та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Частиною 2ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. ст. 7, 245 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Статтею 252 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КпАП України покладає на орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення обов`язок з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Згідно із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується ЄСПЛ при оцінці доказів, такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

За змістом положень ч. 1 ст. 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, що узгоджується з відповідною практикою ЄСПЛ.

При цьому за положеннями КпАП України обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання відповідних доказів на підтвердження викладених у ньому відомостей покладається на особу, яка уповноважена на оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Статтею 9 КпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком)визнається протиправна,винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 124 КпАП України (у редакції на час вчинення адміністративного правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Статтею 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч. 1 ст. 58 Конституції України).

За положеннями ч. 1 ст. 8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають (ч. 2 ст. 8 КпАП України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Аналізуючи наведені положення Основного Закону та рішення Конституційного Суду України, суд дійшов висновку, що дія КпАП України в редакції від 17 березня 2021 року не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання чинності цією редакцією.

Позаяк станом на час вчинення адміністративного правопорушення діяла вищезазначена редакція ст. 124 КпАП України, з огляду на зазначене, саме вказана вище редакція норми ст. 124 КпАП України підлягає застосуванню у цій справі.

ОСОБА_1 , згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №135831, інкримінується порушення вимог 10.1, 2.3.Б Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КпАП України.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За змістом статей 279, 280 КпАП України справа про адміністративне правопорушення має розглядатись лише у межах тих обставин, які зазначені в протоколі про таке правопорушення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва про Росії», серед іншого, зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Слід зазначити, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №135831 не убачається, яку саме зміну напрямку руху виконував ОСОБА_1 , а також не зазначено в яку сторону здійснював зміну напрямку руху. Крім того, патрульними не було долучено до протоколу відеозапис з нагрудної камери АА00690, хоча зазначається, що даний відеозапис додається.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 19 лютого 2021 року він рухався автомобілем марки «Honda» моделі «CR-V» державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , по просп. Героїв Сталінграда, 1-А у другому ряді, при цьому ніяких обгонів чи випереджень не здійснював.

Відповідно до пояснень іншого учасника ДТП ОСОБА_2 , вбачається, що він рухався на автомобілі «Рено Меган» у середньому ряду і перед заїздом на Північний міст з лівої сторони ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки «Honda» моделі «CR-V» , з крайнього лівого ряду почав повертати праворуч на Північний міст, не переконався у безпеці свого маневру та здійснив наїзд на його автомобіль.

Однак з схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , розташований на роздільній лінії середньої та крайньої правої полоси для руху, при цьому, місце зіткнення автомобілів відповідно до схеми місця ДТП зафіксовано на середній полосі, по якій рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_2 .

У судовому засіданні суддею на робочому комп`ютері було досліджено записи, що містяться на флешці, наданій захисником Нечитайла Ф.М., яка долучена до матеріалів справи.

З наданих ОСОБА_1 пояснень та фотокарток на автомобілі останнього не виявлено жодного сліду від зіткнення з автомобілем «Рено Меган», в свою чергу, іншим учасником ДТП ОСОБА_2 було надано суду фотокартки з пошкодженням лише своєї машини, а пошкодження на іншому автомобілі останній не зафіксував.

Крім того, як вбачається з доданих учасниками провадження фотокарток, на автомобілі ОСОБА_2 досить судтєве пошкодження з напів вирваним та пом`ятим крилом, а отже, виходячи з наявності таких пошкоджень, зіткнення повинно було завдати механічних пошкоджень не тільки автомобілю ОСОБА_2 , а й досить вагомих пошкоджень автомобілю ОСОБА_1 , однак будь-які докази щодо пошкодження автомобіля останнього - відсутні, а подряпина на автомобілі марки «Honda» моделі «CR-V», як зазначає ОСОБА_2 , яка з`явилась внаслідок даного ДТП, на думку суду, не могла бути отримана під час даного ДТП, оскільки з огляду на стан автомобіля «Рено Меган», встановленого з фотокарток, доданих до матеріалів справи, автомобіль марки «Honda» моделі «CR-V» отримав би судтєві тяжкі пошкодження (вм`ятини).

Матеріали провадження не містять будь-яких інших доказів, у розумінні ст. 251 КпАП України, таких як пояснення свідків, фотографій або відеозаписів, які б підтверджували, викладені у протоколі обставини учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Отже, відомості, описані у протоколі про адміністративне правопорушення не співвідносяться з фактичними обставинами, установленими за наслідками дослідження фотокарток наданих учасниками судового провадження та заслуховування їх пояснень.

За встановлених у судовому засіданні обставин, вина ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної події не доведена, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

У силу приписів ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Тож, на думку суду, матеріали адміністративної справи не містять доказів, з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували винуватість саме ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а отже і доводили винуватість поза розумним сумнівом, оскільки під час судового розгляду не було доведено факту спричинення ОСОБА_1 , під час керування транспортним засобом, пошкоджень інших транспортних засобів через допущення порушень Правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 7 КпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КпАП України визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КпАП України є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" (рішення від 06.12.1998) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, на думку суду, підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України відсутні, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

Оскільки стягнення судового збору передбачено законом лише при накладенні адміністративного стягнення, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 9, 124, 245, 247, 251, 252, 256, 276, 277, 283, 284, 289 КпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України, стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.М.Ткач