Номер провадження: 33/813/75/21
Головуючий у першій інстанції Крижановський О. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді - Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

захисника особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Сидорова Олексія Володимировича,

представників митниці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою суду першої інстанції від 26 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1700 гривень, без конфіскації вилучених грошових коштів.

Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

На дану постанову суду представник Одеської митниці Держмитслужби, Пташинська А.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нову, якою змінити постанову у частині накладення стягнення, а саме: накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з конфіскацією товарів, а саме грошових коштів у розмірі 23 850 доларів США.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що постанова винесена всупереч законодавству України в частині застосування стягнення.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і постанова підлягає скасуванню, оскільки прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, яка полягає у переміщенні через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження через «зелений коридор» товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено, або обмежено, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України. Проте судом не встановлено суб`єктивну сторону правопорушення, яка може бути як умисною, так і з необережності. Відповідач знав, які обмеження встановлені на валютні цінності та на запитання посадової особи митниці спочатку сказав саме ту суму, яка не підлягає декларуванню у відповідності до законодавства.

Клопотання щодо виклику осіб, які б підтвердили легальність походження коштів ОСОБА_1 судом першої інстанції було залишено без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, представник Одеської митниці Держмитслужби Пташинська А.О, ставить питання про скасування постанови та прийняття нової, якою змінити у частині накладення стягнення, а саме: накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з конфіскацією товарів 23 850 доларів США.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників митниці та захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Згідно зі ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про порушення митних правил, у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 486 та 489 МК України, практики Європейського суду з прав людини та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ст.471 МК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційній скарзі представником Одеської митниці ДМС України не оскаржується.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги щодо необхідності конфіскації товарів безпосередніх предметів порушення митних правил валюти у кількості 23 850 доларів США, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Санкцією статті 471 МК України встановлено стягнення у виді накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.

Апеляційний суд звертає увагу, що санкцією статті передбачено конфіскацію лише тих товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством.

За таких обставин конфіскація, передбачена вказаною статтею, поширюється не на товари, ввезення чи вивезення яких здійснюється з перевищенням встановленої граничної норми, а саме на ті, ввезення яких прямо обмежено або заборонено законодавством.

Відповідно до ст. 378 МК України іноземна валюта не відноситься до товарів, ввезення яких для громадян обмежено.

Суд першої інстанції, враховуючи обставини справи, які свідчать про легальне і правомірне отримання ОСОБА_1 вилученої в нього іноземної валюти, застосувавши міжнародно правові норми, дійшов до висновку про не застосування до нього додаткового стягнення в вигляді конфіскації вилучених грошових коштів.

При цьому, вірно вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення. Зокрема, в даному випадку, правопорушник недотримався вимог, щодо внесення відомостей до митної декларації, а не вчинив будь якого іншого правопорушення, яке можна припустити (наприклад, відмивання грошей або ухилення від сплати мита податків, тощо).

Сума, яку митний орган вимагає конфіскувати у правопорушника, є для нього значною, а шкода, яку він потенційно міг завдати органам влади - незначна, оскільки він не ухилився від сплати мита та інших зборів і не завдав державі ніякої шкоди.

Керуючись однією з аксіом судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», суд вважає, що конфіскацію в даному випадку можна було б застосувати в разі відшкодування майнової шкоди, завданої державі, однак вона не зазнала ніяких збитків внаслідок невнесення правопорушником відомостей до митної декларації.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахував практику Європейського суду з прав людини, у рішенні «Садоча проти України» та зазначив, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на ОСОБА_1 індивідуальний та надмірний тягар і буде непропорційною до вчиненого правопорушення, отже, буде порушено статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про незастосування до ОСОБА_1 додаткового покарання у виді конфіскації вилучених грошових коштів, а тому визнає апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС України необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов`язкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил є безпідставними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева