КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого2021 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Ігнатов Р.М., за участі:

секретаря судового засідання ? Безчасної О.В.

особи, яка притягується до відповідальності - ОСОБА_1

потерпілої ? ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 23.12.2020,-

В С Т А Н О В И В

Цією постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Роз'яснено строк і порядок апеляційного оскарження .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій вона просить постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23грудня 2020 року скасувати. Прийняти нову постанову, якоювизнати ОСОБА_1 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у межах санкції статті, а також заходи впливу передбачені ст. 39-1 КУпАП.

В обґрунтування апеляції зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалення судового рішення відбувся формально, без всебічного повного й об`єктивного розгляду справи, що не сприяло ухваленню судового рішення відповідно до закону. Крім цього апелянт зазначає що незазначення в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП детального опису обставин, за яких воно було вчинено чи інших відомостей про склад цього правопорушення, не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки наявні в матеріалах справи докази та пояснення потерпілої свідчать про всі обставини вчинення даного правопорушення та його складові. Також апелянт вказує на те, що суд не перевірив та не надав належної оцінки, доданих до матеріалів справи в якості доказів аудіозаписів, які підтверджують вчинення особою інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №361713, 22 листопада 2020 ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї колишньої дружини гр. ОСОБА_2 ..

Заслухавши доповідь судді, вирішивши заявлені клопотання потерпілої, заслухавши її позицію, яка підтримала апеляційну скаргу, позицію ОСОБА_1 , який апеляцію не підтримав, відповіді на запитання суду, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши питання, які виникли під час такого дослідження, перевіривши законність та обґрунтованість постанови місцевого суду в межах апеляційної скарги, а також доводи апеляції, суд вважає апеляційні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Щодо суті апеляції, то відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Між тим, згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права .

Окрім того , відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, з наступними змінами та доповненнями, Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права .

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду від 23 грудня 2020, на відповідність зазначеним вимогам закону з урахуванням доводів апеляції, встановлено, що судовий розгляд даної справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції відбувся без додержанням вказаних норм законодавства, а висновки суду першої інстанції про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Так, у відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами диспозиції ч.1ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП , орган поліції зобов`язаний був при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті ( погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжи, тощо) і це є обов`язковим .

В даному випадку протокол від 22.11.2020 відносно ОСОБА_1 складений без врахування вимог Закону. В ньому просто зазначено, що він ( ОСОБА_1 ) 22.11.2020 року о 10:00 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 . При цьому не конкретизовано в чому саме воно полягало і яка шкода заподіяна, хоча цей обов'язок прямо зазначений в диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Тобто фактично об'єктивна сторона правопорушення в протоколі відсутня.

Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі "Малофєєва проти Росії" від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення , суд не має права самостійно редагувати її , а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення , оскільки це становитиме порушення права на захист ( особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу ( оскільки особа має захищатися від обвинувачення , яке підтримується не стороною обвинувачення , а фактично судом ) .

Аналогічна позиція викладена і в Рішенні ЄСПЛ "Карелін проти Росії" від 20.09.2016, який за аналогічних обставин , констатує порушення права, передбаченого п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Схожа позиція також міститься в Рішенні ЄСПЛ "Лучанінова проти України , від 09.06.2011.

Суд першої інстанції звернув увагу на ці суттєві недоліки, та прийняв рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 . З такою позицією суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалення судового рішення відбувся формально, без всебічного повного й об`єктивного розгляду справи, що не сприяло ухваленню судового рішення відповідно до закону, суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що суд провів розгляд вказаної справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 280 КУпАП та з?ясував необхідні обставини справи, на підставі яких, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП прийняв рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що незазначення в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП детального опису обставин, за яких воно було вчинено чи інших відомостей про склад цього правопорушення, не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки наявні в матеріалах справи докази та пояснення потерпілої свідчать про всі обставини вчинення даного правопорушення та його складові. Суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи апелянта неспроможними оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у випадку коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її , а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення. З цих підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримався вимог практики Європейського суду з прав людини при постановленні рішення у вказаній справі про адміністративне правопорушення.

Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що суд не перевірив та не надав належної оцінки, доданих до матеріалів справи в якості доказів аудіозаписів, які підтверджують вчинення особою інкримінованого йому правопорушення. Суд апеляційної інстанції вважає що судом першої інстанції проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення з дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, та прийнято рішення, яке відповідає вимогам національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Підсумовуючи вищезазначене, вина ОСОБА_1 не доведена з дотриманням критерію доведеності - поза розумним сумнівом і, відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції було встановлено всі обов?язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП, що свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення а постанова Солом?янського районного суду міста Києва підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294, п.1 ч.1 ст.247 КУпАПсуддя -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ? залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП змінити постанову Солом?янського районного суду міста Києва від 23.12.2020, щодо ОСОБА_1 , виключивши з резолютивної частини слово "події".

В іншій частині постанову Солом?янського районного суду міста Києва від 23.12.2020 року, якою закрито провадження відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення , є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.М. Ігнатов

Справа № 760/26190/20

Номер провадження: 33/824/1163/2021

Категорія: ч.1ст.173-2 КУпАП

Суддя у першій інстанції - Педенко А.М.

Суддя в апеляційній інстанції - Ігнатов Р.М.