Справа № 346/4098/20
Провадження № 33/4808/18/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Повзло
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.11.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винуватим та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 124, ст. 36 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, провадження по справі закрити. Вважає, що суд спрощено підійшов до розгляду. В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що суд розглянув справу у його відсутність та його захисника, чим порушив вимоги ст. 268 КУпАП. На переконання апелянта в його діях відсутній склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом. Зазначає, що 27.09.2020 року він відав ключі від свого автомобіля знайомому, що б останній його відвіз додому, проте після ДТП, знайомий утік. Стверджує, що він не здійснював керування, а тому й не мав обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. Вказує на те, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, а тому огляд на стан сп`яніння належить здійснювати виключно у закладі охорони здоров`я, проте його не було доставлено працівниками поліції до медичного закладу на проходження експертизи на предмет алкогольного сп`яніння, а тому, відповідно до ст. 266 КУпАП, огляд є недійсним. Звертає увагу на те, що судом не можуть братись до уваги пояснення поліцейських, які ствердили у протоколі факт керування транспортним засобом саме ним, що не підтверджено іншими об`єктивним доказами, зокрема й відеоматеріалами. Вказує на те, що відомостей про відсторонення водія від керування транспортним засобом до матеріалів провадження не додані, що викликає сумніви щодо порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України. Звертає увагу суду, що на момент винесення постанови, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП була виключена з 01.07.2020 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2020 року о 20-35 год. ОСОБА_1 в с. Шепарівці, по вул. Шевченка, Коломийського району Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак « НОМЕР_1 », не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, допустив з`їзд з дорожньої частини та наїзд на дерево, внаслідок чого автомобіль отримав пошкодження. Також ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП.

В судове засідання не з`явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Борсук Д.Я., про час та місце судового розгляду, останнім було відомо.

Так, ОСОБА_1 21.12.2020 року було подано заяву про перенесення попереднього судового засідання від 22.12.2020 року, що свідчить про те, що йому відомо, що справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції (а.п. 57).

З клопотання захисника Борсука Д.Я. про ознайомлення з матеріалами провадження вбачається, що йому відомо, що справу призначено до розгляду на 11.01.2021 року о 08-30 год.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України»).

Оскільки згідно норм діючого законодавства кожний учасник судового процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях, то розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Борсука Д.Я., відповідає як приписам ст. 268 КУпАП, так й ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція), в частині дотримання права на доступ до правосуддя.

До початку судового розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило жодного клопотання від сторін з проханням перенести судове засідання, а тому вважаю за можливе здійснити розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Борсук Д.Я.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

В обґрунтування незаконності судового рішення, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм ст. 268 КУпАП, оскільки справу було розглянуто у його відсутність та без участі його захисника, незважаючи на наявне в матеріалах провадження клопотання про залучення захисника.

Перевіркою вказаного доводи встановлено, що 09.11.2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про перенесення судового розгляду, яке призначене на 10.11.2020 року, з метою надання часу для вибору захисника (а.п. 21), яке було задоволено та справу перенесено на 23.11.2020 року (а.п. 39).

З постанови суду першої інстанції вбачається, що 23.11.2020 року, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився повторно, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 43), а тому суд постановив розгляд справи здійснити у його відсутність.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також слід відмітити, що всі відомості про час та місце розгляду справи публікуються на сайті «Судова влада» і сторони провадження мають можливість отримати інформації про час розгляду справи.

Враховуючи наведене, вважаю безпідставним доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП, оскільки, згідно заяв ОСОБА_1 про перенесення судових засідань, останньому було відомо про те, що справа перебуває в провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області й судом задовольнялись його клопотання про перенесення судових засідань на інший час.

Клопотання ОСОБА_1 про перенесення судового засідання, призначеного в суді першої інстанції на 23.11.2020 року, матеріали провадження не містять, що свідчить про те, що суд мав законні підстави про прийняття рішення у відсутність сторін, що не зявились.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що строк притягання його до адміністративної відповідальності спливав 27.12.2020 року, а тому, на його думку, суд першої інстанції мав можливість відкласти розгляд.

Вказані доводи апелянта вважаю безпідставними, оскільки розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи, з огляду на складність справи, та з урахуванням поведінки сторін.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

По суті правлених ОСОБА_1 обвинувачень, доходжу наступного висновку.

З протоколів про адміністративне правопорушення від 27.09.2020 року, складених відносно ОСОБА_1 вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні двох адміністративних правопорушень, а саме за ст. 124 КУпАП (протокол серії ДПР18 №500289 - а.п. 23) та за ч. 1 ст. 130 КУпАП (протокол серії ДПР18 №500319 - а.п. 1).

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт висловлює свою незгоду в частині здійснення ним керування транспортним засобом, та стверджує, що за кермом транспортного засобу перебував його знайомий, який після ДТП втік.

Перевіряючи вказані доводи апелянта, вважаю, що вони не заслуговують на увагу, оскільки відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції підтверджується той факт, що за кермом автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 27.09.2020 року о 20-35 год. в с. Шепарівці, по вул. Шевченка, Коломийського району Івано-Франківської області, перебував саме ОСОБА_1 (а.п. 12).

Так, на відеозапису UEGK8674 зафіксовані події, що відбувались в транспортному засобі. Чути як працівник поліції звертається із запитанням: « ОСОБА_1 , куди ти їхав?», на що чути відповідь: «Не знаю». Також чути розмову працівників поліції між собою: «Каже, що заснув». Працівник поліції повторює запитання: «ОСОБА_1, ти їхав і не знаєш куди їхав?», на що чути відповідь: «Взагалі не знаю куди я їхав. Їхав до жінки».

Враховуючи наведене вище, критично відношусь до тверджень апелянта про те, що він не здійснював керування транспортним засобом 27.09.2020 року, а за кермом його автомобіля перебував знайомий, який втік після ДТП, оскільки апелянт не вказує на конкретну особу, що керувала транспортним засобом, а тому вважаю вказані доводи ОСОБА_1 способом захисту, з метою уникнення від відповідальності.

Не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_1 про те, що факт керування ним транспортним засобом підтверджений лише працівниками поліції у протоколі, які, в свою чергу, не мають бути залучені як свідки.

Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо залучення працівників поліції в якості свідків.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП складений у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відомості щодо яких містяться у протоколі, а їх пояснення долучені до нього на окремому аркуші (а.п. 1, 5, 6), в яких зафіксований той факт, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився у їх присутність, й останній відмовився проходити огляд у передбаченому законом порядку.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що працівниками поліції виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю із ротової порожнини (а.п. 3).

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду підтверджується й рапортами працівників поліції (а.п. 7, 8).

Крім того, матеріали провадження містять рапорт чергового поліції про те, що зі служби 102 надійшла інформація, що 27.09.2020 року о 20-38 год. заявник ОСОБА_5 за телефоном повідомив про те, що 27.09.2020 року о 20-38 год. за адресою Коломийський район с.Шепарівці, вулиця невідома, сталась ДТП, водій транспортного засобу Фольксваген Гольф номерний знак НОМЕР_1 сірого кольору не справився з керуванням, з`їхав з дороги, водій в стані сп`яніння (а.п. 2).

Також не мають під собою підґрунтя й доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції п. 8 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року, в частині обов`язкового направлення особи до медичного закладу на проходження огляду на стан сп`яніння у разі скоєння ДТП з наявністю травмування.

З матеріалів провадження вбачається, що працівники поліції на місті зупинки транспортного засобу пропонували ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», що вбачається з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмових пояснень свідка та рапортів працівників поліції (а.п. 3, 5, 7, 8).

З відеозапису JBZE1874 вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння відбувається в медичному закладі, де на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, ОСОБА_1 відмовляється.

Отже, посилання апелянта на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для визнання такого огляду недійсним за приписами ч. 5 ст. 266 КУпАП.

Наведені вище докази свідчать про правильність висновків суду першої інстанції в частині порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України, та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах провадження відомостей про відсторонення його від керування транспортним засобом не є слушним, оскільки в рапорті чергового поліції зазначено наступне: «Результат відпрацювання: евакуація авто з складанням адмінпротоколу» (а.п. 2).

Щодо доводів апелянта про те, що на час винесення судового рішення не були враховані зміни до законодавства від 01.07.2020 року, згідно яких керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стало кримінально караним діянням, вважаю безпідставними, оскільки подія за участю ОСОБА_1 сталась 27.09.2020 року, та на цей час було передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, оскільки з 03.07.2020 року вступив в силу Закон, яким було скасовано кримінальну відповідальність за керування транспортними засобами в стані сп`яніння, тому відсутня підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з вказаних підстав.

Дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, а саме згідно редакції чинній на день скоєння правопорушення.

Вважаю правильним також кваліфікацію та доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Диспозицією ст. 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В протоколі серії ДПР18 №500289 від 27.09.2020 року суть адміністративного правопорушення викладена наступним чином: «27.09.2020 року о 20-35 год. ОСОБА_1 в с. Шепарівці, по вул. Шевченка, Коломийського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак « НОМЕР_1 », не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив з`їзд з дорожньої частини та здійснив наїзд на дерево, внаслідок чого автомобіль отримав пошкодження» (а.п. 23).

Враховуючи наведене вище, та виходячи з представлених суду матеріалів справи, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема: протоколом серії ДПР18 №500289 від 27.09.2020 року, долученою схемою (а.п. 23, 26), фотознімками (а.п. 32-34), та рапортами працівників поліції (а.п. 24-25, 27-30).

Підстави, які б давали можливість суду вважати, що вказані докази є сумнівними та неправдивими, відсутні, оскільки вони узгоджуються між собою та є такими, що повністю відповідають обставинам справи.

Вказані докази справи свідчать про те, що саме невиконання водієм ОСОБА_1 п.12.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Аналізуючи наявні в матеріалах провадження докази, вважаю, що судом першої інстанції поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, так і його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку, а також доведено порушення ним Правила дорожнього руху, внаслідок чого відбулась ДТП, що призвело до пошкодження іншого майна - дерева, з спричиненням транспортному засобу механічних ушкоджень.

Під час апеляційного перегляду не встановлено спрощеного підходу суду першої інстанції до вирішення справи, як про це наголошує апелянт, докази перевірені відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, були встановлені судом з наведенням відповідних мотивів й правильної кваліфікаціїдій ОСОБА_1 як за ст. 124 КУпАП, так й за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.11.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло