Справа № 944/4383/20 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 33/811/1918/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - адвоката Черник Василя Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР №18 від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 24 вересня 2020 року близько 20 год 40 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру у присутності неповнолітніх дітей, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду потерпіла ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року, скасувати вказану постанову та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення. передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, без вивчення та аналізу всіх обставин, що призвело до ухвалення оскаржуваної постанови.

Зазначає, що судом першої інстанції прийнято постанову про закриття провадження у справі за відсутності ОСОБА_2 як потерпілої, не допитавши апелянта в якості свідка та не встановивши всі обставини, що мали місце при вчиненні ОСОБА_1 дій, які були кваліфіковані працівниками поліції за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Вказує, що судом першої інстанції було односторонньо та поверхнево вивчено протокол та встановлено, що всупереч вимогам ст.256 КУпАП не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, не вказано, яке саме насильство та в чому воно проявилось з боку ОСОБА_1 відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , відсутні докази щодо завдання шкоди психологічному здоров`ю останньої, також даних по те, що наслідки, які передбачені в диспозиції ст.173-2 КУпАП як обов`язкові, настали чи могли настати немає.

На переконання апелянта, вказані обставини свідчать про легковажність та поверхневість вивчення матеріалів провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що проявляється у тому, що суд першої ін. станції лише поверхнево вивчив матеріали справи а не допитав свідків та ОСОБА_2 як потерпілу, а помилково надав критичну оцінку письмовим поясненням.

Наголошує, що судом першої інстанції описано в оскаржуваній постанові, що ОСОБА_1 ставить під сумнів батьківство їхнього молодшого сина, що вже приносить страждання, оскільки своїми здогадами та розголошенням такої інформації ОСОБА_1 чинить психологічне насильство (включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування та ін., якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку інших осіб, спричинили емоційну невпевненість).

Крім того вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_1 було порушено припис, яким заборонено кривднику, тобто ОСОБА_1 відповідно до ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Наведене виключає можливість зробити беззаперечний висновок про наявність вини у діях особи, відносно якої складено протокол, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_2 покликається на те, що вона, як потерпіла не була належним чином викликана в судове засідання та ознайомилась з повним текстом оскаржуваної постанови лише 03.12.2020, а за загальним правилом перебігу та закінчення строків, якщо останній день припадає на вихідний або святковий день то останнім днем на подання апеляційної скарги є наступний робочий день, відповідно апеляційна скарга подана у встановлений на оскарження чинним законодавством строк.

ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, однак в судові засідання, призначені на 15.01.2021, 10.02.2021, 26.02.2021, 17.03.2021, 02.04.2021, 16.04.2021 не прибула з невідомих причин, клопотань про перенесення слухання справи в суд апеляційної інстанції не подавала. Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Так, практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши захисника особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 адвоката Черник В.М., який апеляційну скаргу заперечив і просив постанову судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В силу вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР №18 від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 24 вересня 2020 року близько 20 год 40 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру у присутності неповнолітніх дітей, що підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Разом з тим, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, в такому не конкретизовано суть адміністративного правопорушення, не вказано, яке саме насильство та в чому воно проявилось з боку ОСОБА_1 відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , відсутні докази щодо завдання шкоди психологічному здоров`ю останньої. Також відсутні дані про те, що наслідки, які передбачені в диспозиції ст. 173-2 КУпАП як обов`язкові, настали чи могли настати.

Апеляційний суд погоджується з висновком судді місцевого суду про те, що пояснення ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є недопустимими, оскільки вони не були допитані безпосередньо в судовому засіданні, хоч про розгляд справи повідомлялися, що підтверджується довідками про доставку SMS-повідомлення, та не попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та суд вірно врахував, що свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є знайомими ОСОБА_2 , які допомагали їй перевозити меблі в м. Львів, про що зазначили в письмових поясненнях.

Окрім цього, в письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутні відомості про те, які саме дії вчинив ОСОБА_1 відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , які можуть бути розцінені, як домашнє насильство.

З огляду на наведене, суддя апеляційного суду погоджується із висновком судді першої інстанції про те, що матеріали справи не містять беззаперечних та достатніх доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Твердження апелянта про те, що постанова суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було.

На переконання апеляційного суду, суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, та дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги під час апеляційного розгляду підтвердження не знайшли, а тому є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

З урахуванням наведеного, постанова судді першої інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

поновити потерпілій ОСОБА_2 строк апеляційного оскарження постанови судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року.

Постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 , без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк