Справа № 266/5769/21
Провадження№ 3/266/1821/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2021 року м. Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Дмитро Геннадійович розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з ВП№3 Маріупольського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: відповідно до довідки від 22.09.2021 року не встановлено, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП, -
Відповідно до протоколу серія ВАБ 839538 від 08.09.2021 року, ОСОБА_1 25.08.2021 року знаходячись під гласним адміністративним наглядом не з`явився на реєстрацію до приміщення відділу поліції №3 Маріупольського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області, чим порушив п.4 адміністративного обмеження згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя.
Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлення про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.
Провина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серія ВАБ 839538 від 08.09.2021 року, довідкою про результати перевірки від 26.08.2021 року, рапортами працівників поліції, листом контролю, ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.05.2021 року про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_1 .
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, враховуючи обставини вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КУпАП, та доведеність його вини, а також про можливість накладення на нього адміністративного стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 187 КУпАП, у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51,00 грн.
Крім того, відповідно до положень ст. 401 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 підлягає стягненню також судовий збір на користь держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40-1, 187, 188-28, 280, 283-284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м.Маріуполя.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
Суддя : Д.Г.Пантелєєв