Справа № 202/2549/21
Провадження № 3/202/1235/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Волошин Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу, яка надійшла від відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов адміністративний матеріал, відповідно до якого 05 квітня 2021 року о 01 год. 15 хв. в м.Дніпрі, вул.Донецьке шосе, буд.174-К, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ VIDA д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці, огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер в присутності двох свідків, із результатом огляду становить 2,08%о, чим порушив вимоги п.2.9а) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що їхав до дому з роботи. Його зупинили співробітники поліції та запропонували пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Під загрозами поліцейськими бути затриманим, тест на стан алкогольного сп`яніння він пройшов. Після проходження тесту огляд у медичному закладі не проходив. Алкогольні напої не вживав.

Захисник ОСОБА_1 - Філіповський В.В. у судовому засіданні зазначив, що протокол серії ААБ №109071 не відповідає дійсності у зв`язку із чим є недопустимим доказом. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що вказаний вище протокол складений не об 01 год.39 хв. а в 02 год. 26 хв., що підтверджується відеозаписом з боді камер працівників патрульної поліції. Також зазначає, що при складанні протоколу свідки були відсутні, оскільки підписали чисті аркуші та поїхали. При цьому поліцейські фактично змусили ОСОБА_1 пройти тест на алкогольне сп`яніння. Вищезазначені обставини свідчать про неправомірність дій поліцейських під час складання протоколу, що у свою чергу є підставою для визнання протоколу серії ААБ №109071 недопустимим доказом та закриття справи у зв`язку із відсутністю з боку ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Крім того зазначив, що вул.Донецьке шосе, буд.174-К відноситься до території Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпра, у зв`язку із чим вищезазначена адміністративна справа не підсудна Індустріальному районному суду м.Дніпропетровська .

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Щодо підсудності розгляду адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Будинок № 174-К, розташований по вулиці Донецьке шосе (адреса за якою був зупинений ОСОБА_1 ) відноситься до Індустріального району м.Дніпра, у зв`язку із чим, розгляд протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №109071 підсудний саме Індустріальному районному суду м.Дніпропетровська, а доводи ОСОБА_2 про непідсудність даної справи Індустріальному районному суду м.Дніпропетровська є хибними.

Відповідальність, яка передбачена ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, відповідальність за ст.130 КУпАП наступає в наслідок порушення вимог Правил дорожнього руху.

Відповідно до вимог п. 2.9.а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ч.7 глави 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ України за №1452/735 від 09.11.2015 - установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом ЗАЗ VIDA д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №109071, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», на що останній погодився.

Відповідно до матеріалів справи, а саме алкотестеру «ДРАГЕР», тест №840, у ОСОБА_1 результат тесту 2,08 (‰)(алкогольне сп`яніння).

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та проходження останнім тесту на стан алкогольного сп`яніння підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з боді камер співробітників патрульної поліції.

При цьому, у дослідженому відеозаписі відсутні докази примушення та залякування у ОСОБА_1 до проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. З дослідженого відео також убачається, що у ОСОБА_1 не виражав своєї незгоди із результатами огляду.

З приводу твердження ОСОБА_2 щодо недопустимості протоколу серії ААБ №109071 в якості доказу через неправильний час його складання та фактичної відсутності свідків під час його складання, суд зазначає наступне.

Щодо часу складання протоколу, який не відповідає часу, який зазначений на боді камерах патрульних поліцейських (різниця складає 47 хвилин), суд виходить з наступного.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином суд зазначає, що різниця часу складання протоколу з відеозаписом не є тією обставиною, яка дає підстави суду визнати протокол недопустимим доказом.

З дослідженого відеозапису також не можливо підтвердити факт підписання свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чистих бланків для надання пояснень.

При цьому суд зазначає, що участь вищезазначених свідків під час складання протоколу серії ААБ №109071 не була обов`язковою, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного, проводився поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з перевищенням допустимої норми алкоголю, тобто перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція ОСОБА_1 та його захисника Філіповського В.В., викладена у судовому засіданні, розцінюються судом як обраний спосіб захисту з метою уникнути покарання за вчинене, оскільки викладені ним обставини повністю спростовуються доказами, яким дано належну оцінку в їх сукупності у відповідності до вимог ст.252 КУпАП.

При визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, вважаю за необхідне застосувати відносно нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобом.

Cтаттею 40-1 КУпАП встановлено, що судовий збір упровадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.40-1,130,283,284 КУпАП -

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Волошин Є.В