Справа № 143/659/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.09.2021 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

у складі:

головуючого - судді Сича С.М.,

за участю секретаря Огородник Н.А.,

прокурора Огірчук О.Ю.,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , депутата Погребищенської міської ради, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

Встановив:

До Погребищенського районного суду Вінницької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 276 від 14.06.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , являючись депутатом 8 скликання Погребищенської міської ради, будучи відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин лише 05.04.2021 року подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.172-6 КУпАП - несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Прокурор Огірчук О. Ю. в судовому засіданні підтримала викладену у протоколі суть адміністративного правопорушення та пояснила, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст.172-6 КУпАП. Просила суд визнати останнього винним у вчиненні означеного адміністративного правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав та пояснив, що у його квартирі 10.11.2020 року було проведено обшук, в ході якого було вилучено ноутбук, на якому знаходився електронний ключ. Він вважав, що протягом певного часу працівники правоохоронних органів повернуть йому вилучений ноутбук, проте цього не сталося. Коли прийшов час подавати декларацію, то він звернувся у Приватбанк, де йому пояснили, що надати інший ключ не можуть до закінчення дії попереднього. Новий ключ він отримав 31.03.2021 року. Перший раз в банк він звертався за отриманням нового електронного ключа на початку березня 2021 року. До НАЗК з приводу існування проблем з подачею декларації він не звертався. Ноутбук був єдиним матеріальним носієм електронного ключа. Він не подав декларацію в період з 01.04.2021 року по 05.04.2021 року, оскільки ним збиралася інформація, необхідна для заповнення декларації. Також звернув увагу суду на те, що умислу на несвоєчасне подання декларації він не мав.

Заслухавши думку прокурора та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином суд перебере на себе функцію обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

З огляду на наведене суддя звертає увагу на гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка за своєю структурою встановлює загальні принципи та постулати щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі обвинувачення.

Вирішуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на розгляд даної справи, суд виходить з прецедентної практики ЄСПЛ, яка зводиться до того, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, однак по суті їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зважаючи на те, що за змістом положень КУпАП розгляд справ даної категорії здійснюється за обов`язкової часті прокурора, та ураховуючи правові наслідки притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного із корупцією, суд вважає, що на розгляд даної справи поширюються процесуальні гарантії, закріплені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із підпунктом «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, депутати місцевих рад.

В силу ч.1 ст.45 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Судом встановлено, що рішенням №2 1 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради Вінницької області від 27.11.2020 року прийнято до відома факт початку повноважень депутатів Погребищенської міської ради 8 скликання, в тому числі ОСОБА_1 (а. с. 26-27).

Таким чином, ОСОБА_1 , являючись депутатом 8 скликання Погребищенської міської ради, є суб`єктом відповідальності за порушення, пов`язані з корупцією, та зобов`язаний був до 01.04.2021 року подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік.

Згідно із даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції встановлено, що ОСОБА_1 05.04.2021 року о 19:58 год. подано щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік. (а. с. 18-22).

Вирішуючи питання щодо наявності достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, щодо порушення вимог фінансового контролю, яке полягало у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, слід враховувати наступне.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За усталеною судовою практикою склад правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне правопорушення. Кожний склад правопорушення обов`язково складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу правопорушення, що виключає відповідальність особи.

Диспозиція частини 1 статті 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Об`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

З суб`єктивної сторони зазначене правопорушення характеризується лише прямим або непрямим умислом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Інтелектуальний момент умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та в передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й певне розуміння його суспільної небезпеки. Здебільшого наявність усвідомлення винним суспільної небезпеки свого діяння є очевидною, про що свідчать фактичні обставини справи. Якщо особа не усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій чи бездіяльності, це може свідчити про її неосудність або про відсутність умислу при вчиненні правопорушення.

Передбачення - це розумове уявлення особи про результати своєї дії (бездіяльності). При вчиненні правопорушення винний усвідомлює зміст конкретних наслідків свого діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна об`єктам посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків.

Отже, передбаченням винного охоплюється в загальних рисах і причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Вольовий момент умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків. Під бажанням розуміють прагнення досягти конкретного результату, що передбачає свідому і цілеспрямовану діяльність особи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017 роз`яснив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-6 КУпАП має бути встановлено і доведено, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, знала про обов`язок подати декларацію, передбачену ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» та про строк її подання, проте усвідомлено за відсутності поважних причин з будь-яких мотивів подала її несвоєчасно.

Зі змісту ст. 251 КУпАП слідує, що обов`язок щодо збирання доказів, на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, покладається на осіб, уповноважених на складання таких протоколів.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.11.2020 року слідчим СУ ГСУНП України Шинкаренко В.М. в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 27.05.2020 року, було проведено обшук в квартирі АДРЕСА_2 , за участю власника ОСОБА_2 , під час якого, серед іншого, було вилучено ноутбук АССЕR та зарядний пристрій до нього, на якому, за твердженням ОСОБА_1 , був збережений його електронний цифровий підпис (а.с.11-16).

Згідно із письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 14.06.2021 року його захисник звертався із клопотанням про скасування арешту, накладеного на вилучене під час згаданого обшуку майно, однак судами першої та апеляційної інстанції у його задоволені було відмовлено (а.с.9-10).

Згідно із довідкою про надання послуг КЕП від 10.06.2021 року, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 видано кваліфікований електронний підпис 31.03.2021 року на термін до 31.03.2022 року (а.с.17).

Аналіз наведених письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, у поєднані із наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 , вочевидь дають підстави суду для розумного сумніву в тому, що останній умисно, за відсутності поважних причин, не подав щорічну декларацію за 2020 рік поза межами встановленого законом строку.

Разом із цим, суд констатує, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б доводили наявність у діянні ОСОБА_1 суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у формі умислу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за обставин даної справи в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Водночас, суд ураховує, що відповідно до частин 1-3 ст.51-1 Закону України «Про запобігання корупції»Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль. Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Частиною 2 ст.51-2 Закону України «Про запобігання корупції» регламентовано, що якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону. Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Близьке за змістом положення кореспондується у п.8 Порядку

перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням НАЗК від 06.09.2016 року №19.

До спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції відносяться органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції (ст.1 Закону України «Про запобігання корупції»).

У постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №811/593/17 викладено правовий висновок про те, що, виходячи зі змісту антикорупційного законодавства, контроль за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також перевірка достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації належать до виключної компетенції НАЗК. Тобто, якщо НАЗК встановить факт несвоєчасного подання чи неподання декларації або повідомлення про зміни у майновому стані особою, яка в розумінні закону є суб`єктом декларування і в якої виник обов`язок подати таку декларацію чи повідомлення, то лише висновок цього органу може бути підставою для притягнення такої особи до юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері запобігання корупції.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що НАЗК було виявлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 , як депутатом місцевої ради, щорічної декларації за 2020 рік та згідно із положеннями ст.ст.51-1, 51-2 Закону України «Про запобігання корупції» направлено відповідне письмове повідомлення на адресу Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Більше того, як вбачається із доданих до протоколу документів Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України з метою зібрання доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, самостійно направило на адресу Погребищенського міського голови С.Волинського лист від 07.04.2021 року №1338/55/101/01-2021, в якому, серед іншого, зазначило, що у діях депутатів міської ради, зокрема ОСОБА_1 , вбачаються ознаки такого правопорушення.

Окреслене процедурне порушення, в контексті превалювання принципу правової визначеності та закріпленої у ст.7 КУпАП засади законності провадження у справах про адміністративні правопорушення, зважаючи на підвищену суспільну небезпечність правопорушень такої категорії та наслідки юридичної відповідальності за їх скоєння, на переконання суду, є достатньою, самостійною та безумовною підставою для закриття відповідного провадження.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю уразі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи, що судом не встановлено поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оцінивши вищевказані докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 256, 276, 283, 284, 285 КУпАП суддя, -

Постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , депутата Погребищенської міської ради, за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 22.09.2021 року.

Суддя