ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/430/21 Справа № 206/491/21 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 10 200 грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 15 січня 2021 року о 23 год. 10 хв. в м. Дніпро по вул. 20-річчя Перемоги водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Lexus GS300» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову, обличчя. Огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 з його згоди пройшов на місці в присутності двох свідків за допомогою спеціального приладу «ALCOTEST Drаger», прилад № 0520, тест № 1158, результат позитивний: 1,13 ‰ . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що факт керування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння не є доведеним належними доказами; газоаналізатор ALCOTESTER FRAGER не місить оцінки відповідності та державної реєстрації, строк діїї свідоцтва на даний газоаналізатор вичерпано; протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом у справі; свідки в судовому засіданні не допитувались, а тому їх письмові пояснення не можуть бути використані у якості доведеності вини ОСОБА_1 .

Вказує, що відеозапис не є належним доказом по справі, оскільки не зафіксовано повний процес проходження тесту.

Також зазначає, що розгляд справи проведено за відсутності ОСОБА_1 без його належного повідомлення, що позбавило його надати пояснення, звернутись за правовою допомогою.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи підлягає особа адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Вказані вимоги закону районним судом не були дотримані в повному обсязі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 15 січня 2021 року о 23 год. 10 хв. в м. Дніпро по вул. 20-річчя Перемоги водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Lexus GS300» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову, обличчя. Огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку ОСОБА_1 з його згоди пройшов на місці в присутності двох свідків за допомогою спеціального приладу «ALCOTEST Drаger», прилад № 0520, тест № 1158, результат позитивний: 1,13 ‰ . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи своє рішення, районний суд у постанові вказав, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена, протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, результатом тесту № 1158 з приладу Драгер, актом огляду на стан сп`яніння, рапортом працівників полції, відеозаписом.

Однак вказані документи суперечать викладеним в апеляційній скарзі поясненням ОСОБА_1 , та не відповідають вимогам щодо складання таких процесуальних документів, про що слушно наголошує апелянт у своїй апеляційній скарзі, та не є достатніми доказами винуватості ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зокрема, не дотримано працівниками поліції положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 року № 1395, а саме в матеріалах справи містяться письмові пояснення двох свідків, в свою чергу, на відеозаписі, при проведені медичного огляду, наявний лише один свідок, а також не зафіксовано продуття алкотестера Драгер ОСОБА_1 , що викликає сумніви у їх фактичній присутності на місці огляду.

Більш того, в суді першої інстанції, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, свідки не допитувались, а тому суд позбавлений можливості підтвердити правильність процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння.

Не містить зазначений протокол і даних про відсторонення водія від керування транспортним засобом, що є обов`язковим у разі виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння.

Враховуючи те, що відеозапис, наявний в матеріалах справи, не відображає повністю процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, то він, на переконання апеляційного суду, жодної доказової інформації не містить.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Поліцейськими не надано інших доказів, які б доводили вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом, чому не було надано належної правової оцінки районним судом.

У відповідності до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинуваченого у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що районним судом було застосовано спрощений підхід до судового розгляду даної справи, достатніх доказів поліцейськими до матеріалів справи не надано, а тому постанова районного суду підлягає скасуванню, а справа закриттю, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун