Справа № 263/929/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області Матвєєва Юлія Олександрівна, при секретарі судового засідання Радченко М.О., прокурора Левченко Я.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за протоколом № 2, складеним оперуповноваженим в ОВС управління стратегічних розслідувань в Донецькій області ДСР Національної поліції України стосовно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі Донецької області, громадянина України, працюючого в ПП «Версія» охоронцем, присяжного Жовтневого районного суду м. Маріуполя, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з Донецького апеляційного суду після задоволення подання Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП для розгляду по суті.

Відповідно до протоколу № 2 від 05.01.2021 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, ОСОБА_1 , будучи присяжним Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, який відповідно до п.п. «ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, відповідальним за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, порушуючи вимоги ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції», несвоєчасно, тобто після закінчення встановленого ЗУ "Про запобігання корупції" терміну декларування до 01 червня 2020 року, а саме 01 червня 2020 року о 14 год. 11 хв., подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вказаного адміністративного праворушення не визнав. При цьому пояснив, що є присяжним Жовтневого районного суду м. Маріуполя, по технічним причинам не мав змоги подати своєчасно декларацію, зробив це лише 01 червня 2020 року за допомогою працівника суду. Умислу на несвоєчасне подання декларації він не мав, тому просить не притягувати його до адміністративної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні вважав наявними підстави для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, оскільки матеріалами справи доведена його вина, і порушення строку подання декларації навіть на кілька годин не звільняє суб`єкта декларування від відповідальності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , доводи прокурора, дослідивши та оцінивши матеріали справи у їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити у судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Під час судового розгляду справи встановлено наступні фактичні обставини.

Рішенням Маріупольської міської ради № 7/14-1062 від 23.12.2016 року «Про внесення змін до рішення Маріупольської міської ради від 30.12.2014 року № 6/43-5014 «Про затвердження списку присяжних» ОСОБА_1 був внесений до списків присяжних Жовтневого районного суду м. Маріуполя.

Відповідно до узагальненої інформації листа в.о. голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_2 та керівника апарату суду ОСОБА_3 від 15.10.2020 ОСОБА_1 брав участь у розгляді кримінального провадження № 264/1688/15-к 17.01.2019 року, 12.02.2019 року, 14.02.2019 року, 19.02.2019 року, 20.02.2019 року, 26.02.2019 року, 27.02.2019 року, 12.03.2019 року, 19.03.2019 року, 09.04.2019 року, 22.04.2019 року, 13.05.2019 року, 14.05.2019 року, 16.05.2019 року, 22.05.2019 року, 05.06.2019 року, 25.06.2019 року, 26.06.2019 року, 04.09.2019 року, 24.10.2019 року, 05.11.2019 року, 12.11.2019 року, 02.12.2019 року, 10.12.2019 року, 26.12.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про запобігання корупції" особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зокрема визначені у підпункті "ґ" п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону присяжні (під час виконання ними обов`язків у суді), зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу ІІ Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства від 10.06.2016 № 3 "Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування", суб`єкти декларування подають декларації відповідно до статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" з додержанням таких вимог: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

У зв`язку із набранням чинності 17 березня 2020 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 № 530-IX, було доповнено розділ ХІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про запобігання корупції" пунктом 2-1, згідно якого декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Згідно роздруківки з Єдиного державного реєстру декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування вбачається, що ОСОБА_1 було подано декларацію 01 червня 2020 року о 14.11.

З урахуванням викладеного, суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік поза межами встановленого строку декларування.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП встановлено, що несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши обставини справи та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у нього умислу на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Статтею 172-6 ч. 1 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо припускала настання цих наслідків.

Аналіз вказаних норм приводить до висновку, що склад правопорушення за ч.1 ст. 172-6 КУпАП є формальним, обов`язковим елементом його суб`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне неподання декларації, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання декларації.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму інформаційному листі № №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідальність особи настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Матеріалами справи не підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 саме прямого чи непрямого умислу щодо несвоєчасного подання декларації.

Так, судом встановлено, що 01 червня 2020 року о 14.11. ОСОБА_1 після послідовного виконання дій, спрямованих на заповнення декларації, останнім було успішно подано щорічну декларацію за 2019 рік.

Отже, поза розумним сумнівом судом встановлено, що у ОСОБА_1 не було причин для приховування його майнового стану за 2019 рік та, відповідно, для умисного пропуску строку для декларування, останнім були вжиті заходи для подання щорічної декларації за 2019 рік.

У протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які дані про форму вини, в даному випадку - наявність умислу. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на те, що ОСОБА_1 , не подавши своєчасно декларацію особи,уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, мав умисел на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, оскільки останній не приховував доходи при подачі декларації та подав декларацію своїх доходів із запізненням. В судовому засіданні не встановлено жодних доказів на підтвердження умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

У відповідності до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), суддя, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, так і у справах про адміністративні правопорушення, суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

Повно та всебічно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, керуючись нормами закону, суддя дійшов висновку про те, що провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відповідно до якого провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, ч. 1 ст. 172-6, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 287, 289 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва