ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1307/21 Номер провадження 33/814/289/21Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Хіль Л.М.,

за участі:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2021 року,

у с т а н о в и л а:

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП. Піддано ОСОБА_1 адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , прохав апеляційну скаргу задовольнити, постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2021 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.8 ст.247 КУпАП.

Також прохав у разі можливості закриття провадження обумовлених вимогами п.1 ст. 247 КУпАП обмежитись усним зауваженням застосувавши ст. 22 КУпАП за малозначністю учиненого діяння.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що приймаючи рішення про його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вимоги ст. 245, 280 КУпАП, які встановлюють завдання у справах про адміністративні правопорушення, а саме: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про вчинення ним правопорушення.

Вказував, що він є найманим працівником та не є суб`єктом господарювання, в розумінні положень ГК України, а тому в даному випадку не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, оскільки заборони викладені у п.п. 2 п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року стосуються лише суб`єктів господарювання.

Зазначав, що він підпорядковується внутрішнім розпорядженням керівника, тому своєї вини у перевезенні медичних працівників він не вбачає. При цьому вказує на те, що органами поліції та суд першої інстанції вказаний факт не досліджували.

Окрім того, з відео наданого в судове засідання чітко не зрозуміла кількість осіб, що перебувала в транспортному засобі, а в протоколі не розкрито об`єктивну сторону самого адміністративного правопорушення обумовленого вимогам ст. 256 КУпАП.

Зауважував, що будь-яким рішенням Полтавської міської ради, як органом місцевої влади на місцях обмеження, станом на 04 листопада 2020 року запроваджені та доведені до населення не були.

Крім того, судом першої інстанції, під час винесення постанови про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП не враховано, що він вперше притягається до адміністративної відповідальності, має виключно позитивну характеристику, об`єктивно не мав змоги вплинути на людей, які тоді заходили до салону автомобіля, в той час коли держава не надала можливості захисту від вказаних обставин, не встановивши відповідальності саме для пасажирів, що перебувають у салоні. А накладене на нього стягнення є не співрозмірним з подією та наслідками, від яких жодна матеріальна шкода нікому не завдана, більше того, таке стягнення становить надмірний тягар для нього та сім`ї, виходячи із розміру заробітку водія .

Разом з тим зазначав, що він вже притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП за перевезення пасажирів понад визначену технічними характеристиками транспортного засобу. Постанову про притягнення та роздруківку про сплату ним було надано до Октябрського районного суду, однак, вказані доводи судом проігноровано.

При цьому судом взагалі не досліджено обставини сплати аліментів на неповнолітню дочку. Вважає, що він отримав достатній життєво-виховний урок та зробив для себе належні висновки, тому в подальшому порушень вимог 44-3 КУпАП допускати не буде.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту ст.283 КУпАП вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

За вимогами ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суддя місцевого суду наведених вимог закону не дотримався та прийшов до помилкового висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.

Як вбачається з матеріалів справи, щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №648722 від 05 лютого 2021 року, з якого слідує, що 05 лютого 2021 року близько 17:45 год. в м. Полтава по вул. Європейська, 57, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Богдан А-09201» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював пасажирські перевезення на міському маршруті №43 «Левада-Половки-Алмазний-Левада», при цьому перевозив 39 пасажирів при визначеній характеристикою даного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 кількістю місць для сидіння 22 разом із місцем водія, чим порушив пп.10 п.2 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Разом з тим місцевим судом не враховано, що цього ж дня 05 лютого 2021 року о 18:49 год. за ці самі дії постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАН №3756221 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КпАП України та сплатив штраф у встановленому законом порядку. (а.с. 20)

Диспозицією ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX) передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Ця стаття Кодексу, за своєю структурою, є бланкетною нормою, оскільки відповідальність за нею настає у разі порушення особою інших правових норм, якими визначена певна поведінка цієї особи.

В даному випадку суд встановив порушення ОСОБА_1 пп.10 п.2 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 №1236 відповідно до якої на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, пасажирами під час перевезення, у тому числі виготовлених самостійно.

При цьому, приписами ч.1 ст.121-2 КпАП України передбачено відповідальність за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Таким чином, в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність за одне й те саме правопорушення, адже у разі притягнення до відповідальності водія на підставі ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX) і за ч.1 ст.121-2 цього Кодексу, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення, а також вид стягнення - штраф у грошовій формі.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно зі ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборонено переслідування, або судовий розгляд щодо правопорушення, якщо воно виникло з ідентичних фактів або фактів, які по суті були однаковими.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що ОСОБА_1 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КпАП України за перевезення пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, приходжу до висновку про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ці ж дії за ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX).

Відповідно до п.8 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.

Отже, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, провадження у справі закриттю на підставі п.8 ст.247 КпАП України, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.8 ст.247 КпАП України у зв`язку з наявністю по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Л.М. Хіль