ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 Справа №607/17904/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Громадянин ОСОБА_1 25 вересня 2021 року о 02 год. 30 хв., в смт. Велика Березовиця, Тернопільського району по вул. Провулок Микулинецький, 8, керуючи транспортним засобом марки «VOLVO» номерний знак НОМЕР_1 , скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Mercedes Benz Vito» номерний знак НОМЕР_2 , після чого місце пригоди залишив. Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину заперечив, та пояснив що залишив місце ДТП, у зв`язку із крайньою необхідність, про що зазначив у поданих суду запереченнях.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Юзьвак І.Я. вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад правопорушення, передбачений статтею 122-4 КУпАП, а тому просив суд справу відносно нього закрити.

17 листопада 2021 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Юзьвак І.Я. через канцелярію суду подано письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 не визнає обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки побоюючись за власне життя і здоров`я, а також за життя і здоров`я дружини, так як нападників було троє, він вирішив втекти з місця події на власному автомобілі. Рушаючи з місця ОСОБА_1 випадково зачепив припаркований автомобіль MERSEDES BENS VITO д.н.з. НОМЕР_2 , так як перебував у шоковому, збентеженому та наляканому стані. ОСОБА_1 , від`їхав на невелику відстань від місця (приблизно 1 км) події на вул. С. Бандери, 33, в смт. Велика Березовиця, де зупинився та подзвонив до свого знайомого ОСОБА_2 та попросив щоб той забрав його з дружиною додому. ОСОБА_3 під`їхав приблизно через пів години. Ще за 10 хв. до них під`їхав екіпаж патрульної поліції. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений статтею 122-4 КУпАП, оскільки залишаючи місце ДТП, ОСОБА_1 перебував в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що 25.09.2021 вона з чоловіком ОСОБА_1 перебували по АДРЕСА_2 , із знайомим ОСОБА_5 . В цей час, там також перебували інші чоловіки на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В ході спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_9 між ними виник конфлікт, під час якого останній почав наносити удари її чоловікові. Згодом до ОСОБА_9 приєдналися ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які також наносили удари чоловікові. Побоюючись за життя та здоров`я, так як нападників було троє, чоловік вирішив втекти з місця події на власному автомобілі, проте рушаючи випадково зачепив автомобіль MERSEDES BENS VITO.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 25.09.2021 близько 02 год. ночі, до нього зателефонував ОСОБА_1 та попросив приїхати забрати його з дружиною. Коли він приїхав, то на місці події була вже поліція. Побувши деякий час, він поїхав додому.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та свідків, дослідивши матеріали справи, вважаю, справа про адміністративне правопорушення відносно останнього за статтею 122-4 КУпАП підлягає закриттю з огляду на таке.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішенні її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчинення нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених статтями 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 21.08.2019 р. справа №215/5304/16-а).

З метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеню вини, прийняттю рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, передує своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування усіх обставин. Суд має виходити з обставин, встановлених суб`єктом владних повноважень при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, характеру виявленого проступку та мотивів, за яких його вчинено.

Оцінюючи факти, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, суд приходить до таких висновків.

За статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення місця дорожньо-транспортної пригоди. З досліджених судом доказів вбачається, враховуючи зміст фактичних обставин, як встановлених судом, так і особою уповноваженою на складання протоколу, дійсно ОСОБА_1 місце пригоди залишив, що фактично ним і не заперечується.

Проте, заслуговують на увагу як заперечення захисника, так і пояснення свідків про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, з огляду на таке.

Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода (ст. 18 КУпАП).

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 р. (справа №686/5225/17) у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Перевіривши обставини справи суд приходить до висновку, що дійсно ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.10 ПДР у зв`язку з крайньою необхідністю, оскільки побоювався за власне життя та життя своєї дружини, оскільки під час конфлікту, який виник, нападників було троє, вони заподіювали йому тілесні ушкодження, тому він залишив місце події.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин та з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), а також обставин, встановлених судом, про що зазначено вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності за статтею 122-4 КУпАП, оскільки на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою у стані крайньої необхідності.

Керуючись ст. ст. 18, 122-4, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з вчиненням дії особою у стані крайньої необхідності.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена у випадках передбачених ст. 287 КУпАП, а саме особою, щодо якої її винесено, потерпілим, а також прокурором у випадках передбачених ч. 5 ст. 7 КУпАП, а саме у випадку нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддяВ. М. Позняк