КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/1994/21
Апеляційне провадження №33/824/1612/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення за яке накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, що становить 51 гривню, з конфіскацією тварини - собаки ( ветеринарний паспорт №11438874 ).

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 грн.

На обґрунтування ухваленої постанови місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

28.01.2021 року о 19 годині ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Братиславська, 14-Б, в дворі біля магазину «Фуршет», вигулювала собаку потенційно небезпечної породи «Лорд» від 04.10.2016 р., темно-коричнева в полосу, метис ( ветеринарний паспорт №11438874) без намордника, внаслідок чого собака вкусила громадянку ОСОБА_3 за ногу, заподіявши шкоду її здоров`ю.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п.п. 5.3, 5.5 Правил утримання тварин у м. Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 27.10.2007 року №1079/3912, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

В суді ОСОБА_1 фактичні обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, визнала і пояснила, що в зазначений в протоколі час разом з собакою прийшла до магазину «Фуршет» по вул. Братиславській, 14-Б в м. Києві.

Залишивши прив`язану на вулиці собаку без намордника, пройшла до магазину, а по виходу з нього - до неї звернулась громадянка, яка повідомила ОСОБА_1 , що ту вкусила за ногу її собака, після чого ОСОБА_1 побачила кров на нозі даної громадянки.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, підтверджується також протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою, з яким ОСОБА_1 була згодна, письмовими поясненнями ОСОБА_3 .

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову і закрити провадження в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянтка посилається на те, що суд помилково визнав її вину в зазначеному правопорушенні, без достатніх для цього підстав та доказів, в т.ч. медичної документації про заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій.

Вона визнавала себе винною лише в тому, що привела собаку в громадське місце без намордника.

При винесенні постанови, з її точки зору, були порушені вимоги ст. 62 Конституції, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини від 06.12.1998 та 18.01.1978 у справах, відповідно, «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain», «Ireland v. the United Kingdom», ст.ст. 251, 256, 280 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника - Мороз С.Ю., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційні вимоги, а постанову місцевого суду - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим судом, з чим погоджується і апеляційний суд, 28.01.2021 року о 19 годині ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Братиславська, 14-Б, в дворі біля магазину «Фуршет», вигулювала собаку потенційно небезпечної породи «Лорд» від 04.10.2016 року, темно-коричнева в полосу, метис ( ветеринарний паспорт №11438874) без намордника, внаслідок чого собака вкусила громадянку ОСОБА_3 за ногу, заподіявши шкоду її здоров`ю.

Таким чином, ОСОБА_1 порушила п.п. 5.3, 5.5 Правил утримання тварин у м. Києві, затверджених рішенням Київської міської ради від 27.10.2007 року №1079/3912, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 154 КУпАП.

В суді першої інстанції вона визнала свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення та підтвердила зазначені обставини.

Окрім цього, вони ( обставини ) підтверджуються матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №521533, поясненнями ОСОБА_3 , яка підтвердила заподіяння їй тілесних ушкоджень собакою, належною ОСОБА_1 ( а.с. 2, 3 ).

При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для її притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 154 КУпАП, оскільки в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП і протокол складено за цією ж правою нормою.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що місцевий суд помилково, при винесенні постанови, визнав її вину в зазначеному правопорушенні, без достатніх для цього підстав та доказів, в т.ч. медичної документації про заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, з її точки зору, були порушені вимоги ст. 62 Конституції, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини від 06.12.1998 та 18.01.1978 у справах, відповідно, «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain», «Ireland v. the United Kingdom», ст.ст. 251, 256, 280 КУпАП, на переконання суду другої інстанції, не відповідають дійсності та спростовуються зазначеними доказами по справі, яким суд дав оцінку у повній відповідності до положень ст. 252 КУпАП.

Відтак, вони, на переконання суду другої інстанції не свідчать, в силу викладеного, про обґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк