КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/1303/2021 Суддя І інстанції - Касьян А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року про визнання винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ТОВ «Сільпо», менеджер, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 13.11.2020, керував автомобілем марки «KIA Cerato», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а) ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження.

Апелянт зазначає, що не визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки він не керував автомобілем у стані сп`яніння, а це робив інший водій, якого він викликав зі служби таксі (послуга «Тверезий водій»). Притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є, на думку апелянта, недоведеним та необґрунтованим, оскільки базується лише на припущеннях працівників поліції, оскільки вони не зупиняли його автомобіль. Як стверджує апелянт, він ввечері 12.11.2020 вживав алкогольні напої, а тому автомобілем не керував, а скористався послугою «Тверезий водій». Коли вони проїжджали по вул. Богатирській у м. Києві, було пошкоджено колесо, а тому автомобіль не міг продовжувати рух. Водій відмовився чекати технічну допомогу і поїхав, а він залишився біля автомобіля. Патрульний автомобіль під`їхав до нього, коли він чекав приїзда друга. Також апелянт посилається на те, що в чинній редакції ст. 130 КУпАП зазначається лише про керування в стані сп`яніння річковими, морськими або маломірними суднами, а не наземним транспортним засобом.

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що винесена суддею постанова порушує його права та підлягає до скасування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , надані в судовому засіданні 18 лютого 2021 року, його захисника Зембри Є.Є., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами.

З матеріалів справи вбачається, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та в судовому засіданні ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду та не заперечував перебування у стані алкогольного сп`яніння.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними і допустимими доказами, наведеними у постанові судді: письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Посилання апелянта на те, що він не був за кермом автомобіля, а автомобілем керував за його викликом водій із служби таксі, не підтверджені. Як в суді першої інстанції, так і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не зміг назвати назву служби таксі, з якої він викликав водія, та дані про його особу, яким чином він здійснював оплату його послуг. Тому його версія про те, що автомобілем керувала інша особа, яка після пошкодження колеса залишила автомобіль, є неспроможною.

Розгляд справи відбувся в присутності ОСОБА_1 , який визнав факт перебування у стані сп`яніння, однак стверджував, що автомобілем не керував.

Щодо доводів в апеляційній скарзі про те, що на момент складання протоколу диспозиція статті 130 КУпАП не передбачала притягнення особи до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, то вони також є безпідставними. 01.07.2020 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018, яким запроваджено інститут кримінальних проступків, згідно якого кримінальним проступком стало у тому числі і керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у зв`язку з чим Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, а статтю 130 КУпАП викладено у новій редакції, яка передбачала притягнення до адміністративної відповідальності за ці дії лише судноводіїв. Проте 17.06.2020 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №720-ІХ, який 02.07.2020 було підписано Президентом України, а 03.07.2020 опубліковано в офіційній парламентській газеті «Голос України». Зазначеним Законом із Закону №2617-VІІІ від 22.11.2018 було виключено норми щодо криміналізації керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння та скасовано нову редакцію статті 130 КУпАП. Отже 03.07.2020 відновлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та відновлено дію статті 130 КУпАП у редакції, яка була чинною до 01.07.2020.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції було оголошено перерву до 12.03.2021, однак після перерви ОСОБА_1 та його захисник Зембра Є.Є. до суду не з`явились, клопотань про виклик свідків чи витребування доказів не заявляли. Клопотання захисника Зембри Є.Є., яке надійшло до суду 11.03.2021, про відкладення розгляду справи, не підлягає задоволенню, оскільки не містить доказів на підтвердження поважності причин неявки.

Згідно положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року за №3477-ІV, така практика є джерелом права в Україні.

Зокрема, ЄСПЛ наголошує на тому, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 року у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, п. 119, а також «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів», п. 33). До того ж, що «кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною... Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке грунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи» (п. п. 17, 18 рішення від 06.02.2001 року у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Той факт, що після проходження огляду, ОСОБА_1 не був відсторонений від керування автомобілем і автомобіль не було затримано шляхом блокування або доставлено на спеціальній майданчик для зберігання, не свідчить про те, що ОСОБА_1 не міг керувати автомобілем до моменту пошкодження колеса.

Таким чином, постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року є законною і обґрунтованою, відтак підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В.