Справа № 643/6704/21
Провадження № 3/643/2194/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 4 ст. 126, ч. 2 ст. 130, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.04.2021 року серії ДПР 18 № 273452, 01.04.2021 року о 08 год. 20 хв. у м. Харкові по вул. Вагнера, буд. 34, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав посвідчення водія відповідної категорії. Згідно ІПНП, водій ОСОБА_1 отримав посвідчення водія категорії «А» НОМЕР_2 від 04.06.2020 року. Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м Харкова 09.09.2020 року водій ОСОБА_1 позбавлений права керування всіма видами транспорту, чим порушив п. 2.1.А ПДР.

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол, за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.04.2021 року серії ДПР 18 № 026477, 01.04.2021 року о 09 год. 50 хв. у м. Харкові по вул. Каунаська, буд. 3А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не виконав відповідний покажчик повороту у відповідному напрямку, при перевірки документів було встановлено, що водій не має права керування даним транспортним засобом.

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол, за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.04.2021 серії ДПР 18 № 026476, 01.04.2021 року о 09 год. 50 хв. у м. Харкові по вул. Каунаська, буд. 3А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол, за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, 01.04.2021 року о 08 год. 20 хв. у м. Харкові по вул. Вагнера, буд. 34, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння обличчя, стійкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків. Згідно бази ІПНП України водій ОСОБА_1 був позбавлений права керування усіма видами транспорту Фрунзенським районним судом м. Харкова від 09.09.2020 року за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, правопорушення вчинене повторно протягом року.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що 01.04.2021 року він транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, не керував, однак дійсно перебував у даному автомобілі, оскільки спав у ньому. Крім того не зміг пояснити, яким чином автомобіль «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 01.04.2021 року після складання проколу за адресою: м. Харків, вул. Вагнера, буд. 34, опинився за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому зазначив, що можливо його виштовхали туди хлопці. Зазначив, що при оформленні адміністративних матеріалів, працівники поліції здійснювали на нього тиск.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що вранці 01.04.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішили її підвезти до додому, проте по дорозі автомобіль поламався, хлопці залишились, намагалися завести автомобіль, а вона пішла додому, бо її чекали батьки. Також зазначила, що за кермом була вона та у її присутності ОСОБА_1 алкогольні напої не вживав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що вночі з 31.03.2021 на 01.04.2021 року він, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 сиділи на «Дигмі», потім ОСОБА_6 повідомила, що їй треба до додому та вони запропонували її підвести. Вона сіла кермо та вони поїхали, проте по дорозі автомобіль зупинився. ОСОБА_6 пішла додому пішки, а вони залишилися сидіти в автомобілі та шукали у телефоні друзів, які зможуть їм допомогли. У цей час до них під`їхала поліція, працівники поліції почали казати, що ніби то ОСОБА_3 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, погрожували йому, казали, що заберуть автомобіль, після чого ОСОБА_7 усе підписав. Надалі, він із ОСОБА_3 намагався перепаркувати автомобіль, аби він нікому не заважав. Він сів за кермо, вивернув кермо, а ОСОБА_7 почав штовхати. Надалі до них знов під`їхала поліція та вдруге почала звинувачувати ОСОБА_8 , що він у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем, після чого на ОСОБА_8 склали протокол, незважаючи на те, що і він і ОСОБА_7 повідомляли їм, що ОСОБА_7 автомобілем не керував.

ІІІ. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративні правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог пункту 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 2.1.А передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.1.А Правил дорожнього руху передбачена ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ІV. Оцінка суду.

Стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126, ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо справи про адміністративне правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

Обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до п. 7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з надісланих до суду матеріалів, правопорушення ОСОБА_1 за ч. ч. 2, 4 ст. 126 КУпАП було вчинено 01.04.2021 року, тобто адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше 01.07.2021 року.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за ч. 2 ст. 126, ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі за ч. 2 ст. 126, ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Отже, наявність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

У зв`язку з закриттям провадження у даній справі на підставі п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання щодо доведеності вини осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності не вирішується, з урахуванням положень рішення ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006 року, у якому зазначено, що у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Відповідної позиції дотримується Харківський апеляційний суд, зокрема у постанові від 02.09.2020 року у справі № 634/474/20, у постанові від 22.10.2020 року у справі № 646/2440/20, у постанові від 30.09.2020 року у справі № 635/1250/20.

Стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ДПР 18 № 026476 від 01.04.2021 року), суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності з положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, суд, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.

Системний аналіз змісту положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, в поєднанні з вказаною позицією Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, передбачені ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

З протоколу вбачається серії ДПР 18 № 026476 від 01.04.2021 року вбачається, що 01.04.2021 року о 09 год. 50 хв. у м. Харкові по вул. Каунаська, буд. 3А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився у присутності двох свідків.

У якості доказів працівник поліції до матеріалів адміністративної справи, долучив наступні докази:

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- пояснення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

- рапорт;

- інформаційну довідку, згідно облікової бази ІПНП, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 645/4738/20);

- постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 року, яка набрала законної сили, про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 за вказаним епізодом вину не визнав.

При дослідженні вищевказаного адміністративного протоколу судом встановлено, що під час складення протоколу серії ДПР 18 № 026476 ОСОБА_1 вину також не визнавав.

З оглянутого відеозапису вбачається, що коли працівник поліції підходить до автомобіля, «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 перебуває на задньому пасажирському сидінні, та повідомляє, що автомобілем він не керував. Крім того, інший хлопець перебуває за кермом та говорить, що він керував означеним автомобілем. При цьому твердження працівника поліції, про те, у нього є відео як вони помінялися місцями не підтверджено жодними доказами, як і не підтверджено, що саме ОСОБА_1 01.04.2021 року о 09 год. 50 хв. керував автомобілем, «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Долучені до матеріалів справи показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтверджують тільки факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Показання означених свідків не містять відомостей, що ОСОБА_1 01.04.2021 року о 09 год. 50 хв. керував автомобілем, «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , або що під час зупинки автомобіля, «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 помінявся місцями з іншим хлопцем.

У протоколі серії ДПР 18 № 026476, в графі «пояснення» ОСОБА_1 пояснив, що не керував транспортним засобом, з відео фіксацією правопорушення не ознайомлений.

Суд зазначає, що для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в повторному протягом року керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є керування транспортним засобом та відмова особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Правопорушення, передбачені ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись.

Відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обв`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

При цьому працівниками поліції не надано жодного доказу, який би підтверджував факт керування ОСОБА_1 01.04.2021 року о 09 год. 50 хв. автомобілем, «Ford Escort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. вул. Каунаська, буд. 3А.

Суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Більш того, згідно з частиною 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Між тим, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за епізодом, зазначеним у протоколі серії ДПР 18 № 026476 від 01.04.2021 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі підлягає закриттю за епізодом, зазначеним у протоколі серії ДПР 18 № 026476 від 01.04.2021 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ДПР 18 № 273453 від 01.04.2021), суд зазначає наступне.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 273453 від 01.04.2021, який відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила. ОСОБА_1 вказаний протокол підписав без зауважень та заперечень, у графі «пояснення» зазначив, що випив банку пива.

- інформаційною довідкою, згідно облікової бази ІПНП, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа № 645/4738/20);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- поясненнями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- рапортом від 01.04.2021 року;

- відеозаписом, з якого вбачається, що працівник поліції, виявивши ознаки алкогольного сп`яніння, запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я КЗОЗ ХОНД, від якого останній відмовився в присутності двох свідків;

- постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.09.2020 року, яка набрала законної сили, про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували винуватість у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суду не надано.

При цьому, 13.07.2021 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшли пояснення, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 просить суд направити адміністративні матеріали на дооформлення з наступних підстав:

- неправильне використання бланків 09 год. 55 хв. бланк серії ДПР 18 № 026477, а об 10 год. 00 хв. ДПР 18 № 026476, що може свідчити про підробку протоколів;

- підписи свідків у поясненнях під ознайомленням з правами та в кінці пояснень суттєво відрізняються один від одного ( 4-5 арк. справи № 643/6807/21), зазначене свідчить про не ознайомлення свідків з їх правами та обов`язками, а відповідно і про неправдивість їх свідчить;

- у рапорті ст. лейтенанта Антона Андронова від 01.04.2021 року дописано «Контактні дані рідних та опікунів відмовився надавати», проте жодних дій щодо встановлення даних батьків поліцейськими не вжито;

- направлення ОСОБА_1 до КНП ХОР «ОНО» ( справа № 643/6807/21) не мстить дати та номеру, відповідно складене пізніше та не вручалося ОСОБА_1 ;

- рух транспортного засобу не почався.

Протокольною ухвалою, від 13.07.2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні означеного клопотання та зазначено, що оцінка вказаним доводам буде надана за результатами розгляду справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що автомобілем він не керував, а спав у ньому, суд до уваги не приймає, оскільки з оглянутого відеозапису вбачається, що під час оформлення протоколу серії ДПР 18 № 2734453, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, на запитання працівників поліції чому він не був пристебнутий ременями безпеки відповів, що він зупинився та відстебнув їх. У протоколі у графі «пояснення», ОСОБА_1 вказує, що він випив банку пива 0,5 годину тому та їхав додому.

Також суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що на нього на працівники поліції здійснювали тиск, оскільки жодними доказами даний факт у судовому засіданні не доведений.

Заяв, зауважень, скарг, при оформленні протоколу чи після його оформлення, ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції у визначеному законом порядку - не оскаржував.

Відтак, наведене вище свідчить, що працівниками поліції порядок проведення огляду водія ОСОБА_1 на виявлення стану алкогольного сп`яніння не було порушено, а їх дії відповідають вимогам зазначеної вище Інструкції.

Матеріали справи не містять доказів того, що зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Жодних доказів про порушення законодавства працівниками поліції ОСОБА_1 не надав.

Крім того, суд зазначає, що відеозаписи, які містяться у справі, повністю передають перебіг події.

Таким чином, невизнання ОСОБА_1 своєї провини у скоєнні адміністративного правопорушення за вказаним епізодом є способом його захисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне правопорушення та спростовується матеріалами справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведена у повному обсязі.

Оцінюючи інші доводи особи, яка притягається до відповідальності, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

V. Накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Відповідно ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 12 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не досяг повнолітнього віку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Кодексу України про адміністративні правопорушення до осіб віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, які вчинили адміністративні правопорушення, застосовуються заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Між тим, ч. 2 ст. 13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачає, що у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років адміністративних правопорушень, передбачених статтями 44, 51, 89, 121-127, 130, статтею 139, частиною третьою статті 154, частиною другою статті 156, статтями 173, 173-4, 174, 183-1, 185, 190-195 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах. З урахуванням характеру вчиненого правопорушення та особи правопорушника до зазначених осіб (за винятком осіб, які вчинили правопорушення, передбачені статтею 185) можуть бути застосовані заходи впливу, передбачені статтею 24-1 цього Кодексу.

Приписами ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень до неповнолітніх у віці від шістнадцяти до вісімнадцяти років можуть бути застосовані такі заходи впливу: зобов`язання публічно або в іншій формі попросити вибачення у потерпілого; попередження; догана або сувора догана; передача неповнолітнього під нагляд батькам або особам, які їх замінюють, чи під нагляд педагогічному або трудовому колективу за їх згодою, а також окремим громадянам на їх прохання.

При вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд дослідивши можливість застосування до нього положень ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначає, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, критичне ставлення до скоєного у нього відсутнє та з урахуванням інших фактичних обставин справи вважає за неможливе застосовувати до нього альтернативні заходи виховного впливу, які можуть бути застосовані тоді, коли виховання неповнолітнього правопорушника є можливим без накладення адміністративного стягнення у загальному порядку, передбаченому Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, застосування щодо неповнолітніх передбачених ст. 24-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення заходів впливу є правом суду, а не обов`язком.

З урахуванням наведеного суд, врахувавши характер вчиненого правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки - дане правопорушення являється грубим порушенням правил дорожнього руху є потенційно небезпечним для суспільства та становить реальну небезпеку учасникам дорожнього руху, загрожує їх життю, здоров`ю, тяжкість ймовірних наслідків, а також відомості про особу ОСОБА_1 , дійшов висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення з одночасним позбавлення права керування транспортними засобами, без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної ст. 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

VІ. Інші питання, які вирішує суд при розгляді даної справи.

Положеннями ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 40-1, 126, 130, 251, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ДПР 18 № 026476 від 01.04.2021), щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Визнати винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ДПР 18 № 026476 від 01.04.2021) та застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Н.В. Новіченко