ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/6358/20 Головуючий суддя І інстанції Гримайло А.М.
Апеляційне провадження № 33/818/1012/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст.124 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

захисника - Щокіна М.Л.,

особі, яка притягаються

до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження у справі стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ТОВ «БІТІЕС-ГРУП», менеджером, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, працюючого АПФ «Меліса 93», інженер-конструктор, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КупАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення

Постановою встановлено, що 01 березня 2021 року до Ленінського районного суду м.Харкова з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заст. 124 КУпАП.

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №106775 та серія ДПР18 №106774 від 18.11.2020 року, 03 листопада 2020 року приблизно о 07:50 годині, ОСОБА_1 керуючи автомобілем З АЗ Ланос державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вул.Лагерна та автодороги «Київ-Харків-Довжанський» здійснив обгін на перехрестіта не дотримався безпечної швидкості руху, в той час водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Форд Фієста державний номерний знак НОМЕР_2 рухаючись по другорядній дорозі не виконав виморги знаку 2.1 (дати дорогу) та не надав дорогу водію З АЗ Ланос, який наближався до перехрестя по головній дорозі в результаті чого сталось зіткнення зазначених автомобілів, які отримали механічні пошкодження, чим була спричинена матеріальна шкода.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати, ухваливши нову постанову, якою: провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення; провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 стосовно ОСОБА_2 закрити на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова від 03.03.2021р. є незаконною, оскільки прийнята без повного з`ясування всіх обставин справи, що суперечить приписам ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП. Наведене призвело до закриття провадження стосовно нього з нереабілітуючих підстав - у зв`язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення, а не в зв`язку з відсутністю його діях складу адміністративного правопорушення. Така постанова порушує його права, оскільки створює для нього негативні цивільно-правові наслідки у питанні з відшкодування шкоди.

Апелянт також зазначає, що дії водія ОСОБА_2 поліцейськими кваліфіковані вірно, але стосовно нього протокол було складено помилково, оскільки він не здійснював обгін на перехресті і швидкість руху мого автомобіля була безпечною. Правопорушення, що ставиться йому в провину (обгін на перехресті), пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху, проте він на зустрічну смугу не виїжджав, що підтверджується відеозаписом ДТП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, заперечення захисника Щокіна М.Л. та Сисоєва Д.М. , апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновок, викладений у постанові судді Ленінського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, в апеляційній скарзі потерпілого не заперечується.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності однієї з обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП дійсно не передбачено, чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вказане питання необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.

Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Апеляційний суд вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо обставина, передбачена п. 7 ст. 247 КУпАП виникла під час розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить, не заперечує та/або погоджується на закриття провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, то закриття провадження є можливим без вирішення питання про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

Таким чином, оскільки сплив строку накладення адміністративного стягнення є нереабілітуючою підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, тоді як за приписами п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, то за таких обставин хоча і особа в резолютивній частині постанови винною не визнається, але її вина у вчиненні адміністративного правопорушення при спливі строку накладення адміністративного стягнення презюмується, саме з тих причин, що це нереабілітуюча підстава закриття справи про адміністративне правопорушення і у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення або відсутня подія, він не позбавлений процесуальної можливості ставити саме такі апеляційні вимоги і відповідно просити закриття провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, а не на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З матеріалів справи вбачається, що в істотне порушення вищевказаних вимог закону, суд першої інстанції не дотримався та не з`ясував всі обставини справи, не встановив, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винен ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у його вчиненні, не дав дослідженим доказам будь-якої оцінки та прийняв рішення про закриття в справі, яке не може бути визнано законним та обгрунтованим.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

Як вбачається з відомостей протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №106775 та серії ДПР18 №106774 від 18.11.2020 року, 03 листопада 2020 року, приблизно о 07:50 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул.Лагерна та автодороги «Київ-Харків-Довжанський» не дотримався безпечної швидкості руху, в той час водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Форд Фієста, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по другорядній дорозі не виконав виморги знаку 2.1 (дати дорогу) та не надав дорогу водію ЗАЗ Ланос, який наближався до перехрестя по головній дорозі, в результаті чого сталось зіткнення зазначених автомобілів, які отримали механічні пошкодження, чим була спричинена матеріальна шкода (а.с.1, 2).

З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були ознайомлені, про що свідчить їх власноручний підпис у цих протоколах та наявність їх власноручних пояснень доданих до них.

Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, хоча мав для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.

Згідно відомостей схеми місця ДТП від 03.11.2020 року автомобіль Форд Фієста, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по другорядній дорозі зі сторони вул.Лагерна в сторони автодороги «Київ-Харків-Довжанський», а автомобіль ЗАЗ Ланос, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по головній дорозі «Київ-Харків-Довжанський». В результаті ДТП на перехресті вул.Лагерна та автодороги «Київ-Харків-Довжанський» автомобілі Форд Фієста та ЗАЗ Ланос отримали механічні пошкодження (а.с.3).

Відповідно до відомостей протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2020 року, місце дорожньо-транспортної пригоди - перехрестя вул.Лагерна та автодороги «Київ-Харків-Довжанський». Спосіб регулювання руху на цій ділянці - дорожніми знаками (вул. Лагерна - «дати дорогу», автодорога «Київ-Харків-Довжанський» - «головна дорога»). Автомобілі Форд Фієста та ЗАЗ Ланос отримали механічні пошкодження (а.с.7-9).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови свідок - інспектор ОСОБА_4 пояснила, що вона складала схему місця ДТП від 03.11.2020 року та протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2020 року, а також підтвердила, що відомості, які зазначені в цій схемі та протоколі, відповідають обставинам події дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду не заперечував, що рухався по другорядній дорозі та виїхав на дорогу «Київ-Харків-Довжанський», не надавши перевагу автомобілю ЗАЗ Ланос, під керуванням ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 зазначив, що він почав здійснювати маневр - поворот ліворуч, коли з головної дороги «Київ-Харків-Довжанський» джип світлого кольору перед ним тільки почав здійснювати поворот праворуч в сторону вулиці Лагерна. Коли він виїхав на середину смуги, сталося ДТП між його транспортним засобом та автомобілем ЗАЗ Ланос.

ОСОБА_1 пояснив в суді апеляційної інстанції, що він рухався по головній дорозі «Київ-Харків-Довжанський» в сторону вулиці Лагерна, перед його автомобілем їхав джип білого кольору, який повернув праворуч на вулицю Лагерна, а він продовжив їхати прямо та, виїхавши на перехрестя вул.Лагерна та автодороги «Київ-Харків-Довжанський», перед його автомобілем з другорядної дороги виїхав автомобіль Форд Фієста, під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого сталася подія ДТП. Зазначив, що він не здійснював обгін на перехресті та не перевищував швидкість.

Разом з цим, з відомостей відеозапису, який долучений матеріалів справи та на якому зафіксована подія ДТП від 03.11.2020 року, вбачається, що автомобіль ЗАЗ Ланос, під керуванням ОСОБА_1 , їхав по дорозі «Київ-Харків-Довжанський» та під`їжджаючи до перехрестя з вулицею Лагерна, ОСОБА_1 , не дочекався коли перед його автомобілем закінчить свій маневр джип білого кольору (поворот праворуч на вулицю Лагерна), здійснив його об`їзд та не дотримався безпечної швидкості руху, тобто не дотримався вимог п.12.1 ПДР України, а водій ОСОБА_2 , виїжджав з другорядної дороги, не виконав вимоги п.8.4б та п.16.11 ПДР України, внаслідок чого сталася подія ДТП (а.с.42).

У справі відсутні будь-які докази, які б спростовували вищевказані докази та пояснення ОСОБА_2 .

Апеляційний суд також бере до уваги, що на схемі місця ДТП від 03.11.2020 року та у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.11.2020 року не зафіксовано відомостей про гальмівний шлях автомобіля ЗАЗ Ланос, під керуванням ОСОБА_1 , що додатково свідчить про недотримання останнім вимог п.12.1 ПДР України.

Враховуючи вищевказані обставини, версія події ДТП, встановлена поліцейськими, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення, - є достовірною.

Порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.12.1 ПДР України, а водієм ОСОБА_2 - п.8.4б та п.16.11 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку із ДТП та пошкодженням транспортних засобів, оскільки в разі дотримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаних вимог ПДР України, дорожньо-транспортної пригоди би не відбулося.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційних доводів ОСОБА_1 про відсутність в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення та визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки вищезазначені докази в своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказаних вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з апеляційними доводами ОСОБА_1 про те, що він не здійснював обгін на перехресті вул.Лагерна та автодороги «Київ-Харків-Довжанський», оскільки повністю підтверджуються відомостей відеозапису, який долучений матеріалів справи та на якому зафіксована подія ДТП від 03.11.2020 року, з якого вбачається, що автомобіль ЗАЗ Ланос, під керуванням ОСОБА_1 , не виїжджав на перехресті на зустрічну, а тому належить змінити оскаржуване судове рішення в цій частини, а в решті судову постанову - без змін.

Отже, доказів, які підтверджували невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджені докази в своїй сукупності повністю доводять порушення ОСОБА_1 вимог п.12.1 ПДР України, а водієм ОСОБА_2 - п.8.4б та п.16.11 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП.

Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини постанови посилання суду на здійснення водієм ОСОБА_1 обгону на перехресті вул. Лагерна у м. Харкові та автодороги «Київ-Харків-Довжанський».

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В решті Постанову судді Ленінського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков