ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Коваленко В.М., за розглянувши матеріали, що надійшли з ДПС України в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, головного бухгалтера ТОВ «Фінансова компанія «Конверсія», проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення № 13 від 06.08.2021 р. , ОСОБА_1 , займаючи посаду головного бухгалтера ТОВ «Фінансова компанія «КОНВЕРСІЯ» допустила порушення термінів подання (несвоєчасно подано) річної фінансової звітності, яка підлягає оприлюдненню разом з аудиторським звітом за 2020 рік на підставі абзацу 4 пункту 46.2 ст.46 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, відповідно до Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV.

Вказані порушення було виявлено згідно до акту №16178/15-32-18-07/39216619 від 06.08.2021 року перевірки фінансової звітності ТОВ «Фінансова компанія «Конверсія».

Правопорушник ОСОБА_1 не визнала вину у вчиненні адміністративного правопорушення, надавши до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що аудиторський висновок був своєчасно виготовлений, але із поважних причин не надалось можливим завантажити сканований аудиторський висновок через приватну частину електронного кабінету ДФС, так як розмір відсканованого файлу становив 18 мегабайт, що більш ніж в 10 разів перевищує максимально дозволений податковим органом розмір файлу.

Просила закрити провадження по указаній адміністративній справі, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, із підстав зазначених письмово.

Критично оцінивши матеріали справи, висновки Акту перевірки, Протоколу та поданих заперечень, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Відповідно до ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративні відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи що спірний протокол про адміністративне правопорушення ґрунтується лише на акті про результати перевірки, та не містить аналізу як сайту Товариства, так і аналізу щодо можливості Товариства розмістити даний Аудиторський звіт в Електронному кабінеті платника податку, відтак вказані податковим органом обставини є виключно суб`єктивною думкою податкового органу, позбавленою доказами, встановленими ст. 251 КУпАП.

Будь-які інші докази, окрім зазначеного акту та протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків.

Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам Кобець проти України від 14.02.2008 року, Берктай проти Туреччини від 8 лютого 2001 року, Лавенте проти Латвії від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів, форми вини, і воно повинно точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

Таким чином, суть правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, які зазначені у ст. 163-1 ч. 1 КУпАП, оскільки в протоколі відсутні дані об`єктивної сторони правопорушення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо вказаних вимог щодо формулювання суті адміністративного правопорушення не буде дотримано, то суд позбавляється можливості встановити фактичні обставини правопорушення, що ставиться в провину особі, щодо якої складено протокол. Це пов`язано з тим, що суддя не може змінювати чи уточнювати суть порушення, яка вказана у протоколі, а повинен розглянути справу та ухвалити постанову виключно на основі зібраних податківцями доказів. Аналогічні висновки містяться в рішеннях ЄСПЛ «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії».

Окрім того, сумнівним є і вказаний в протоколі час та дата правопорушення, який також є спірним моментом (як рахується з кінцевого терміну оприлюднення аудиторського висновку чи з моменту закінчення проведення перевірки податковим органом).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

До матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини справи, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, обставини викладені у протоколі, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим слід прийти до висновку про відсутність в моїх діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В той же час, ст. 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За вище викладених обставин, є підстави стверджувати, що наявними в матеріалах справи доказах не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.163-1, 221, 247, 283-284 КУпАП, суд ПОСТАНОВИВ

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163 -1 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суддя:

18.10.2021