Провадження № 33/801/111/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач: Бурденюк С. І.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Бурденюк С.І., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 року, якою,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Згідно матеріалів справи - постанови міського суду - 04.08.2020 року о 11:20 год. водій ОСОБА_1 у м. Вінниці, по вул. Хмельницьке шосе, керуючи транспортним засобом марки (моделі) «ВАЗ 111840-110-30», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 , чим завдав механічних пошкоджень велосипеду, після чого самовільно залишив місце пригоди, до якої був причетний.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень на користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 року щодо нього та просить закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що судом не вивчено матеріали провадження, не наведено мотивів рішення про винуватість, не вказано його пояснень, які надавав з приводу даної справи, а вказано, що він не з`явився в судове засідання. В день винесення постанови він дійсно хворів і був відсутній, проте на попередньому засіданні був присутнім та надавав суду пояснення. Також вказує, що до правоохоронних органів ОСОБА_2 звернувся лише 10.09.2020 року, тобто більше ніж місяць. Судово-медичним експертом не виявлено об`єктивних ознак тілесних ушкоджень, у записах медичної документації наданих експерту Лавренчуком О.М. ознак тілесних ушкоджень не відображено. За наслідками заяви ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження, яке в подальшому постановою слідчого було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення та вказано, що в його діях вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення. В постанові слідчого не зазначено, що потерпілим залишено місце події, правоохоронні органи на місце події не викликались, огляд місця ДТП не проведено, огляд на пошкодження транспортного засобу ОСОБА_2 не здійснено, карету швидкої допомоги не викликано. Оглядаючи місце події чи то місцевість, слідчий склав схему до протоколу місцевості, проте слідчим не було запрошено сторони, з чого вбачається, що слідчий самостійно придумував обставини події. Транспортний засіб ОСОБА_2 оглянуто не було.

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_3 , який працює слідчим ВРЗСТ СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області пояснив, що проводив перевірку за заявою ОСОБА_2 . Ним особисто винесено постанову про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Можливо і потрібно було б провести ряд експертиз, окрім медичної. ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів понад місяць. ОСОБА_2 повідомляв про своє лікування та обставини події, повідомляв про відеоматеріали та пошкодження велосипеда, при цьому нічого не надав слідчому. Якби звернувся ОСОБА_1 , то перевірялась би і його заява, оскільки у діях ОСОБА_2 вбачались формально порушення ПДР - також.

Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_4 , яким було складено протокол про адміністративне правопорушення пояснив, що він працює в системі поліції біля15 років. Йому на виконання надійшла постанова про закриття провадження відносно ОСОБА_1 . На підставі постанови він склав протокол, зібрав адмінматеріал та скерував до суду. Керувався матеріалами, які надійшли від слідчого. В формулюванні правопорушення ОСОБА_1 зазначив поміж іншого , далі по тексту: «…чим завдав механічних пошкоджень…». Думку свою не завершив, оскільки уточнював обставини справи, матеріалів було обмаль, велике навантаження. ОСОБА_4 припускає, що не звершив думку, спроміж іншого можливо, через велике навантаження. Припускає, що можливо мали б бути і механічні ушкодження автомобіля ОСОБА_1 . ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів у строк понад місяць з часу ДТП. ОСОБА_2 повідомляв йому про своє лікування та обставини події ДТП, повідомляв про відеоматеріали та пошкодження велосипеда, при цьому не надав йому цих доказів. В діях ОСОБА_2 можливо вбачались формально ознаки порушення ПДР, зокрема біля проїжджої частини дороги була велосипедна доріжка. Протокол огляду він не складав. Керувався матеріалами, які надійшли від слідчого. Вбачає в діях ОСОБА_1 склад адмінправопорушення.

Заслухавши пояснення сторін, заслухавши пояснення свідків, перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 - підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Однак, суд першої інстанції належним чином не дотримався вищезазначених вимог закону, не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_5 інкримінованих йому адміністративних правопорушень, викладені в постанові висновки суду не узгоджуються з доказами, що містяться в матеріалах справи, і як наслідок прийшов передчасного висновку.

По даному факту за заявою ОСОБА_2 було внесено відомості до ЄРДР за № 0001627 від 10.09.2020 року (арк. с.№ 5). Як вбачається витягу з ЄРДР потерпілий ОСОБА_2 звернувся до поліції 10.09.2020 року, тобто більше, ніж через місяць після події.

Постановою слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області Тиндиком Т.О. було винесено постанову про закриття кримінального провадження від 28.09.2020 року у зв"язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію даної постанови направлено начальнику Управління патрульної поліції Вінницької області для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.п. 2.10 (а.б,в.д), 13.1,13.3 ПДР України. Велосипедиста ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.п. 2.10 (а.б,в.д), 6.6 (б), 6.7 ПДР України.

З вказаної постанови слідчого вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 звернувся до лікувального закладу 04.08.2020 року одразу ж після ДТП .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1003/1020 від 24.09.2020 року у ОСОБА_2 об`єктивних ознак тілесних ушкоджень не виявлено; у записах медичної документації, наданих ним, об`єктивних ознак тілесних ушкоджень не відображено.

Ні під час розгляду в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду потерпілим ОСОБА_2 не було надано суду медичну документацію як доказ, підтверджуючий факт нанесення йому тілесних ушкоджень, при умові, що він про існування такої повідомив суд, не клопотав про її витребування.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається яким чином відбувався огляд пошкоджених транспортних засобів, у матеріалах справи наявна фотокартка автомобіля з механічним пошкодженням; фотокартка пошкодженого велосипеда, який зі слів потерпілого значно зазнав механічних пошкоджень, у матеріалах справи відсутня.

Не вбачається також з постанови слідчого на якій швидкості рухались транспортні засоби, і на якій ділянці дороги їхав велосипед під керуванням ОСОБА_2 .

Не зрозуміло також, чому протокол огляду місцевості та схема ДТП складалась слідчим у відсутність учасників ДТП.

Відповідно до ч.1 ст.286 КК України кримінальна відповідальність серед іншого за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами настає у разі спричинення внаслідок таких дій потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідальність, яка передбачена ст. 124 КУпАП настає у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, умовами настання саме адміністративної відповідальності є наявний причинний зв`язок між порушеннями правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди, а також відсутність наслідків діяння у вигляді, зокрема, спричинення учасникам ДТП середньої тяжкості чи тяжких тілесних ушкоджень (у противному випадку діяння кваліфікується як злочин).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

На обґрунтування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП, працівниками поліції до суду направлено такі докази: постанову про закриття кримінального провадження (а.с.№№3-4); протокол про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. №№1-2); витяг з ЄРДР (а.с.№№5); рапорт (а.с. №6); пояснення учасників ДТП (а.с. №№7-8); протокол огляду місця події а саме автомобіля ОСОБА_1 з фототаблицею (а.с.№№ 10-11); протокол огляду місцевості (а.с. №12); висновок експерта (а.с.№13).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, о 04.08.2020 року о 11:20 год. в м. Вінниці, по вул. Хмельницьке шосе водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 111840-110-30», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обравши безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 , чим завдав механічних пошкоджень (арк. с. №1).

Так, у вказаному протоколі не зазначено яких саме механічних ушкоджень завдано і чому саме діями ОСОБА_1 .

Суд не надав оцінку тому, що протокол огляду місця події було складено лише 15.09.2020 року і у відсутність учасників ДТП.

Не перевірено працівниками правоохоронних органів також твердження ОСОБА_2 про механічні пошкодження його транспортного засобу (велосипеда), відповідно сам ОСОБА_2 також не надав суду жодного доказу, хоча повідомляв суд про наявність таких, зокрема хвороб та відеоматеріалів з місця ДТП,

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не зазначення в оскаржуваній постанові його пояснень, які він надавав суду з приводу даної справи. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, проте в попередньому засіданні від був, про що свідчить власноручно зроблений ним підпис на розписці про повідомлення судового засідання на 04.12.2020 року, а також підпис на пам`ятці про права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зроблений 30.10.2020 року в день попереднього судового засідання (а.с. №17).

Крім того, судом першої інстанції не надано оцінку доказам, якими, на думку суду, підтверджується вина ОСОБА_1 , вказані докази лише перераховані.

Надані ОСОБА_2 в судовому засіданні висновки травматолога суд апеляційної інстанції ставить під сумнів, враховуючи, що огляд лікарем проводився 21.08.2020 року, а не через короткий проміжок часу після ДТП, що в сукупності з іншими доказами ставить під сумнів причетність до ДТП ОСОБА_1 , зокрема не узгоджується з висновком медичного експерта .

В п.1.10 ПДР визначено, що ДТП - це подія, яка сталася під час руху транспортних засобів, внаслідок якої загинули або поранені люди, чи завдані матеріальні збитки.

Як слідує із матеріалів справи, пояснень ОСОБА_1 і потерпілого ОСОБА_2 , внаслідок даної події останній підтверджених медичною документацією тілесних ушкоджень не отримав, почував себе добре, оскільки самовільно зміг покинути місце пригоди на велосипеді, і матеріальних збитків не було заподіяно, оскільки підтверджуючих фотодоказів чи інших допустимих доказів, що велосипед є пошкодженим, потерпілим надано не було.

Диспозиції ст.ст. 124 і 122-4 КУпАП передбачають відповідальність винної особи лише у випадку, якщо було вчинено автотранспортну пригоду, внаслідок якої транспортним засобам заподіяно механічні пошкодження.

Як вбачається із матеріалів справи внаслідок даної події автомобіль і велосипед залишились без механічних пошкоджень. Після зіткнення обидва транспортні засоби безпроблемно продовжили свій рух.

За таких обставин водій ОСОБА_1 вправі був вважати, що ДТП в правовому розумінні не було, тому він, переконавшись, що потерпілий не постраждав і нормально себе почуває, велосипед не пошкоджено, міг після вказаного зіткнення залишити місце події.

Такі обставини свідчать про те, що зіткнення зазначених автомобіля та велосипеда не має ознак ДТП в розумінні КУпАП та ПДР, що ставить під сумнів висновки суду у цій справі про винуватість ОСОБА_1 у заподіянні пошкодження велосипеда, залишенні місця події, оскільки наявність правових ознак дорожньо-транспортної пригоди є обов`язковою частиною об`єктивної сторони правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Як встановлено п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011р., заява N 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява N 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016р.), як і у кримінальному провадженні, суд у справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказаних вимог апеляційний суд дотримався, при оцінці та збиранні доказів.

З огляду на те, що суду не надано беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_1 порушень ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, суд приходить до висновку, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , про скасування постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 року та закриття провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.55,63 Конституції України ,ст.ст.247,293,294 КУпАП, ст.6 Конвенцій про захист прав людини і основоположних свобод, суддя

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП - закрити на відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: С.І. Бурденюк