Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1287/21
провадження № 3/650/780/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року в смт. Велика Олександрівка Великоолександрівський районний суд Херсонської області: в складі: головуючого Сікора О.О., за участю: секретаря Турчик Л.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

24 вересня 2021 року до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 265 від 22 вересня 2021 року, який складений головним державним ревізор-інспектором відділу адміністрування податку на майно та місцевих зборів з фізичних осіб управління адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі ОСОБА_2 про те, що

протягом 2-х років ОСОБА_1 поза межами с. Іщенка на земельній ділянці площею 30,8821 га, з кадастровим номером :05:001:0073, здійснює господарську (підприємницьку) діяльність без державної реєстрації суб`єктом господарювання (фермерського господарства), пов`язану із сінокосінням та випасом худоби з метою отримання прибутку від подальшої реалізації сільськогосподарської продукції.

Своїми діями ОСОБА_1 здійснив провадження господарської діяльності без державної реєстрації суб`єкта господарювання обов`язковість якої передбачена частиною другою статті 50 ЦК України, частиною другою статті 19 ГК України, статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій» № 755-ІV від 15 травня 2003 року зі змінами та доповненнями, статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973- ІV.

На судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив проти притягнення його до адміністративної відповідальності вказавши, що він не знав про необхідність оформлення приватного підприємництва та у податковій службі його завірили, що відповідальність він понесе у виді попередження. На даний час він не згоден з накладенням на нього такого великого штрафу та зазначає про недоведеність його вини. Він дійсно отримав в оренду вказану земельну ділянку для сінокосіння та випасання худоби, однак обставин щодо здійснення ним господарської діяльності ревізором не встановлювалося та будь-яких доказів з цього приводу в матеріалах справи немає. Свідок зазначений в протоколі працює охоронником в податковій службі та він нічого не міг пояснити з приводу допущення ним правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 164 КУпАП, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 164 КУпАП встановлено, що провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, -

тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 284, пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 02 липня 2016 року за № 566 (далі також Інструкція) нею врегульовано порядок складення уповноваженими посадовими особами органів доходів і зборів протоколу у справі про адміністративне правопорушення за статтею 164 КУпАП.

Крім іншого, вказаною Інструкцією визначено, що:

зміст протоколу повинен відповідати вимогам, викладеним у статті 256 КУпАП (пункт 4 розділу ІІ);

при викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається протокол (пункт 6 розділу ІІ).

Виходячи зі змісту протоколу закріпленому у статті 256 КУпАП та наведених положень Інструкції слід дійти висновку, що протокол це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, який при цьому, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

За своєю суттю протокол, є актом обвинувачення, й повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП.

Диспозиція частини першої статті 164 КУпАП, з урахуванням меж висунутого обвинуваченого, свідчить про такі елементи об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення:

- провадження господарської діяльності;

- відсутність державної реєстрації як суб`єкта господарювання.

Тобто, за для можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності за інкриміноване правопорушення підлягають доведенню, зокрема, вказані обставини, які при цьому також мають бути відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, зі змісту якого суд визначає обсяг обвинувачення в межах якого здійснюється судовий розгляд.

Недоведеність хоча б однієї обставини, що підлягає обов`язковому встановленню, свідчатиме про недоведеність в діях особи складу відповідного адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 15 та 16 розділу ІІ Інструкції:

до протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення;

якщо розгляд справ про адміністративне правопорушення віднесено до відання інших органів, належно оформлений протокол надсилається органу, уповноваженому розглядати адміністративну справу, протягом трьох днів з дня його реєстрації. До протоколу додаються інші матеріали справи, які є в наявності в органах доходів і зборів та які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів, із дотриманням встановленої законом процедури.

З матеріалів наданих органом доходів і зборів вбачається, що уповноваженою особою при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не дотримано встановленої законом процедури щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 164 КУпАП.

Так, в матеріалах справи відсутні докази здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, а ознаки адміністративного правопорушення викладені в протоколі не відповідають ознакам адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП.

На підставі аналізу положень частин першої та другої статті 3, статей 42, 55 ГК України, статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», пункту 14.1.36 статті 13 ПК України, можна виснувати, що господарська діяльність це будь-яка діяльність суб`єктів господарювання (господарських організацій, громадян України, іноземців та осіб без громадянства), спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь особи в організації такої діяльності, а також через будь-яку іншу особу, є систематичною, ініціативною, самостійною.

Таким чином, в цій частині обвинувачення, встановленню уповноваженою особою і підтвердженню доказами підлягали обставини щодо того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності займалась господарською діяльністю, а саме:

- земельна ділянка площею 30,8821 га, з кадастровим номером :05:001:0073 перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_1 та на ній здійснювалось сінокосіння та випасання худоби;

- на вказаній земельній ділянці була вироблена сільськогосподарська продукція;

- вироблена (виготовлена) сільськогосподарська продукція реалізовувалася;

- така діяльність була систематичною (регулярною, постійною);

- така діяльність здійснювалась самостійно (особисто) ОСОБА_1 .

Натомість жодна із наведених обставин уповноваженою особою належним чином не підтверджена.

Щодо перебування відповідної земельної ділянки у фактичному користуванні ОСОБА_1 .

Уповноважена особа зазначає у протоколі про перебування відповідної земельної ділянки в оренді у ОСОБА_1 протягом двох років, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 07 вересня 2021 року.

Для доведення об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення значення має саме фактична підприємницька діяльність особи, тобто, в даному випадку, фактичне використання земельної ділянки з метою вироблення сільськогосподарської продукції. Факт перебування земельної ділянки в оренді, сам по собі не може свідчити про її фактичне використання.

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 особисто (власними зусиллями) виконував будь-які дії щодо використання вказаної земельної ділянки.

Суть господарської діяльності, що визначена вище, передбачає як особисте її здійснення так і здійснення через будь-яку іншу особу. Однак у протоколі про адміністративне правопорушення уповноважена особа зазначила про те, що ОСОБА_1 її здійснював, без посилання не її здійснення через інших осіб за його дорученням. Таким чином доказуванню підлягає саме такий факт.

З матеріалів справи вбачається, що відповідна земельна ділянка уповноваженою особою не оглядалася, докази щодо її використання не збиралися. Посилання в протоколі на письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що зі слів ОСОБА_1 останній здійснював сінокіс та займався випасанням худоби на вказаній земельній ділянці, жодним чином не підтверджує її фактичне використання останнім із вищевказаних підстав, адже такі письмові пояснення не можуть підтверджувати відповідні факти обґрунтування щодо чого будуть наведені далі по тексту.

Щодо систематичності господарської діяльності.

Вказуючи про систематичність здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності уповноважена особа зазначає у протоколі про її здійснення протягом двох років, що свідчить про відсутність конкретизації відповідного періоду, а отже про неконкретне обвинувачення. Або уповноважена особа має на увазі період з 03 жовтня 2019 року по 03 жовтня 2021 року, або період 2020, 2021 років. Суд не повинен здогадуватись, а має лише чітко визначити зі змісту протоколу відповідний період і здійснити перевірку обставин справи виходячи з нього.

Уповноважена особа не вказує у протоколі жодного конкретного випадку сінокосіння або випасання худоби із визначенням чіткого періоду.

Таким чином, в протоколі не вказано період часу за який слід перевіряти систематичність дій особи, а отже цей факт також є недоведеним.

Щодо реалізації виробленої (виготовленої) сільськогосподарської продукції.

Уповноважена особа не вказує у протоколі кількість та вид виготовленої сільськогосподарської продукції, час та суб`єктів її реалізації.

По суті уповноважена особа виходячи із самого факту оренди та цільового призначення земельної ділянки робить висновок про сінокосіння та випасання худоби, що за своєю суттю є припущенням, на підставі якого заборонено доводити винуватість будь-якої особи.

Відповідні обставини мають бути підтверджені належними письмовими доказами, які неодмінно супроводжують вказані дії при здійсненні підприємницької діяльності.

При цьому, уповноважена особа в протоколі взагалі не наводить жодних обставин, які б свідчили про вказані дії ОСОБА_1 та які б підлягали перевірці судом.

Як вже було зазначено із посиланням на положення пунктів 15 та 16 розділу ІІ Інструкції для уповноваженої посадової особи органів доходів і зборів акцентовано увагу на необхідності долучення до протоколу доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Така вимога закону уповноваженою особою виконана не була, не дивлячись на покладені на неї обов`язки повною мірою використовувати надані їй права, та передбачену відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання, що визначено у розділі VII Інструкції.

З матеріалів справи встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів долучено: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_1 та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яким підтверджується відсутність факту реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання станом на час складення протоколу.

Крім того, до протоколу долучені: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 вересня 2021 року та письмові пояснення ОСОБА_3 щодо передачі в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки і письмові пояснення ОСОБА_1 щодо отримання в оренду вказаної земельної ділянки.

З урахуванням принципу допустимості доказів, відповідно до якого обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, та з урахуванням суті обвинувачення і характеру обставин, що підлягають доведенню, слід ствердити, що провадження господарської діяльності, яка полягає у систематичному виробленні сільськогосподарської продукції та її реалізації, не може бути підтверджена виключно поясненнями вказаних осіб, за відсутності інших письмових доказів.

Отримавши відповідні пояснення та виявивши ознаки адміністративного правопорушення уповноважена посадова особа органів доходів і зборів в межах своїх повноважень повинна була перевірити необхідні обставини та зібрати письмові докази, що їх підтверджують. В подальшому, переконавшись у їх достатності та встановлені усіх обов`язкових ознак відповідного адміністративного правопорушення скласти протокол долучивши до нього зібрані матеріали.

Як вже було зазначено, господарська діяльність, зокрема у виді виготовлення сільськогосподарської продукції, неодмінно супроводжується як формуванням цілої низки документів так і можливістю фіксації відповідних обставин компетентним органом, оцінка яких надасть змогу достеменно встановити участь відповідних осіб в обробці земельної ділянки, виготовленні та реалізації продукції.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що отримавши відповідну інформацію з пояснень ОСОБА_1 22 вересня 2021 року, уповноваженою особою цього ж дня, без додаткової перевірки та вивчення усіх обставин справи, без наміру зібрати належні докази, щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Слід також звернути увагу на суть пояснень свідка ОСОБА_3 з яких вбачається, що він отримав відповідну інформацію виключно зі слів ОСОБА_1 та його відношення до обставин, які вивчалися не встановлене із зібраних ревізором матеріалів.

Щодо позиції заступника начальника Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, викладеної у супровідному листі від 22 вересня 2021 року, з приводу визнання ОСОБА_1 своєї вини про що зазначено у його письмових поясненнях від 22 вересня 2021 року, суд зауважує, що зі змісту останніх такого факту не вбачається.

У вказаних письмових поясненнях ОСОБА_1 пояснив, що визнає факт користування земельною ділянкою, тобто погодився із однією з обставин, що підлягає доведенню, що не є визнанням вини.

Зважаючи на таке, суд зазначає, що визнання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності певних обставин та навіть своєї вини, жодним чином не звільняє уповноважених осіб від обов`язку зібрати належні, допустимі, достовірні та достатні докази, що підтверджують обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення, адже притягнення особи до відповідальності за відсутності доказів її винуватості призведе до істотного порушення її прав.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, зважаючи на те, що склад адміністративного правопорушення, який полягав у провадженні особою господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання не знайшов свого підтвердження, з огляду на недоведеність факту провадження особою господарської діяльності, провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

При цьому, суд усвідомлює суспільну небезпеку правопорушень, що чиняться у сфері державного регулювання господарської діяльності, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які б перешкоджали розповсюдженню таких дії.

Проте, необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КУпАП.

Керуючись вищенаведеними положеннями КУпАП, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП, відносно ОСОБА_1 за протоколом про адміністративне правопорушення № 265 від 22 вересня 2021 року - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги особою, щодо якої її винесено 15 жовтня 2021 року.

Постанову може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено до Херсонського апеляційного суду через місцевий суд протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя: _______________ О.О. Сікора