Справа 573/1089/21
Номер провадження 3/573/521/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇН И

29 вересня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

адвоката Дорожинець Н.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з СРПП ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого

- за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2021 року до Білопільського районного суду надійшли 2 матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1

29 вересня 2021 року вказані матеріали об`єднані в одне провадження.

У протоколах, що складені щодо ОСОБА_1 , зазначено:

- 12 червня 2021 року о 21:05 год. у с. Воронівка по вул. Залізнична ОСОБА_1 керував автомобілем МАZDA323, реєстр. номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння рук. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

- 12 червня 2021 року о 21:05 год. в с. Воронівка вул. Залізнична, 45 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем МАZDA323, реєстр. номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольорів, гучномовця. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнав повністю, відносно обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, заперечував, зазначив, що 12 червня 2021 року, близько 21:00 год., він під`їхав до подвір`я знайомого за запчастиною для автомобіля. Разом з ним був пасажир ОСОБА_2 . По дорозі до знайомого він розминався з поліцейським автомобілем. При цьому ніхто його не зупинив і будь-яких знаків щодо зупинки не подавав. До подвір`я знайомого, де ОСОБА_1 зупинив свій автомобіль, під`їхали працівники поліції і стали пред`являти йому претензії, що він не зупинився на їх вимогу. Тоді стали говорити, що він п`яний. Поліцейський запропонував поїхати у лікарню м. Суми для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що він запропонував пройти такий огляд у Білопільській ЦРЛ, яка знаходиться неподалік від місця зупинки. Однак, співробітники поліції, мотивуючи тим, що їх місце дислокації знаходиться у м. Суми, а також, що в м. Білопіллі не проводять відповідних досліджень, наполягали на проходженні медичного огляду лише в медичному закладі обласного центру, від якого він відмовився, оскільки бажав пройти такий огляд у лікарні м. Білопілля.

Заслухавши ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245, ст. 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі за змістом ПДР) водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до п. п. 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відео реєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 12 червня 2021 року, близько 21 год., він попросив ОСОБА_1 підвезти його додому, оскільки останній збирався їхати до знайомого за запчастиною, з яким він мешкає поряд. По дорозі їм назустріч їхав поліцейський автомобіль. Вони з ним розминулися і поїхали далі. Ніхто ОСОБА_1 не зупиняв і ніяких знаків для зупинки не подавав. Під час руху він був пристебнутий паском безпеки, а чим був пристебнутий ОСОБА_1 свідок не пам`ятає. ОСОБА_1 під`їхав до подвір`я знайомого. Через декілька хвилин до них під`їхали поліцейські і стали пред`являти претензії ОСОБА_1 з приводу того, що той не зупинився на їх вимогу. Але будь-яких знаків для зупинки працівники поліції ОСОБА_1 не подавали і він від них не тікав. У присутності ОСОБА_2 співробітник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі м. Суми, на що останній зі свого боку запропонував пройти такий огляд у лікарні м. Білопілля, яка знаходиться найближче від місця зупинки транспортного засобу. Проте, поліцейський продовжував наполягати на проходженні медичного огляду лише у медичному закладі м. Суми, від чого ОСОБА_1 відмовився.

Свідок ОСОБА_3 , який є співробіником поліції і склав протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , суду пояснив, що 12 червня 2021 року з колегою відпрацьовували Білопільський район і для перевірки дотримання водіями вимог ПДР України прибули у с. Воронівка. По дорозу назустіч їм рухався автомолібль, водій та пасажир якого не були пристебнуті пасками безпеки, тому він вирішив зупинити водія. ОСОБА_3 вийшов з автомобіля і подав знак зупинки ОСОБА_1 , але той проїхав далі. Тому водію був поданий знак зупинитися за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, на який останній теж не відреагував і поїхав далі. Поліцейські розвернули свій автомобіль і почали переслідуівати авітомобіль ОСОБА_1 . Наздогнали його, коли він зупинився біля одного домогосподарства. ОСОБА_3 помітив, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, тому запропонував пройти йому медогляд. Від Драгера ОСОБА_1 відмовився. Він дійсно запропонував йому поїхати у лікарню до м. Суми, бо у м. Білопіллі лікарня не має відповідних документів для здійсненння огляду водіїв на стан сп`яніння.

Процедура проходження огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно з визначеною процедурою, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вище вказаних вимог закону, вважається недійсним.

Крім того, відповідно до процедури проходження водіями огляду на стан сп`яніння, такий огляд проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом у присутності двох свідків; 2) лікарем закладу охорони здоров`я. При цьому у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Судом встановлено, що працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі м. Суми, що у судовому засіданні підтвердив і свідок ОСОБА_3 , який склав щодо ОСОБА_1 протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У свою чергу ОСОБА_1 не заперечував проти проходження такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, яким є Білопільська центральна районна лікарня, на що поліцейські йому відмовили, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 і це підтверджується також відеозаписом.

Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я м. Суми не може бути автоматично розцінена як відмова від проходження медичного огляду взагалі, так як для прийняття законного, справедливого і обґрунтованого рішення, необхідно враховувати всі обставини події в їх сукупності.

Таким чином, при вирішенні питання про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння були грубо порушені вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення (ст. 2 КУпАП), а тому відмова останнього від проходження медичного огляду в іншому закладі охорони здоров`я, ніж установлено законом та визначеним порядком, виключає наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Провадження в справі не могло бути розпочате, а розпочате підлягало закриттю, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо, а згідно з частиною 2 вказаної норми обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений у порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Повертаючись до справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення через недотримання процедури огляду водіїв на стан сп`яніння є недійсним (недопустимим доказом), тому і усі інші похідні від нього докази, є недопустимими доказами (правова концепція «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany) від 30 червня 2008 року); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine) від 30 квітня 2015 року), відповідно до якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

Окрім того, відповідальність за ст. 122-2 КУпАП настає за невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

Всупереч вказаним вище вимогам закону, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 не здійснив зупинку транспортного засобу на вимогу працівника поліції.

При перегляді диску з відеозаписом такий факт там не зафіксовано.

Свідок ОСОБА_2 також підтвердив, що від працівників поліції вимога щодо зупинки транспортного засобу водію ОСОБА_1 не надходила.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). При цьому «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та приходить до висновку про закриття провадження у справі відносно останнього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративнихо правопорушень.

Керуючись ст. 40-1, ст. 122-2, ч. 1 ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя