КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/796/2021 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Скуба А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Штундера Я.Г., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Дарницькогорайонного суду міста Києвавід27 листопада 2020 року, якою йоговизнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дарницькогорайонного суду міста Києвавід27листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн., в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2020 року о 05 год. 00 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Б. Гмирі, 8-б у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самимвчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дарницькогорайонного суду міста Києвавід27листопада 2020 рокускасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, обґрунтовуючи тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; стверджує, що він не був учасником дорожнього руху, оскільки транспортним засобом не керував, а тому і не повинен був проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку; відеозапис з нагрудної камери поліцейського не доводить факту керування ним транспортним засобом, а тому у поліцейських не було підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року, мотивуючи тим, що судове засідання відбулося у відсутність ОСОБА_1 , який належним чином не був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, копію судового рішення йому не направлено в передбачений законом строк.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки у матеріалах справи відсутні дані, що спростовували би наведені апелянтом підстави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 032576 від 18 жовтня 2020 року встановлено, що 18 жовтня 2020 року о 05 год. 00 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем «Audi-А6», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Б. Гмирі, 8-б у м. Києві з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного спяніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тим самимвчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, свою винність у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що працівники поліції транспортний засіб під його керуванням не зупиняли, оскільки він не керував ним, а лише підійшов до попередньо припаркованого автомобіля забрати особисті речі, тобто підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не було.

Пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, як не спростовують, так і не підтверджують факту керування ОСОБА_1 автомобілем, оскільки були свідками лише відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому Законом порядку, а тому не можуть бути у даному випадку належними доказами факту керування транспортним засобом.

Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» передбачено що «нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватися працівником патрульної поліції та знаходитися у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів.

При цьому з дослідженого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції у судовому засіданні убачається, що відеозапис непослідовний, «нарізаний», розпочинається відразу із того, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому Законом порядку, на що він відмовився у присутності двох свідків.

Тобто, обставини, зафіксовані на відео, також не спростовують версію ОСОБА_1 про те, що транспортним засобом він не керував.

Отже, доказів, що спростовували би доводи апеляційної скарги про те, що він не керував транспортним засобом, матеріали адміністративного провадження не містять.

Оцінивши наявні у адміністративних матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зібраними доказами винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), - свого підтвердження «поза розумним сумнівом» не знайшла (Рішення Європейського суду з прав людини «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Суд першої інстанції фактичні обставини належним чином не з`ясував, обґрунтовуючи своє рішення, формально послався на докази без належного їх дослідження та оцінки у розумінні ст.ст. 251, 252 КУпАП, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до ст. 6 Конвенції.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знайшли свого спростування дослідженими доказами, а тому постанова судді місцевого суду в цій частині як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницькогорайонного суду міста Києвавід27 листопада 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, постанову судді Дарницькогорайонного суду міста Києвавід27 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду О.М. Сітайло