Єдиний унікальний номер 448/216/21
Провадження № 3/448/148/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2021 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., розглянувши матеріали справи, що надійшли з ВПС «Шегині» Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, непрацюючого (згідно даних протоколу),

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - не з`явився,

його захисник-адвокат Каралюс Л.М., (договір про надання правової допомоги від 09.03.2021 року)

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про наступне:

в с т а н о в и в :

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

До Мостиського районного суду надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

У протоколі серії ЗхРУ №136077 від 20.02.2020 року, зазначено, що 20.02.2021 року о 14:00 год., в пункті пропуску «Шегині», на вихід з України в РП (піший перехід), ОСОБА_1 , пред`явив паспорт громадянина Республіки Польща для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 28.07.2020 року на установчі дані ОСОБА_2 .

Констатовано, що такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.1,2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ за 57 від 27.01.1995 року.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, однак із матеріалів справи відомо, що його інтереси представлятиме адвокат Каралюс Л.М. (договір про надання правової допомоги від 09.03.2021 року).

Відповідно до положень ст.268 КУпАП при розгляді даної категорії адміністративних справ участь особи, щодо якої розглядається справа не обов`язкова.

Захисник ОСОБА_1 , адвокат Каралюс Л.М. у судовому засіданні вину свого підзахисного заперечував в повному обсязі, надавши про це письмові пояснення. У вказаних поясненнях зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно його підзахисного не відповідає вимогам закону. Так, у протоколі зазначено дату та час вчинення адміністративного правопорушення «20.02.2021р. о 14:00 хв.», що не співпадає з датою складення протоколу «20 лютого 2020 року» та ймовірно є опискою, однак у матеріалах справи відсутні пояснення, рапорти особи, що складала протокол щодо наявної описки. Також у протоколі зазначено, що свідки від підпису відмовились, однак поруч з прізвищами свідків наявні підписи. Окрім цього, рапорт ст. прапорщика ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року не співпадає з датою вчинення адміністративного правопорушення. У матеріалах справи відсутні пояснення, рапорти особи, яка складала рапорт щодо наявної описки. У рапорті ст. прапорщика Н.Бушнєвої від 04 листопада 2020 року зазначено «що ОСОБА_1 під час проходження прикордонного контролю на вихід з України в Республіку Польща надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 , виданий 28.07.2020 року органом влади України в м. Львів».

Покликався на те, що законодавством України не передбачена видача закордонних паспортів громадянина Республіки Польща державними органами України. Також зазначено, що у рапорті ст.сержанта Х. Колач вказану: «Близько 18 год. 40 хв. 20.02.2021 року в пункті пропуску «Шегині» на вхід Україну з РП (піший перехід) прибув громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на паспортний контроль пред`явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 23.07.2020 органом 4652. А в подальшому вказується: «Після опитування громадянина України ОСОБА_4 , 16.08.1979 було оформлено на вихід з України по паспорту громадянина Республіки Польща для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 23.07.2020». Даний опис обставин не відповідає фактичним обставинам, так як ОСОБА_1 здійснив 18 год. 40 хв. 20.02.2021 року перетин кордону у напрямку «вхід в Україну», при цьому не пред`являв для перетину кордону закордонний паспорт громадянина Республіки Польща. Зазначена обставина також підтверджується витягом з БД «РИЗИК». Просив з огляду на ним викладене закрити провадження по справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в діях такого складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, оцінка суду щодо фактичних обставин справи та висновки суду на підставі наданої оцінки:

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено в ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

Відповідно до ст.252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд не уповноважений перекладати цей обов`язок на себе.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

Проаналізувавши матеріали справи та докази надані суду, приходжу до переконання про відсутність достатніх доказів для здійснення судом переконливого висновку, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Так, КУпАП визначає форму і основні елементи змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

В ньому, зокрема, мають бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, наявності складу правопорушення і правильності його юридичної кваліфікації.

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів та складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи, а саме: місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справи «Надточій проти України» від 15.05.2008, «Швидка проти України» від 30.10.2014), зокрема, застосовуючи критерій суворості покарання.

Санкцією ч.1 ст.204-1 КУпАП передбачено стягнення у вигляді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення, що безумовно вказує на кримінальний характер обвинувачення.

Отже, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально-правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа та додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції, зокрема, на негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, дію презумпції невинуватості.

З цього випливає, що обов`язок інформування про характер і причини обвинувачення, доведення вини особи покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.204-1 КУпАП адміністративним правопорушенням є перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.05.2018 року №175/1982/16-а притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_1 не зазначено, якими саме діями правопорушника виразилась незаконна спроба перетину державного кордону і в чому конкретно вона полягала.

Окрім цього, у протоколі серії ЗхРУ №136077 зазначено дату та час вчинення адміністративного правопорушення «20.02.2021р. о 14:00 хв.», що не співпадає з датою складення протоколу «20 лютого 2020 року» та на думку суду є опискою, проте у матеріалах справи відсутні пояснення, рапорти особи, що складала протокол щодо наявної описки.

Також у спірному протоколі зазначено, що свідки вищевказаного адміністративного правопорушення від підписів відмовились, однак як відомо із дослідженого спірного протоколу поруч з прізвищами свідків наявні підписи, однак відсутні їх пояснення в матеріалах справи.

Щодо рапорту ст. прапорщика ОСОБА_3 від 04 листопада 2020 року, то такий не співпадає з датою вчинення адміністративного правопорушення «20.02.2021р.».

У вищевказаному рапорті зазначено «що ОСОБА_1 під час проходження прикордонного контролю на вихід з України в Республіку Польща надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина Республіки Польща серії НОМЕР_1 , виданий 28.07.2020 року органом влади України в м.Львові».

Однак на переконання суду, законодавством України не передбачена видача закордонних паспортів громадянам інших держав, в тому числі громадянам РП.

Крім того, для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, необхідно встановити наявність прямого умислу у особи, яка вчиняє вказане адміністративне правопорушення (суб`єктивної сторони правопорушення), однак наявності такого умислу у ОСОБА_1 в судовому засіданні не було доведено.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. Пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.

Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупність досліджених у даній справі доказів не є достатніми для висновку про те, що у діях ОСОБА_1 , наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

ІV. Судові витрати:

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст. 1,7, 9, 247, 251, 266, 276, 283, 284 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.204-1 КУпАП, - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Б. Білоус

Постанова набрала законної сили « » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус