ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1652/21
Провадження №3/477/1024/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

розглянувши матеріали, що надійшли від Головного Управління ДПС у Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , головного бухгалтера ТОВ ВЗП «Еліка», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

за ч. 1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 19 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , будучи директором ТОВ ВЗП «Еліка», допустила ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: неподання аудиторського звіту, у строк не пізніше 10 червня наступного за звітним року, обов`язковість подання якого визначено п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце була повідомлена належним чином, надала письмові пояснення про невизнання вини, в яких вказала наступні недоліки: протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням строків, так як він складений 19 серпня 20201року через два місяці 11 червня 2021 року (наступний день після подання річної звітності за п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України), а дата начебто встановлення порушення ведення податкового обліку згідно акут камеральної перевірки 16 липня 2021 року. Зазначила, що фінансова звітність ТОВ ВЗП «Еліка» була подана до ГУ ДПС у Миколаївській області 22 лютого 2021 року, але через карантинні заходи та обмеження, пов`язанні із запобіганням розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19) та неочікуваним звільненням в цей період головного бухгалтера, аудиторський звіт був поданий 13 серпня 2021 року, тобто до складання протоколу про адмінправопорушення від 19 серпня 2021 року. Також вказала на порушення складання протоколу: в ньому не зазначені дані щодо особи, відносно якої складно протокол - дата народження, паспортні дані тощо; їй не було роз`яснено прав і обов`язків за ст. 268 КУпАП, відсутні дані щодо посади особи, відносно якої складено протокол, та дані щодо її належне повідомлення щодо складання протоколу з позбавленням можливості представити свої пояснення чи докази. Таким чином вважала, що справа підлягає закриття через відсутність складу правопорушення.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази прийшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 163-1 КУпАП передбачено, що адміністративна відповідальність настає у разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Пунктом 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України (далі ПДК) передбачено, що платник податку на прибуток (крім платників податку на прибуток, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом) подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Платники податку на прибуток, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов`язані оприлюднювати річну Фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають разом з податковою декларацією за відповідний податковий (звітний) період звіт про фінансовий стан (баланс) та звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати), складені до перевірки фінансової звітності аудитором. Звіт про фінансовий стан (баланс) та звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати) подаються платниками податку згідно з цим абзацом за формою, визначеною згідно «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Фінансова звітність або звіт про фінансовий стан (баланс) та звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати), що подаються відповідно до абзаців першого та другого цього пункту, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток підприємств (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку) та її невід`ємною частиною.

Платники податку на прибуток, які відповідно де Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають контролюючому органу річну фінансову звітність, яка підлягає оприлюдненню разом з аудиторським звітом у строк не пізніше 10 червня року, наступного за звітним. У разі неподання (несвоєчасного подання) річної фінансової звітності, яка підлягає оприлюдненню разом з аудиторським звітом, застосовується відповідальність, передбачена пунктом 120.1 статті 120 цього Кодексу, для подання податкових декларацій (розрахунків).

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено обов`язок оприлюднення фінансової звітності для таких підприємств:

1. Підприємства, що становлять суспільний інтерес (крім великих підприємств, які не є емітентами цінних паперів), публічні акціонерні товариства, суб`єкти природних і монополій на загальнодержавному ринку та суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, зобов`язані не пізніше ніж до 30 квітня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським висновком на своїй веб-сторінці (у повному обсязі) та в інший спосіб у випадках, визначених законодавством.

2. Великі підприємства, які не є емітентами цінних паперів, та середні підприємства зобов`язані не пізніше ніж до 1 червня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність разом з аудиторським висновком на своїй веб- сторінці (у повному обсязі).

3. Інші фінансові установи, що належать до мікропідприємств та малих підприємств, зобов`язані не пізніше ніж до 1 червня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність разом з аудиторським висновком на власній веб-сторінці (у повному обсязі).

4. Головні розпорядники бюджетних коштів оприлюднюють річну фінансову звітність, річну консолідовану фінансову звітність не пізніше ніж до 30 квітня року, що настає за звітним періодом, шляхом розміщення на своїй веб-сторінці.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені критерії віднесення підприємств до мікро-, малих, середніх або великих підприємств залежно від балансової вартості активів, чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) та середньої кількості працівників.

При визначенні категорії, до якої належить підприємство використовуються показники, які на дату складання річної фінансової звітності за рік, що передує звітному, відповідають щонайменше двом із наведених у Законі критеріїв. Для визначення відповідності критеріям, встановленим у євро, застосовується офіційний курс гривні щодо іноземних валют (середній за період), розрахований на підставі курсів Нацбанку, що встановлювалися для євро протягом відповідного року.

Якщо підприємство однієї з наведених категорій за показниками річної фінансової звітності протягом двох років поспіль не відповідає наведеним критеріям, воно відноситься до відповідної категорії підприємств.

В той же час, даних, які б вказували на віднесення ТОВ ВЗП «Еліка» до підприємств, які мають обов`язок подання аудиторського звіту, суду не представлено.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст. 256 КУпАП вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення являється документом, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити дані необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до приписів Розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Мінстерства фінансів України № 266 від 02 липня 2016 року, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту Протоколу. Пояснення та зауваження за суттю вчиненого правопорушення вносяться до Протоколу і засвідчуються підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Пояснення та зауваження можуть додаватися до Протоколу окремо, про що у Протоколі робиться запис.

При складанні Протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП про що робиться відмітка у Протоколі.

Про ознайомлення із Протоколом особа щодо якої він складений, ставить у протоколі свій підпис. У разі відмови поставити підпис про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом посадової особи органу доходів і зборів.

У разі неможливості складання Протоколу за місцем вчинення адміністративного правопорушення Протокол складається в органі доходів і зборів. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, запрошується до органу доходів і зборів для складання та підписання Протоколу. У запрошенні зазначаються дата, час та місце складання Протоколу. Запрошення вважається належним чином врученим, якщо воно надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручено особисто такій особі.

Вищевказаних вимог закону виконано в повній мірі не було.

Як вбачається з матеріалів справи, Акт камеральної перевірки з питань своєчасності подання фінансової звітності, яка підлягає оприлюдненню разом з аудиторським звітом за 2020 рік, для підписання до підприємства направлено не було, а запрошення для складання протоколу передбаченого ст. 163-1 КУпАП, було надіслано уповноваженою особою органу податкового контролю на адресу ТОВ ВЗП «Еліка» без зазначення анкетних даних конкретно визначеного платника податків.

Потім, головними державними ревізорами-інспекторами ДПСУ ГУ ДПС у Миколаївській області було складено Акт від 19 серпня 2021 року про те, що головний бухгалтер ТОВ ВЗП «Еліка» не з`явилася на виклик органу податкової служби і в той же день складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Однак, з огляду на положення ст. 256 КУпАП, вказаний протокол оформлено з численними порушеннями. Зокрема, в протоколі відсутні пояснення ОСОБА_1 , які у неї не відбирались і до матеріалів провадження не додавались, а також її особистий підпис. Крім того, не наведено її повні анкетні дані, зокрема дату народження, місце проживання тощо, мається лише прізвище, ім`я та по батькові.

Згідно ч.2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Разом з тим, в даному протоколі відсутні відомості про вручення ОСОБА_1 його копії, а вона отримана копії протоколу заперечує.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає ст. 256 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 була позбавлена права надавати пояснення та зауваження щодо змісту протоколу, користуватися процесуальними правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, які їй також не роз`яснювалися.

Не підписаний посадовими особами товариства і Акт перевірки, який ОСОБА_1 теж не направлявся.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.09.2020 року по справі №п/811/293/14, висновки, викладені в Акті перевірки, є відображеннями дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платників податків.

Будь-яких інших доказів, окрім Акту перевірки і протоколу про адміністративне правопорушення матеріали справи не містять.

Тобто, відповідальність за порушення порядку ведення податкового обліку можуть нести лише керівники підприємств, установ, організацій та уповноважені на ведення такого обліку особи.

Однак, посадовою особою податкового органу, не додано до матеріалів справи достатніх даних про те, що на момент виявлення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 обіймала посаду головного бухгалтері ТОВ ВЗП «Еліка», була наділена повноваженнями на ведення податкового обліку підприємства, а підприємство має обов`язок подання цього звіту.

Описані обставини свідчать про ризики порушення права особами, яка притягається до адміністративної відповідальності на захист.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляду справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захиист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає за обвинуваченим право бути негайно і детально поінформованим не лише про "причину" обвинувачення, тобто про висунені проти нього матеріальні факти, на яких ґрунтується обвинувачення, а й про "характер" обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію *цих фактів (рішення у справах "Маточча проти Італії", § 59; "Пенєв проти Болгаріі", §§ 33 і 42). Обов`язок повідомити обвинуваченого про зміст пред`явленого обвинувачення повністю покладається на сторону обвинувачення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, шляхом створення інформації без повідомлення про неї стороні захисту (рішення у справі "Маточча проти Італії", § 65).

Крім того у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право обвинуваченого захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

На переконання суду (судді) розгляд справи за умови необізнаності особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі протоколу, який не може вважатися належним доказом у справі, за умови необізнаності особи про наявність у провадженні суду справи, що стосується її прав та обов`язків, порушуватиме право на захист, а також і право на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП унормовано, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За наведених обставин провадження у справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП - закрити через відсутність в її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд.

Суддя Р.В.Козаченко