Справа № 345/1940/21
Провадження № 33/4808/553/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Соботника В.Й.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонноого суду Івано-Франківської області від 22 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 06.05.2021 о 17.15 год. по вул. Каракая в м. Калуші Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» у присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що судом було порушено його право на розгляд справи в його присутності, як про це передбачено ст.268 КУпАП.

Апелянт вказує на те, що по приїзду працівників поліції на місце події, він не здійснював функції водія автомобіля «Део Ланус», що підтверджується і доданими до матеріалів справи відеодоказами. Зазначає, що автомобіль знаходився у дворі будинку м. Калуш по вул. Каракая, в якому він перебував із власницею автомобіля та разом курили, коли приїхала патрульна поліція, а отже він не виконував функція водія.

За таких обставин, висунуте обвинувачення вважає безпідставним, оскільки воно не знайшло свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Просить постанову суду скасувати, а провадження в справі закрити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Соботник В.Й. підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду за відсутністю складу правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Соботника В.Й., які підтримали вимоги апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції за відсутності даних про те, що він належним чином був повідомлений про розгляд справи, безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на участь в судовому засіданні.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 №231703 від 06.05.2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП, а матеріали справи будуть в подальшому розглядатися Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області.

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшли до Калуського міськрайонного суду 11.05.2021 року.

Суд першої інстанції призначив розгляд вищевказаного провадження на 01.06.201 року (а.с.13), в яке правопорушник не з`явився. Повторно розгляд справи було призначено на 22.07.2021 року (а.с.15).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на адресу суду 15.06.2021 року повернулось рекомендоване повідомлення суду про розгляд справи, який був призначений на 01.06.2021 року, з відміткою Укрпошти про повернення повідомлення суду за закінченням терміну зберігання (а.с.17-18).

Окрім того, на адресу суду також повернулось повідомлення Калуського міськрайонного суду, яке направлялось ОСОБА_1 про розгляд справи призначений на 22.07.2021 року, з відміткою Укрпошти про повернення повідомлення за закінченням терміну зберігання (а.с.19-20).

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції приймав відповідні заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд провадження у встановленому законом порядку, однак останній, не приймаючи ніяких дій щодо забезпечення свого права на участь у судовому засіданні, безпідставно не з`явився до суду без поважних на це причин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , знаючи про те, що стосовно нього складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та будучи обізнаний про те, що розгляд відповідної справи здійснюється Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, не приймав ніяких заходів, які свідчить про те, що він в розумні інтервали часу не вживав заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та не намагався реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Так, вперше ОСОБА_1 проявив заінтересованість щодо розгляду справи за обвинуваченням його у вчиненні правопорушення тільки після ухвалення судового рішення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та звернувся до суду з відповідною заявою про надання йому матеріалів провадження для ознайомлення 09 серпня 2021 року , тобто через три місяці після складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.25).

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Зокрема, ЄСПЛ неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції незначні порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Таким чином, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника і ознайомитись з матеріалами справи, були ретельно перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231703 від 06.05.2021 року, результатами тесту №6196 від 06.05.2021 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та відеодоказами, які містяться в матеріалах провадження та досліджені в судовому засіданні, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку є належними та допустимими.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серія ДПР18 №231703 від 06.05.2021 року, згідно якого водій ОСОБА_1 06.05.2021 року о 17.15 год. по вул. Каракая в м. Калуші Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, тест №6196 3.37 % проміле. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП №1 Калуського ВП капітаном поліції Семків, підписаний уповноваженою особою, свідками та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 був присутній при складанні вказаного протоколу, був ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи відбудеться в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області, про що свідчать власноручні підписи ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначенням їх анкетних даних та власноручними підписами свідків.

У ОСОБА_1 не вилучалось посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався, роз`яснено зміст протоколу та вручено його копію.

У протоколі зазначено про залишення транспортного засобу по місцю зупинки без порушень ПДР.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст.256 КУпАП і не містить недоліків, які свідчать про істотне порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що під час їх складання ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд вважає, що обставини за яких стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, вимагали від нього надати детальні та змістовні пояснення стосовно висунутого обвинувачення.

Зокрема, зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що останній вказує на те, що на момент приїзду поліцейських він не здійснював керування транспортним засобом, а перебував в автомобілі із знайомою, з якою вони разом курили в салоні автомобіля, а тому не є суб`єктом правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 показав, що 06.05.2021р., проходячи дворами, побачив як його знайома, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, намагається виїхати транспортним засобом. Він, з метою недопущення вчинення нею правопорушення, підійшов до машини, він посунув сою знайому з місця водія транспортного засобу на місце пасажира та сів за кермо транспортного засобу. Умовляв її відмовитись від поїздки та скористатись суспільним транспортом, однак остання кричала на нього та намагалась виштовхнути його з автомобіля, у зв`язку з чим він пристебнувся паском безпеки. Після цього, приїхали працівники поліції, які запропонували йому пройти тест на алкогольне сп`яніння. Стверджує, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння та вважає, що отриманий ним результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, пов`язаний із залишковими наслідками вживання ним спиртних напоїв за день до цього.

Разом з тим, вищевказані доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, повністю спростовуються сукупністю доказів, які були досліджені судом.

Як вбачається з роздруківки приладу Drager Alcotest 6810 ARВН-0603 (а.с.2) тест №6196 в результаті огляду ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою технічного засобу 06.05.2021 року о 17 год. 35 хв. було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 3.37 %. Останнє калібрування приладу було проведено 06.10.2020 року. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_4 без жодних зауважень. (а.с. 2).

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3) огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя. Огляд ОСОБА_1 було проведено в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який свідками власноручно підписано.

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Калуської ЦРЛ, відповідно до якого 06.05.2021 року о 17 год.15 хв. огляд водія ОСОБА_1 було проведено за допомогою Алкотестеру Драгер 6810, результат якого становив 3.37 % проміле. зазначено, що особу водія ОСОБА_1 було встановлено за допомогою бази Армор.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про перевірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/7111 чинне до 07.10.2021 року про відповідність вимогам закону приладу Газоаналізатора Алкотест 6810 ARВН-0603 (а.с.8), за допомогою якого було здійснено огляд водія ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.5-6), з яких вбачається, що вони 06.05.2021 року в м. Калуш по вул. Каракая були запрошені працівниками бути присутніми в якості свідків і в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер, результат огляду показав 3.37 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами. В поясненнях свідків зазначено, що вони були присутніми в якості свідків під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім того, до матеріалів справи долучені додаткові пояснення свідка ОСОБА_2 , в яких останній зазначив, що 0.05.2021 року о 16 год. 30 хв. він побачив як автомобіль «Део Ланус» д.н.з. НОМЕР_1 , не може розвернутись і їздить по клумбах. Підійшовши до автомобіля, він запитав чи може допомогти водію і почув різкий запах алкоголю з салону автомобіля, після чого викликав наряд поліції. пояснення свідка ОСОБА_2 власноручно підписані.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні.

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційним судом приймались заходи для виклику свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання для надання пояснень щодо обставин події вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом спростовуються доказами у справі та долученими відеозаписами нагрудних камер працівників поліції, які є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

Із вказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився на вимогу співробітників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Відеозапис чітко і однозначно підтверджує те, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт керування ним автомобілем, не висловлював з цього приводу жодних міркувань та заяв.

Зі вищевказаних відеозаписів, які були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи, вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не заперечував факт керування транспортним засобом, визнавав факт керування транспортним засобом без посвідчення водія, добровільно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою технічного приладу Драгер в присутності свідків, результат якого становив 3.37 % проміле.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_6 при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 . Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення апелянта до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема, на відеозапису зафіксовано, що водій ОСОБА_1 , переключаючи передачі, пояснює працівникам поліції, що не розібрався із коробкою передач, увімкнув передачу заднього ходу та не може розвернутися.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що під керуванням транспортним засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.(ВС/ККС № 751/11193/16 від 20.06.2019).

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 розумів, що проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння саме як водій транспортного засобу у зв`язку з тим, що поліцейський підозрює його в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом

Вважаю, що ОСОБА_1 не надані докази, які свідчать про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений поліцейським за допомогою технічного засобу не відповідав вимогам ст.266 КУпАП, а прилад Алкотест Драгер 6810 відповідає вимогам закону та пройшов калібрування відповідно до вимог закону. ОСОБА_1 працівником поліції було повідомлено, що за результатами огляду він перебував в стані алкогольного сп`яніння, і результат огляду 3.37 % проміле значно перевищує допустиму норму алкоголю в крові.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом та опинився на місці водія транспортного засобу з метою недопущення до керування транспортним засобом своєї знайомої, яка перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та як водій транспортного засобу добровільно пройшов огляд на стан сп`яніння.

За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вважаю, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки добровільно пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого становив 3.37 % проміле, погодився із вказаним результатом, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; роздруківки результату приладу Драгер, актом огляду, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеозапису з відео реєстратора машини патрульної поліції.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Зокрема, відповідно до відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, який долучено до матеріалів справи вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено порядок та правильність проходження ОСОБА_1 огляду на визначення стану сп`яніння, після чого останній сказав що все знає, продув прилад Драгер, результат якого показав 3.37% проміле, після чого ОСОБА_1 було ознайомлено із результатом огляду 3.37 %.

ОСОБА_1 не висловлював зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду за допомогою приладу Драгер на визначення стану алкогольного сп`яніння, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 результат огляду.

В результаті перевірки вищевказаних доводів не було встановлено порушень, передбаченого ст.266 КУпАП порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103.

Апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер проведено поліцейським в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився огляд.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом.

У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом. Однак, до цих причин можливо також віднести сумніви водія в тому, що прилад за допомогою, якого було проведено огляд не має сертифікату та свідоцтва про реєстрацію і не дозволяє отримати об`єктивний результат щодо перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, фактично свідчить про визнання водієм факту перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що апелянтом не надані докази, які свідчать про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений за допомогою приладу Алкотест Драгер 6810 не відповідав вимогам ст.266 КУпАП.

Апеляційний суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 06.05.2021 року о 17.15 год. по вул. Каракая в м. Калуші Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Део Ланос», державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, тест №6196 3.37 % проміле. Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Такими чином, перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, накладаючи на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, суддя місцевого суду не перевірив чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія, чим допустив неповноту з`ясування обставин справи і неправильно застосував норму матеріального права.

З метою перевірки наявності у ОСОБА_7 посвідчення водія на право керування транспортними засобами, апеляційним судом було надіслано запит щодо надання інформації стосовно того чи видавалось посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На адресу апеляційного суду було надіслано інформацію Національної поліції України Департаменту патрульної поліції УПП в Івано-Франківській області за № 17525/108/59/04-2020 від 17.09.2021 року, згідно бази ІПНП «ГСЦ посвідчення водія» громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія станом на 17.09.2021 року не видавалась. Додатково зазначено, що 06.05.2021 року на водія ОСОБА_1 , крім протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, також було винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП за порушення п.2.1а.ПДР за керування транспортним засобом особою, яка немає права керування таким транспортним засобом.

Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до абз. 3 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14, суди не вправі застосовувати стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом й тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги сталу судову практику та правову позицію висловлену Верховним Судом України, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Апеляційний суд вважає, що необхідно змінити постанову суду стосовно ОСОБА_1 та виключити з постанови застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а рішення суду в частині застосування штрафу залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП змінити та виключити з постанови застосування стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв