Справа №591/1498/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сорока М. Р.
Номер провадження 33/816/346/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу № 591/1498/21 про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника НАГОРНОГО В. Б. на постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.05.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , працює ФОП ОСОБА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник НАГОРНИЙ В. Б. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, оскільки факт керування т/з ОСОБА_1 не підтверджений доказами. Незважаючи на заявлене клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що 27.05.2021 ОСОБА_1 з підозрою на COVID-19 направлено на проведення відповідного тестування і до отримання результатів останній перебував на самоізоляції, судовий розгляд був проведений у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, внаслідок чого був пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.05.2021 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 454,00 грн.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 28.02.2021 о 21:25 в м. Суми по вул. Героїв Сумщини, біля будинку № 3, керував т/з Volvo XC 90 д. н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, проба позитивна 2,12 проміле, тест 56, водій від керування відсторонений, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР. 28.02.2021 о 21:25 в м. Суми по вул. Героїв Сумщини, в районі будинку № 3, керуючи т/з Volvo XC 90 д. н. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, здійснив наїзд на припаркований т/з Volkswagen д. н. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, які зазначені в матеріалах ДТП, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР.

Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом 20 днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник Нагорний В. Б. в судове засідання 10.09.2021 не з`явились і будь-якого клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи не надійшло, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи у відсутності цих осіб, що узгоджується з п. 91, 99, 100, 101 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009 та з правовим висновком ВП ВС (постанова № 800/547/17 від 25.04.2018).

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

Враховуючи, що ОСОБА_1 та його захисник Нагорний В. Б. не були присутніми під час прийняття суддею рішення, копію постанови захисником отримано лише 22.06.2021 безпосередньо в суді, а апеляційна скарга останнім направлена до суду з додержанням десятиденного строку, то строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення від 28.02.2021 серії ААБ № 133617, ААБ № 133618, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Volvo XC 90, д. н. з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, під час руху заднім здійснив наїзд на інший т/з Volkswagen, д. н. з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.9 (а) і 10.9 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

- схемою місця ДТП від 28.02.2021, на якій зафіксовано дорожню обстановку після наїзду на т/з Volkswagen д. н. з. НОМЕР_2 на парковці вул. Героїв Сумщини, 3 в м. Суми із проведенням відповідних замірів, а також отримані у наслідок ДТП пошкодження цього т/з;

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , згідно яких 28.02.2020 припарковала свій т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_2 біля концерт-холу «Романтика», а о 21:45 їй зателефонували працівники поліції та повідомили про ДТП;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , згідно яких 28.02.2021 близько 21:25 в м. Суми по вул. Героїв Сумщини біля ТЦ «Романтика» він був безпосереднім очевидцем того, як т/з Volvo д. н. з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення зі стоячим т/з Volkswagen д. н. з. НОМЕР_2 , після чого намагався поїхати з місця ДТП, але він його зупинив і викликав поліцію;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , згідно яких 28.02.2021 ОСОБА_1 у їх присутності пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest 7510», результат огляду склав 2,12 проміле;

- роздруківкою показників огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 7510, проведеного 28.02.2021 о 21:51, результат тесту 2,12 проміле;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого водій ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан сп`яніння, про що у відповідній графі «з результатами згоден» поставив свій підпис;

- відеозаписом з камер спостереження концерт-холу «Романтика», згідно якого т/з Volvo XC 90, д. н. з. НОМЕР_1 під час руху заднім ходом допустив наїзд на т/з Volkswagen Passat, д. н. з. НОМЕР_2 ;

- відеозаписами з персонального мобільного відеореєстратора працівника поліції, згідно якого в присутності 2-х свідків водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічною пристрою, результат 2,12 проміле, який водій не заперечував.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Будь-яких доказів на спростування вказаних вище обставин стороною захисту надано не було, а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував т/з Volvo XC 90, д. н. з. НОМЕР_1 не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають.

Зокрема, відповідно роз`яснень ВСУ, викладених у абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), керування т/з необхідно розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу, а згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.

Проведений аналіз досліджених суддею суду першої інстанції доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій ДТП, які є предметом цієї справи. При цьому за вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин т/з Volvo XC 90, д. н. з. НОМЕР_1 керував саме ОСОБА_1 , а не будь-яка інша особа, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі достовірних і допустимих доказів.

Диспозиція ст. 124 і ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетними, тобто відсилають до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 (а) і 10.9 ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з засобом у стані алкогольного сп`яніння та під час руху т/з заднім ходом не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху водій у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення за ст. 124 і ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги про розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника при наявності клопотання про відкладення справи, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як ОСОБА_1 , так і його захисник були обізнаними про наявність в суді на розгляді двох протоколів про адміністративні правопорушення і мали можливість приймати участь у їх розгляді (при бажанні), обираючи різні форми участі та представництва, щоб донести до суду свою правову позицію і бути почутим останнім, зокрема участі в суді одного захисника або надання ОСОБА_1 суду своїх письмових пояснень тощо. При цьому ОСОБА_1 приймав участь у попередньому судовому засіданні в суді першої інстанції, де у повному обсязі надав свої пояснення.

Так, вказані вище протоколи про адміністративні правопорушення надійшли до суду першої інстанції 05.03.2021 та вперше були призначені до розгляду на 15.03.2021, але в цей день від ОСОБА_1 надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи для надання йому можливості реалізувати право на правову допомогу, у зв`язку з чим розгляд справи відкладений на 26.03.2021. В подальшому суддя суду першої інстанції неодноразово призначала об`єднану справу до розгляду на 08.04.2021, 23.04.2021, 14.05.2021 і 27.05.2021, але кожного разу від захисника Нагорного В. Б. надходили різні заяви про відкладення судового розгляду протоколів.

ЄСПЛ (щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи) неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі - Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника при наявності клопотання про відкладення справи, що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ також наголошує, що необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді справи могло призвести до негативних наслідків у виді закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП через закінчення строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, оскільки тримісячний строк спливав 28.05.2021, що є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета провадження у справі (охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо - ст. 1 КУпАП) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протоколи про адміністративні правопорушення - ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 і ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Поновити захиснику НАГОРНОМУ В. Б. строк на апеляційне оскарження постанови судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.05.2021.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Сум від 27.05.2021 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника НАГОРНОГО В. Б. на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов