ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/755/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

28 вересня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Слинько Я.Ю. на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою судді Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід державиу розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420,40 грн.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Слинько Я.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та прийняти нове рішення, яким звільнити від відповідальності ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративно правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього закрити на підставі п.п.1,6 ч.1 ст.247 КУпАП

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає що при огляді відеозапису на диску, наданого працівником поліції разом з матеріалами справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, вбачається, що зафіксовано лише факт та процес складення протоколу відносно ОСОБА_2 , яке не керувала транспортним засобом, більше того, стояла поряд з транспортним засобом, і взагалі транспортний засіб не рухався, а лише стояв поблизу гаражних приміщень, абсолютно не в людному місці. ОСОБА_2 не визнає та не визнавала свої вини, розуміючи те, що відсутній склад правопорушення, погодилася пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності свідків.

Вказує, що працівником патрульної поліції у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 349825 від 12 вересня 2020 року, прізвище особи, що притягується до адміністративної відповідальності, вказане невірно, оскільки дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » громадянка ОСОБА_2 змінила на післяшлюбне ще 20 вересня 2013 року, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції у Волинській області 20 вересня 2013 року. Більше того, ОСОБА_2 у зв`язку зі зміною прізвища отримала новий паспорт громадянки України ще 03 жовтня 2013 року. Таким чином, на думку захисника, особа не встановлювалася посадовою особою - інспектором 3 батальйону 5 роти УПП в Харківській області, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 349825 від 12 вересня 2020 року.

Також, зазначає, що інспектором при складенні протоколу невірно вказане навіть місце проживання особи, що притягується до адміністративної відповідальності: Волинська область, м. Гайсинськ. Як вбачається із паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , виданого Гайсинським РС УДМС України у Вінницькій області 03 жовтня 2013 року, зокрема із відомостей сторінки 12 такого паспорту, ОСОБА_2 з 29 квітня 2014 року зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що інспектором 3 батальойну 5 роти УПП у Харківській області 12 вересня 2020 року не були роз`яснені права та обов`язки ОСОБА_2 , про що вона вказала протоколі про адміністративне правопорушення.

Просить суд звернути увагу на те, що цього ж дня, 12 вересня 2020 року за адресою: м.Харків, вул.Новоолександрівська, 54-А, тим же патрульним поліцейським був складений іще один протокол серії АПР18 № 520185 відносно ОСОБА_4 за наче б то «непокору» працівнику поліції. ОСОБА_4 являється власником автомобіля «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_3 , яким наче б то і керувала в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 . В ході неправомірного складення протоколу відносно ОСОБА_2 її чоловік намагався зафіксувати даний процес на телефон шляхом відеозйомки, але працівниками патрульної поліції з невідомих причин йому було заборонено це робити та в подальшому навіть застосована фізична сила. Таким чином, працівники патрульної поліції зухвало поводилися із громадянами ОСОБА_2 та її чоловіком та по суті штучно створили умови для притягнення таких осіб до адміністративної відповідальності.

В судові засідання, які призначались судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась. На адресу, зазначену в апеляційній скарзі, направлялись судові повістки, однак вони повернулись до суду з відміткою поштового відділення « адресат відсутній за вказаною адресою»

27.09.2021 року ОСОБА_1 було повідомлено телефонограмою про місце, дату та час апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Слинько Я.Ю. до початку судового розгляду подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі у зв`язку з зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні.

При цьому суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Разом з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційним судом вжито усіх необхідних заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 та її захисника про час та місце розгляду його апеляційної скарги.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також , згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу , що апеляційний перегляд здійснюється якраз за апеляційною скаргою особи , яка її подала , а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо виклику свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та працівника поліції, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, але останні в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд вирішив провадити апеляційний розгляд без їх участі та без участі ОСОБА_1 та її захисника, в межах апеляційної скарги, тобто з урахуванням доводів та вимог, які містяться в ній, та наявних відомостей у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Разом з апеляційною скаргоюзахисник подала клопотання в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження. Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що захисником було подано апеляційну скаргу в 10 денний строк безпосередньо до Харківського апеляційного суду, однак вона була повернута апеляційним судом з зазначенням необхідності подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції та в подальшому апеляційна скарга була подана до Київського районного суду м.Харкова.

Враховуючи, що доводи клопотання щодо пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, а тому клопотання апелянта про поновлення строку підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у керуванні транспортним засобам особоми в стані алкогольного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.9 а ПДР України.

З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , 12.09.2020 р. о 21 год. 32 хв., керувала автомобілем «Skoda» д/н НОМЕР_3 , по вул. Сагайдачного, 54-А в м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу газоаналізатор Drager Alcotest 7510 в присутності двох свідків, результат 1,35 проміле.

Своїми діями ОСОБА_1 порушила п. 2.9а ПДР України.

Внаслідок зазначених подій працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 348825 від 12 вересня 2020 року.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, крім протоколу, також підтверджується:

- відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, з якого вбачається, що у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим їй було запропоновано пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора на що вона, погодилась. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 7510 в присутності двох свідків. Результат огляду 1,35 проміле; (а.с. 4)

- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, проведеним 12 вересня 2020 року щодо ОСОБА_1 , відповідно до якого вміст алкоголю у видихуваному повітрі становить 1,35 %о (проміле);

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, млява мова, запах алкоголю з порожнини рота), щодо останньої було проведено огляд на стан сп`яніння за допомогою Drager Alcotest 7510. Результат огляду проба позитивна, 1,35 %о (проміле). З результатом ОСОБА_1 не згодна. Огляд проведено в присутності свідків;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з яких вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності свідків 12 вересня 2020 року пройшла огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 7510, за результатом якого встановлено, що вміст алкоголю у видихуваному повітрі ОСОБА_1 становить 1,35 % (проміле);

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_1 під час складання протоколу підписала протокол про адміністративне правопорушення та надала пояснення, що незгодна з результатом тесту та їй не були роз`яснені права.

Посилання апелянта та ОСОБА_1 про те, що працівниками поліції їй не були роз`яснені права спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 348825. Від 12.09.2020 року, який власноручно підписано ОСОБА_1 та з якого вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.. 63 Конституції України та 268 КУпАП України та повідомлено, що розгляд справи відбудеться у Київському районному суді м.Харкова.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, дослідженим рапортом інспектор 3 батальйону 5 роти УПП у Харківській області з якого вбачається, що 12.09.2020 року ним було складено протокол про адміністративне правопорушення на водія ОСОБА_8 , яка керувала ТЗ «Skoda» д/н НОМЕР_3 .

Крім того, як вбачається з копії скарги ОСОБА_9 , долученої захисником до апеляційної скарги, що 12.09.2020 року 12.09.2020 приблизно о 22.40 год. За адресою м. Харків, по вул.Новоалександрівська, працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «Skoda» д/н НОМЕР_3 під керуванням його дружини ОСОБА_10 та в якій він був пасажиром. Під час складання складання адміністративних матеріалів він проводив відео фіксацію дій працівників поліції.(а.с. 52)

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом суперечать наданим захисником доказів і не знаходять свого обґрунтованого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання захисника на те, що в протоколі невірно зазначено прізвище особи щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_2 змінила на післяшлюбне ще 20 вересня 2013 року, і таким чином, на думку захисника, особа не встановлювалася посадовою особою є безпідставними, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 № 348825 від 12.09.2020 року особу було встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_4 від 29.11.2011 року.

Крім того, як вбачається з відомостей відеозапису долученого про протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції пропонувалось чоловікуОСОБА_1 зходити додому та надати працівниками поліцій документи стосовно його дружини ОСОБА_1 , однак останній відмовився.

Також, посилання апелянта на те, що в протоколі невірно вказане місце проживання особи, що притягується до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, оскільки така адреса була зазначена зі слів особи, що притягається до адміністративної відповідальності та на підставі відомостейпосвідчення водія НОМЕР_4 від 29.11.2011 року.

Крім того, апеляційний суд вважає, що твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні відомості, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або в подальшому жодним чином не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав передбачених п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність з огляду на таке.

22 листопада 2018 року прийнято Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до статті 130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції:

«Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім того, цим законом доповнено КК України статтею 2861 наступного змісту:

«Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».

Закон № 2617- VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.

Разом з цим, 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX) яким внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

Поряд з цим, належить врахувати, що, в листі від 03.07.2020 року Верховний Суд звернув увагу на те, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі Закон), тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів,що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основ (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, я транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з ч.1 та ч.3 ст.130 КУпАП та передбачено у ст.286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч.2 ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч.2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаючи (ультра активна) дія.

Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультра активність має місце тоді, коли приписи нормативно правового акту, який діяв раніше, поширюється не на реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.

Крім того, в цьому листі зазначено, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, також відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами, особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість їх реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Таким чином оскільки Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України», а протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 110272 за ч.1 ст.130 КУпАП поліцейськими складено 30.11.2020 року то на підставі ч.1 ст.8 КУпАП розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до Закону № 720-IX,яка діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Таким чином, твердження апелянта щодо закриття провадження у зв`язку із набранням 01.07.2020 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» на підставі ст.ст. 8, 247 КУпАП є безпідставними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Слинько Я.Ю. задовольнити, поновивши процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Слинько Я.Ю. залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков