Справа № 301/2083/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/1001/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 06. 11. 2020.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , фізична особа-підприємець, громадянка України, визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та на неї накладено адміністративне покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 420 грн. 40 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення №ЗК366/215/АВ/П/ПТ від 29. 09. 2020 та постанови судді від 06. 11. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, в період з 26. 09. 2020 по 29. 09. 2020, за місцем здійснення підприємницької діяльності в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , допустила до виконання робіт в даному кафе двох працівників без укладення з ними трудового договору, а саме: ОСОБА_3 до роботи офіціанта та ОСОБА_4 до роботи офіціанта-бармена, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та закрити провадження про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що справу було розглянуто без її участі, за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушено її право на захист. Також зазначає, що судом помилково встановлено її винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпаП, оскільки жодних пояснень по суті правопорушення під час запровадження справи вона не надавала, оскільки мала намір надати такі в суді першої інстанції. Окрім того вважає, що судом порушено вимоги ст. 33 КУпАП та не враховано при накладенні стягнення даних про її особу, більш того матеріали справи не містять і відомостей які б підтверджували її статус ФОП, характеризуючі дані тощо, що свідчить про формалізм та спрощений підхід до справи. Також ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, оскільки станом на 15. 04. 2021 спливли передбачені ст. 38 цього Кодексу строки накладення адміністративного стягнення.

-2-

Будучи неодноразово належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо неї не з`явилася, судову кореспонденцію отримувала, до суду в черговий раз не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того, апеляційний суд враховує клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутності.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частиною 3 статті 41 КУпАП передбачена відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

-3-

Частинами 1, 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні контракту. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії №ЗК/366/215/АВ/П/ПТ від 29. 09. .2020 та долучені до нього документи, суддя місцевого суду прийняв рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП, з яким суд апеляційної інстанції погоджується та вважає доводи апеляційної скарги про відсутність складу цього адміністративного правопорушення непереконливими.

З акту інспекційного відвідування №ЗК366/215/АВ від 29. 09. 2020 вбачається, що ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташоване за адресою АДРЕСА_2 . Під час проведення інспекційного відвідування у вказаному кафе знаходились та виконували роботи без укладення трудових договорів громадянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, як вбачається зі змісту відеозапису, яким супроводжувалось інспекційне відвідування, підтверджено існування таких правовідносин, зокрема вказані у протоколі двоє осіб, знаходились на робочих місцях.

Перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, підтверджена наведеними вище доказами, через це, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу цього правопорушення є непереконливими і спростовані наведеними вище доказами.

Висновок судді місцевого суду про те, що двоє працівників були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 41 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу, оскільки в постанові, серед іншого, викладений опис обставин, установлений під час розгляду справи, нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення та прийняте у справі рішення, яке суддею місцевого суду вмотивовано з посиланням на докази. При цьому, зазначені обставини та доводи апеляційної скарги перевірені в суді апеляційної інстанції та докази,

-4-

які б на думку апеляційного суду могли б бути підставою для скасування судового рішення та тим більше для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, відсутні.

Таким чином, апеляційним переглядом справи про порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про працю не встановлено невиконання судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, водночас висновки судді місцевого суду в постанові від 06. 11. 2020 відповідають фактичним обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що адміністративне правопорушення було вчинено ОСОБА_1 - 28. 09. 2020, стягнення на неї накладено судом першої інстанції - 06. 11. 2020, тобто в межах встановлених ст. 38 КУпАП.

Таким чином, підстав для закриття провадження, з вказаних вище підстав, апеляційний не вбачає.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП при накладенні на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який є найнижчим розміром, передбачений санкцією ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга - без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянтом жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу - не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 06. 11. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: