Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/51/21 Головуючий у суді І-ї інстанції Петров Р. І.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Гончар В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року. Суддя Кропивницького апеляційного суду Гончар В.М., за участі ОСОБА_1 , розглянув у порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2020 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, реєстраційний номер не встановлений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнено судовий збір в розмірі 420,40 грн. в дохід держави

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 27.11.2020 о 23.27 год., керуючи автомобілем «Джилі», д/н НОМЕР_1 , по вул. Тамма в м. Кропивницькому, був зупинений працівниками поліції, які після підозри щодо перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності свідків, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження в адміністративній справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його вину у вчинені адміністративного правопорушення в судовому порядку не було доведено належними доказами. Зазначає, що під час керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння не знаходився. Суд, на підтвердження доказу його провини послався на протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейським, який є зацікавленою особою, а тому вказаний протокол не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами на що також звернув увагу Верховний Суд у постанові від 27.06.2019, справа № 560/751/17. Однак судом свідки адміністративного правопорушення допитані не були, один із свідків перебував у стані алкогольного сп`яніння, тримався осторонь та навіть під диктовку працівника поліції не міг записати текст «з моїх слів записано вірно».

Крім того, відповідно відеозапису події він відмовився продути прилад Драгер на пропозицію працівника поліції, так як з бесіди не зрозумів, що це була офіційна пропозиція пройти огляд, а не звичайна розмова. Запис відео події не містять цілісного запису, оскільки в ньому відсутній запис про його бажання здати кров для біологічного дослідження, а також скористатись правовою допомогою адвоката.Наведене дає підстави стверджувати про те, що оскільки він виявив згоду здати кров тому поліцейський зобов`язаний був доставити його до найближчого закладу охорони здоров`я, що не зробив, чим було порушено вимоги пунктів 6,7,8 Порядку № 1103, п.7 Розділу 1, п.9 Розділу 11 Інструкції 1452/735. Внаслідок цього поліцейським без належних правових підстав, був складений протокол про адміністративне правопорушення у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за фактичної відсутності такої відмови, що свідчить про події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 , посилаючись на зазначеній в апеляційній скарзі обставини, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення правопорушника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши апеляційні доводи вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких обставин.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , доданими до матеріалів справи, а також відеозаписом обставин правопорушення, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у зазначеним в протоколі часі та місці керував автомобілем «Джилі», д/н НОМЕР_1 . Після зупинки автомобіля та в подальшій бесіді працівник поліції в присутності свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер», однак останній відмовляється це зробити, потім працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд в закладі охорони здоров`я, що останній також відмовляється зробити в присутності свідків. Із відеозапису події також вбачається, що ОСОБА_1 працівником поліції були роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП під час яких правопорушник не висказував бажання скористатись правовою допомогою адвоката.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Із вище наведених та досліджених судом доказів, вбачається, що посадовою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , було дотримано процедуру проведення огляду водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, що передбачена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом МВС України, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, що також узгоджується і з вимогами ст. 266 КУпАП.

Зазначеними дослідженими доказами спростовуються посилання правопорушника на те, щопід час керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння не знаходився, протокол про адміністративне правопорушення складений поліцейським, який є зацікавленою особою, не надання можливості скористатись правовою допомогою адвоката,письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами, та що працівником поліції був порушений встановлений порядок проходження огляду для визначення стані сп`яніння

Будь-яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних поліцейськими доказів, вказували про порушення вимог ст.266 КУпАП під час їх отримання та огляду водія на місці зупинки транспортного засобу, а також об`єктивність поліцейських або свідків у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно ОСОБА_1 не встановлена.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували надані разом з протоколом серії ДПР18 №119097 від 28.11.2020 докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, не було наведено.

Також суду не надано жодних доказів та достатніх підстав, які б ставили під сумнів долучені пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які узгоджуються між собою, підтверджуються відеозаписом події та іншими доказами долученими до матеріалів справи, які є об`єктивними і у сукупності з іншими доказами дають можливість суду із достовірністю встановити обставини справи.

Наведена сукупність доказів на переконання суду є достатньою для з`ясування усіх обставин, які підлягають доказуванню в справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже обставини, на які посилається особа, яка притягується до відповідальності, є лише способом захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Перевіривши матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений відповідно до ст.256 КУпАП, в ході провадження по справі дотримано вимог ст.245 КУпАП, а судовий розгляд справи проведено у відповідності до ст.280 КУпАП.

Суд, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого проступку, застосував до ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП яке, за своїм видом і мірою є справедливим, необхідним і достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Враховуючи зазначене доводи ОСОБА_1 щодо скасування постанови суду за обставин, викладених в апеляційній скарзі, є не обґрунтованими, а тому в їх задоволення слід відмовити.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 , без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду В.М. Гончар