ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1004/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

5 жовтня 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, що притягається

до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 11.10.2020 року о 21год. 26хв. в м. Харків на пр. Ювілейному, 52, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT, н.з. НОМЕР_2 , з ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в спеціалізованому закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД» за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, відмовився в присутності двох свідків, чим допустив порушення вимог, встановлених п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

На вказане рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову суду та закрити справу, посилаючись на те, що обставини, викладені в постанові, не відповідають дійсності, оскільки працівники поліції спочатку притягнули його до адміністративної відповідальності за ч. 1 126 КУпАП, а потім почали питати, як він почуває себе, на що він відповів, що почуває себе добре, спиртних напоїв не вживав та від проходження медичного огляду не відмоляться. Після чого, він спрямував до КНП ХОР «ОНД», працівники якого йому зазначили, що огляд можливо здійснити лише разом з працівниками поліції, які в свою чергу не приїхали разом з ним. Після відмови в лікарні пройти ним огляд, він чекав на поліцейських, які його направили, але вони не прибули. Вказав, що при ньому не було складено протокол, не вручено копію, не повідомлено про те, в чому його підозрюють, позбавили можливості надати будь-які пояснення та скористатися юридичною допомогою.

Також апелянт просить поновити пропущений строк апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, посилаючись на те, що про розгляд судової справи дізнався випадково, 26.02.2021, коли отримав на пошті інший лист. Про існування та розгляд справи не знав , оскільки при ньому не було складено протокол та не повідомлено працівниками поліції про існування такого протоколу та судової справи у подальшому.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 № 107185 від 11.10.2020 року; направлення на огляд водія транспортного засобу, в якому зазначено, що водій від огляду відмовився; письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в спеціалізованому закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», а також відмовився від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення; рапорт та відео з нагрудних камер інспекторів поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , працівниками поліції, неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, в обласному наркологічному диспансері, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 26, на що ОСОБА_1 в присутності двох свідків почав ухилятись від відповіді, повідомив, що потребує медичної допомоги, просив викликати швидку медичну допомогу, говорив, що не довіряє КНП ХОР «ОНД».

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував авто із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, що не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26 в присутності двох свідків відмовився (арк. 1).

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису (арк. 8) вбачається, що ОСОБА_1 у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у Харківському обласному наркологічному диспансері. Відповідно до письмових пояснень свідків, які відображені в протоколі, вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОНД», на місці зупинки, у встановленому законом порядку.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, а також інспектор поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які зазначені в протоколі, будучи повідомленими належним чином, не з`явились. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення свідкам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони не з`явилися до поштового відділення для отримання судової повістки. Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусити свідків з`явитись в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для їх виклику в судове засідання.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем, був зупинений працівниками поліції. У останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, що не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови. В присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому дії працівників поліції щодо виявлення підстав для складення протоколу відповідають вимогам ст. 266 КУпАП.

Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані сп`яніння, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Відповідно до п.4 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці;

- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

- почервоніння обличчя або неприродна блідність.

Поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, від якого останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні обставини, що виключають адміністративну відповідальність, оскільки під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не повідомляв останнім про наявність у нього крайньої необхідності поспішати до дітей або про існування будь-яких інших фактичних відомостей, які б свідчили про те, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Належить врахувати, що згідно довідки, що містяться в матеріалах адміністративної справи (а.с.7) ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 , внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, його посилання на погане самопочуття та на хворобливий стан, внаслідок можливого захворювання на грип, не можуть бути враховані, оскільки під час розгляду справи в апеляційному суді, ОСОБА_1 пояснив, що знає, що керувати автомобілем в хворобливому стані чи під впливом лікарських засобів заборонено, у зв`язку з чим, апеляційний суд вбачає свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Слід зазначити, що протокол складався внаслідок саме відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, належить врахувати, що огляд на стан сп`яніння є специфічним медичним оглядом, який може бути проведений лише в спеціальній медичній установі, певними фахівцями, за умови прибуття в медичний заклад з працівниками поліції, які склали направлення на огляд та в їх присутності.

Оскільки поведінка ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції давала підстави вважати, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, працівники поліції, керуючись ч.1 ст. 130 КупАП та п. 2.5 Правил дорожнього руху України мали процесуальні підстави для складання відповідного протоколу, в якому зафіксовано саме факт відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що він був тверезий та не вживав наркотичні речовини не можуть бути врахованими апеляційним судом, оскільки протокол відносно нього складено саме за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. При цьому слід зазначити, що доводи ОСОБА_1 стосовно того, що під час огляду його медичними працівниками невідкладної допомоги не було виявлено у нього розширених зіниць, належними доказами не підтверджені. А наданий ним сертифікат, за вищезазначених обставин, апеляційним судом також не враховується.

Враховуючи, що факт керування транспортним засобом доведений, то ОСОБА_1 , як водій, не мав підстав для відмови на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення слідчої перевірки, до правоохоронних органів, в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не звертався. Внаслідок цього, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи апеляційної скарги щодо незаконності дій працівників поліції. Зокрема, судом не враховується суб`єктивна думку апелянта, з приводу того, що дії працівників поліції носили свідомий заказаний характер, оскільки вони належним чином не підтверджені.

Такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб захисту, оскільки відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Тобто в цьому випадку працівникам поліції достатньо наявності підстав вважати особу такою, що можливо перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки у водія ОСОБА_1 були наявні ознаки наркотичного сп`яніння, які зазначені в п.4 Розділу І цієї Інструкції, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови, що в свою чергу обумовлює законність вимоги поліцейських пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя С.К. Шабельніков