Номер провадження: 33/813/353/21
Головуючий у першій інстанції Борщов І.О.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Альбрехта І.С.,

захисника Лагунова В.І.,

особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працює продавцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 , 16.08.2020 року, близько 18:35 год., перебував на робочому місці в закладі швидкого харчування «Шаурма», який розташований за адресою: м. Одеса вул. Ак.Філатова буд.1/1, де здійснював реалізацію продуктів харчування без засобів індивідуального захисту, чим порушив вимоги правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п.п.8 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 із змінами, інших актів законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Не погоджуючись з постановою судді районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує на неповноту судового розгляду та відсутність доказів, які доводять його вину. Апелянт просить скасувати постанову та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що він не був присутнім під час розгляду справи в районному суді, про оскаржуване рішення дізнався лише з єдиного реєстру судових рішень 21.01.2021 року та одразу подав апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2021 року було повернуто апеляційну скаргу апелянту, оскільки вона не відноситься до юрисдикції даного суду, після чого апеляційна скарга була подана 09.02.2021 року до Одеського апеляційного суду.

Вважаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтованим, з урахуванням наведених в ньому мотивів, які не спростовуються матеріалами справи, апеляційний суд вважає за необхідне поновити цей строк, надавши особі, які притягається до адміністративної відповідальності, право доступу до правосуддя.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; вивчивши матеріали адміністративної справи та долучені до справи докази; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене за результатами неповного дослідження доказів, внаслідок чого поза увагою судді районного суду залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.

Апеляційний суд, перевіривши докази, які долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку, що суддя районного суду дійшов помилкового висновку про наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, з огляду на таке.

Апеляційний суд вважає, що суддя районного суду допустив неповноту судового розгляду, не звернув уваги на те, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, а протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно особи є документом, який констатує виявлення адміністративного правопорушення та не може бути єдиним та безперечним доказом вини особи, відносно якої він складений.

Протокол про адміністративне правопорушення ВАБ №187134 від 16.08.2020 року складений відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44 КУпАП, та у відповідності до відомостей викладених в протоколі, ОСОБА_1 здійснював реалізацію продукції в закладі швидкого харчування «Шаурма» ( АДРЕСА_2 ), без використання засобів індивідуального захисту, в чому, за версією працівників поліції й полягало порушення постанови КМУ №641.

Разом з тим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять доказів, які б спростовували доводи сторони захисту та підтверджували факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП за обставин, викладених в протоколі.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Лагунов В.І. пояснили, що ОСОБА_1 , на відміну від відомостей викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, перебував в приміщені кафе, але кафе не працювало, оскільки було відсутнє світло. Також, ОСОБА_1 пояснив, що працівники поліції ввели його в оману та надали для підписання пояснення від його імені, які він підписав під приводом погодження з попередженням, але українською мовою він не володіє, а тому йому не був відомий зміст пояснень, викладених працівниками поліції. ОСОБА_1 та захисник посилаються на те, що не зважаючи на те, що на фотознімках, які долучені до справи, міститься зображення ОСОБА_1 , зі змісту цих фотознімків неможливо зрозуміти в який період часу зафіксований на них, фотознімки не доводять того, що ОСОБА_1 працював в той час, а тому вказані фотознімки є неналежним доказом. Крім того, сторона захисту звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема пояснення свідків правопорушення, які б підтверджували відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, в тому числі і факту роботи закладу.

Апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту щодо відсутності доказів на підтвердження обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, не спростовують матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що під час складання даного протоколу 16.08.2020 року заклад швидкого харчування «Шаурма» працював.

Не спростовуються матеріалами справи також доводи сторони захисту про недопустимість як доказів фотознімків, долучених до матеріалів справи, оскільки зміст цих фотознімків не містить відомостей, коли, ким та за яких обставин вони були створені, який саме заклад зафіксований на них. Відсутня на вказаних фотознімках інформація щодо перебування в закладі відвідувачів.

В матеріалах справи відсутні пояснення будь-яких осіб, зокрема відвідувачів закладу, або інших осіб, які б підтверджували обставини, викладені в протоколі, зокрема факт роботи закладу, та обслуговування ОСОБА_1 без засобів індивідуального захисту.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладаючи на нього адміністративне стягнення, суддя районного суду не виконав вимоги ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280 КУпАП, не дослідив матеріали справи, не перевірив чи виконано поліцейськими вимоги КУпАП, не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає ОСОБА_1 адміністративній відповідальності, та дійшов до помилкового висновку про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відомості, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не доводять поза розумним сумнівом існування факту події правопорушення та наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до положень ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський