Справа № 203/2577/21
Провадження № 3/0203/1844/2021
ПОСТАНОВА

23 вересня 2021 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Черваньова Ю.М., розглянувши за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , прокурора Карпенка Р.І. справу про адміністративне правопорушення, що надійшла від Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровська, громадянина України, працюючої фахівцем в КП «Міська інфраструктура» , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.172-6 КУпАП, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 наступного року після припинення 27.11.2020 повноважень депутата Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, згідно з п. п. «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» являючись, суб`єктом декларування, в порушення вимог ч.2 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції», а також відповідно до примітки статті 172-6 КУпАП будучи суб`єктом правопорушення, несвоєчасно, а саме 14.06.2021 о 16 годині 49 хвилин без поважних причин подала декларацію суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене частиною 1 статті 172-6 КУпАП - «Порушення вимог фінансового контролю».

В судовому засіданні ОСОБА_1 не погодилась з обставинами, викладеними у протоколі, свою вину у вчинені правопорушенні не визнала, пояснила, що Законом України «Про запобігання корупції» не визначено термін подання декларації в разі припинення діяльності, тому позбавлена можливості відокремити правомірну поведінку від протиправної. Крім того, зазначила, що її не попереджали про необхідність такої декларації, вона не мала наміру приховати свої доходи та майно, а також ніколи не мала наміру подавати декларацію з пропуском встановленого строку та в подальшому подала декларацію за місцем мешкання у зв`язку з викликом до поліції. Зауважила, що раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, негативних наслідків в результаті її дій не настало, а допущене начебто порушення усунуто самостійно в найкоротші строки та не завдано збитків державним або суспільним інтересам, або безпосередньо громадянам, тому вважає правопорушення, яке ставиться їй за провину, малозначним.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, вважав, що відсутні підстави для визнання правопорушення малозначним.

Вислухавши правопорушника, прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Частиною 1 статті 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно до абз. 2 ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Суд зазначає, що для типів декларації «щорічна» та «після звільнення» строк чітко визначений частиною 1 та абз.2 ч.2 (який щодо порядку подання декларації відсилає до ч.1 ст.45) статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» і не визначений для декларації типу «перед звільненням», тобто декларації особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, подання якої передбачено абз.1 ч.2 ст.45 цього Закону.

Згідно п.п. 3 та 5 розділу 2 порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 року, «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 року за № 959/29089, декларація суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, подається до 00.00 годин 1 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено таку діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 1 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

ОСОБА_1 , будучи депутатом Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, згідно з п.п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону була суб`єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень і правопорушень, пов`язаних з корупцією, та суб`єктом декларування відповідно до ст. 3 Закону.

Відповідно ст. 141 Конституції України та даних Міністерства юстиції України Новокодацька районна у місті Дніпрі рада з 27.11.2020 року знаходиться в стані припинення, на підставі цього каденція депутатів Новокодацької районної у місті Дніпрі ради VII скликання припинено.

02.09.2020 року відповідно рішення № 80/60 Дніпровської міської ради про створення адміністрацій районів Дніпровської міської ради, було вирішено реорганізувати районні у м. Дніпрі ради та їх виконавчі комітети шляхом приєднання їх до виконавчих органів Дніпровської міської ради.

Відповідно рішення № 81/60 про затвердження положень про адміністрації районів Дніпровської міської ради, яке набирало чинності з 26.10.2020 року в пункті 1.3 положення про адміністрацію Новокодацького району Дніпровської міської ради Адміністрація є правонаступником Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради у зв`язку з їх реорганізацією шляхом приєднання.

Згідно п.2 ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.

Перша сесія VIII скликання Дніпровської міської ради відбулася 27 листопада 2020 року, на підставі викладеного каденція депутатів районних у місті Дніпрі рад була припинена, ОСОБА_1 склала повноваження депутата Новокодацької районної у місті Дніпрі ради.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 повинна була подати декларацію типу «після звільнення» до 1 квітня 2021 року за звітний період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

Вважаю, що в матеріалах адміністративної справи наявні докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, при обставинах, вказаних в протоколі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 23.06.2021 року №540, за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, в якому зафіксовані обставини несвоєчасного подання декларації типу «після звільнення» за 2020 рік;

- витягом (а.с.15) та декларацією ОСОБА_1 «після звільнення» за 2020 рік (а.с.12-14) з Єдиного державного реєстру декларацій на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, згідно з якими ОСОБА_1 подавала щорічні декларації за 2016, 2017, 2018 роки, а декларацію «після звільнення» подала 14 червня 2021 року о 16.49 годині, тобто поза межами строку, встановленого законом для подання такої декларації;

-витягом з бази даних акредитованого центру сертифікації ключів АЦСК АО КБ «Приватбанк», з якого слідує, що ОСОБА_1 отримала сертифікат електронного цифрового підпису 14.06.2021 року строком до 14.06.2022 року.

Будь-яких поважних причин несвоєчасного подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, судом не встановлено.

Стосовно доводів правопорушника про відсутність складу адміністративного правопорушення через відсутність умислу вважаю їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» містить визначення правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Склад правопорушення за ст. 172-6 КУпАП є формальним, тобто таким, який не передбачає обов`язкових елементів об`єктивної сторони - мети, мотивів та наслідків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Згідно із статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, а відповідальність настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Для визнання зазначеного правопорушення закінченим не потрібне настання наслідків - воно вважається умисним за умови усвідомлення особою протиправного характеру своїх дій чи бездіяльності.

Таке, усвідомлення презюмується, адже особа, зазначена в п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», була допущена у встановленому законом порядку до виконання функцій держави, пройшла спеціальну перевірку, подала відповідну декларацію та подавала щорічні декларації, була попереджена і виконувала вимоги законодавства щодо фінансового контролю в частині подання щорічних декларацій.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 була ознайомлена з положеннями Закону України «Про запобігання корупції», в тому числі і щодо вимог про фінансовий контроль і, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, не могла не розуміти, що стосовно неї застосовуються вимоги щодо фінансового контролю, в тому числі й вимоги щодо своєчасного подання декларацій після звільнення, як додаткового заходу здійснення фінансового контролю.

Щодо можливості визнати правопорушення малозначним, про що зазначала ОСОБА_1 , суд зазначає, що правопорушення, пов`язані з корупцією, не можуть вважатися малозначними, для їх кваліфікації наявність наслідків чи ознак суспільної небезпечності не є необхідними, виходячи з вимог правової кваліфікації.

Протидія корупційним та пов`язаним із корупцією проявам, створення атмосфери суспільного неприйняття таких вчинків на сьогодні є винятково актуальними, і принциповість під час призначення стягнення за порушення вказаної категорії буде істотно сприяти запобіганню злочинам у цій сфері.

Більше того, факт вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією не може визнаватись малозначним, оскільки вчинення такого порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади та місцевого самоврядування, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування.

Для ефективної боротьби із зазначеним явищем слід не тільки створювати державні інститути, але й усебічно долати толерантне ставлення до нього. Звільнення від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, не відповідає загальним засадам запобігання та протидії корупції в країні.

Першочерговою справою держави та загальними засадами протидії корупції є запобігання корупційним та пов`язаним з корупцією правопорушенням.

Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявлятися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування, а також зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимими.

Таким чином, незалежно від виду суб`єкту та його службової діяльності, рангу та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону.

При визначенні виду і розміру стягнення, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, яка працює, раніше до адміністративної відповідальності не притягалась, ступінь її вини, вважаю за необхідне накласти на правопорушника адміністративне стягнення у вигляді мінімального штрафу на користь держави, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 172-6, ст.ст. 283, 284 п. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2021 року.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Скарга на постанову подається до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ю.М. Черваньова