ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/839/21Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 33/817/529/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 24 вересня 2021 р. в м. Тернополі адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не працює,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2021 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 17 000 грн.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі особа, притягнута до адмінвідповідальності, ОСОБА_1 просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Стверджує, що, розглянувши справу без його участі та участі представника, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки позбавив його можливості реалізувати надані йому законом, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права, в тому числі і право на захист. При цьому посилається на те, що належним чином не був повідомлений про розгляд справи місцевим судом.

Що стосується суті оскаржуваної постанови, то апелянт зазначає, що місцевий суд прийшов до хибного висновку про наявність у його діях складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що огляд на стан сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів працівниками поліції у присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу не проводився і проведення такого огляду йому не пропонувалося. Також вказує, що працівники поліції не пропонували йому проїхати в медичний заклад для проходження тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Наголошує на тому, що в стані алкогольного сп`яніння не перебував, але погодився написати в протоколі, що випив пива, оскільки його завірили, що повернуть йому транспортний засіб без затримання на штрафмайданчику. Стверджує, що в той момент не усвідомлював своїх дій, так як переживав за автомобіль, який йому не належить.

Вважає протокол про адміністративне правопорушення - незаконним та складеним з численними порушеннями закону без всебічної та повної перевірки всіх обставин вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, працівники поліції склали відносно нього протокол без жодних на те підстав.

Звертає увагу на те, що свідки, які зазначені в протоколі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не були присутні під час зупинки транспортного засобу, а коли складали протокол, то була лише одна особа, іншу працівники поліції самостійно записали та в подальшому розписались за неї.

Вказує, що письмові пояснення свідків є неналежними доказами у справі, так як дані пояснення викладені на заздалегідь заготовлених бланках.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, у зв`язку з чим вважаю, що розгляд справи слід провести за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскільки прийняте судом рішення є законним і обґрунтованим.

Що стосується суті розглянутої апеляційної скарги.

Твердження апелянта про те, що, розглянувши справу без його участі та участі представника, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, оскільки позбавив його можливості реалізувати надані йому законом, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, права, в тому числі і право на захист, - є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою останнього в судові засідання, що, на думку суду, є зловживанням процесуальними правами та способом затягування розгляду даної справи.

Зокрема, 02 липня 2021 року через канцелярію суду першої інстанції ОСОБА_1 подав заяву про відкладення розгляду справи, так як бажав скористатись правовою допомогою адвоката, якого зобов`язувався найти до наступного судового засідання.

16 серпня 2021 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Мартинюк В. І. подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, в якому також просив судове засідання відкласти.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 в черговий раз не з`явився в судове засідання без поважних причин, хоча був завчасно та належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 21), яке вручено 20.08.2021, та відсутність поданих ним клопотань, розгляд справи був проведений без його участі з дотриманням вимог, передбачених ст. 268 КУпАП.

Крім того, при апеляційному перегляді ОСОБА_1 як апелянту надається право давати пояснення, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, збирати і подавати суду докази на підтвердження своєї невинуватості в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відтак, будь-яких порушень його права суд апеляційної інстанції не убачає.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови 25 травня 2021 року о 00 год. 07 хв. ОСОБА_1 в м. Бучач, вул. Генерала Шухевича, 8 Чортківського району Тернопільської області керував транспортним засобом ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2021 року інспектором СРПП відділення поліції №2 (м. Бучач) Головецькою М. І. щодо ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №874747, згідно якої 25 травня 2021 о 00 год. 10 хв. у м. Бучач по вул. Г. Шухевича, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , без посвідчення водія, тобто, не маючи права керування транспортним засобом, також у даному транспортному засобі не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 2.1 (а), п. 31.4.3 (в) ПДР України, відповідальність за які передбачена ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Таким чином вважаю, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції був зупинений законно, за наявності достатніх на це підстав.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

В ході спілкування з працівниками поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 497221 від 25 травня 2021 року.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 497221 від 25 травня 2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Крім цього, у графі протоколу про адміністративне правопорушення: пояснення особи, що яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 пояснив, що випив пляшку пива, в чому розкаявся, більше сідати за кермо в нетверезому стані не буде.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена письмовими показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що вони були свідками того, як водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер. Також працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати у медичний заклад для проходження тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, як і відмовився від проходження аналогічного тесту на місці зупинки транспортного засобу.

Твердження апелянта про те, що пояснення свідків не можуть бути належним доказом у справі, оскільки вони викладені в заздалегідь заготовлених бланках, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки будь-яких вимог щодо бланку надання пояснень нормами чинного законодавства не передбачено. Крім того, зазначені в поясненнях та в протоколі свідки зафіксовані на відеозаписі, що міститься в матеріалах справи.

Також вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.

Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення, а також пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Драгер, так і в медичному закладі.

За таких обставин доводи апелянта про те, що він не відмовлявся пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, оскільки така пропозиція йому не надходила, не приймаються до уваги та спростовуються вищенаведеними доказами.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Твердження ОСОБА_1 , що він погодився написати в протоколі, що випив пива, оскільки його завірили, що повернуть йому транспортний засіб без затримання на штрафмайданчику та що в той момент він не усвідомлював своїх дій, так як переживав за автомобіль, який йому не належить, є надуманими та такими, що надані з метою уникнення від адміністративної відповідальності з огляду на відсутність доказів, які б підтверджували протилежне.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано.

Відповідно приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення судом належним чином виконані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до довідки, виданої начальником відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській обл., громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Ліщанці Чортківського району Тернопільської області згідно інформаційно-аналітичної системи Армор посвідчення водія не отримував, а тому правомірно наклав на ОСОБА_1 як на іншу особу стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17000 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин постанова судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2021 р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 17000 грн., - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба