Провадження № 33/801/169/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), подану його представником адвокатом Ліхановою Оленою Володимирівною, на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 481 МК України, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий 02.08.2019 року органом Agentia Servicii Publice, персональний номер НОМЕР_4 -

в с т а н о в и в:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 481 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу «MERCEDES 416 DCI», д.н.з. НОМЕР_2 , VIN - НОМЕР_3 . Стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп. на користь держави.

Приймаючи таку постанову, суд зазначив, що 26.09.2020 о 19 год. 54 хв. в пункт пропуску «Могилів-Подільський - Отач» відділу митного оформлення «Автомобільний» митного поста «Могилів-Подільський» Подільської митниці Держмитслужби в напрямку «виїзд з України» прибув автобус марки «MERCEDES 416 DCI», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (ОСОБА_1), який прямував з України у Молдову.

Під час перевірки на підставі інформації АСМО «Інспектор» встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 14.07.2020 через пункт пропуску «Россошани - Брічень» митного поста «Кельменці» Буковинської митниці Держмитслужби ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «MERCEDES 416 DCI», д.н.з. НОМЕР_2 , комерційного призначення в режимі «тимчасове ввезення до 20 днів»: до 03.08.2020.

Станом на 26.09.2020 року відсутня інформація про вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України.

Не погоджуючись із такою постановою суду, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), діючи через свого представника адвоката Ліханову О. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року, і закрити провадження у справі, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомленим про час розгляду справи в суді, суд не звернув уваги на те, що він повідомляв митницю про неможливість вивезення транспортного засобу, так як той перебував на ремонті, суд без наведення аргументів застосував до нього найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч. 6 ст. 481 МК України та конфіскував транспортний засіб, який йому не належить.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не з`явився, водночас його захисник адвокат Ліханова О. В. підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, представник Подільської митниці Держмитслужби Самсонюк Д. М. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків:

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) не був належним чином повідомлений слід зазначити наступне.

За приписами ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи встановлено, розгляд справи було призначено на 17 грудня 2020 року, повістку сформовано 03 грудня 2020 року (а. с. 49). ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) отримав повідомлення про розгляд справи в суді першої інстанції 28 грудня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з реєстраційним номером RA210137295UA та витягом з системи пошуку поштових відправлень ( а. с. 64, 74), у зв`язку з чим а ні заявник, а ні його адвокат не були присутнім при розгляді справи у суді першої інстанції, тому суд дійшов помилкового про належне повідомлення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) та розгляну справу за його відсутності.

Стосовно посилання заявника, що суд не правомірно конфіскував транспортний засіб, який йому не належить зазначаю наступне.

Згідно ч. 3 ст. 465 МК України конфіскація товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, застосовується незалежно від того, чи є ці товари, транспортні засоби власністю особи, яка вчинила правопорушення. Тобто законодавством передбачено можливість конфіскації транспортного засобу, за ознак належності його особі, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Посилання заявника в апеляційній скарзі, що суд не звернув увагу на повідомлення ним митниці про перебування транспортного засобу в ремонті є безпідставними, оскільки з оскаржуваної постанови вбачається, що суд дав оцінку, зазначеним вище обставинам, при цьому зазначивши у постанові, що 05.08.2020, тобто у встановлений строк для вивезення автомобіля він знаходився у справному стані, що підтверджується листом Державної служби України з безпеки на транспорті віл 29.10.2020 року № 2591/3.1/15-20.

Приходжу до висновку, що місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 481 МК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 КУпАП, питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним Кодексом України.

Згідно із ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП та ст. ст. 486, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, про порушення митних правил, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Притягнення особи до відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Проте суд цих вимог не дотримався.

Санкція ч.6 ст.481 МК України передбачає накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Відповідно до вимог ст. ст. 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) у виді конфіскації транспортного засобу, суддя першої інстанції посилавшись на характер вчиненого порушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, разом з тим не зазначив жодної конкретної ознаки, що пом`якшує чи обтяжує відповідальність ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), не навів конктретних мотивів, чому саме слід застосувати найбільш суворе покарання, передбачене ч. 6 ст. 481 МК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення (ст. 35 КУпАП), ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) раніше гне притягувався до адміністративної відповідальності, а відтак, приходжу до висновку, що відсутні підстави застосування конфіскації транспортного засобу за наявності альтернативного покарання у вигляді штрафу.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про необхідність змінити постанову суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) покарання у вигляді штрафу в розмірі розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 289, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), подану його представником адвокатом Ліхановою Оленою Володимирівною, задовольнити частково.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) змінити в частині накладення адміністративного стягнення:

Застосувати відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) адміністративне стягнення, передбачене ч.6 ст. 481 МК України у виді штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 грн.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета