Справа № 483/91/21
Провадження № 33/812/106/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника -адвоката Горбенка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Очаківськго міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Згідно постанови суду 24 січня 2021 року о 00 год. 50 хв. по вулиці 8 Березня в м. Очакові Миколаївської області ОСОБА_1 керував автомобілем «Део» р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, млява мова, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду у медичному закладі в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначав, що суддя в оскаржуваній постанові невірно виклав його пояснення, не в повній мірі ознайомився з матеріалами справи, зокрема з наданим поліцією відео, не приділивши уваги поясненню поліцейського та свідка у судовому засіданні і зовсім проігнорував його пояснення. У постанові суддя посилається на те, що працівник поліції ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що прибувши на місце пригоди, побачив автомобілі на проїжджій частині та близько восьми осіб які повідомили, що ними затримано водія з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Однак це не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з відеозапису, ніяких восьми осіб на цьому записі не видно. Суддя не взяв до уваги те, що в судовому засіданні працівник поліції пояснив, що він не зупиняв транспортний засіб «Део» д.н.з. НОМЕР_1 і не бачив його ( ОСОБА_1 ) за кермом автомобіля, що підтверджує той факт, що він не керував транспортним засобом у стані сп`яніння та не був навіть біля цього автомобіля. Крім цього апелянт вважає, що суд не звернув уваги на грубе порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння та складання протоколу. Так, як вбачається з відеозапису він погоджувався проходити медичний огляд за допомогою алкотестера на місці пригоди, але працівник поліції на це не відреагував, а проведення огляду у медичному закладі йому взагалі запропоновано не було. Апелянт вважає надане поліцейськими відео прямим доказом своєї невинності. Не погоджується з поясненнями працівника поліції, що він під час складання протоколу вів себе агресивно, так як це не підтверджується відеозаписом. До того ж йому невідомо де складався цей протокол і де були прийняті пояснення від свідків, підписати протокол та надати пояснення йому не пропонували, копію протоколу не надали. Також зазначав, що працівник поліції не запитав у нього ані водійського посвідчення, ані іншого документу який встановлює особу, а тому невідомо як склали протокол за його відсутністю та чому автомобіль не поставили на штрафний майданчик, проте суд такі обставини не дослідив. Апелянт також вказує, що опитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 надавав неправдиву інформацію про те, що бачив його в с. Куцуруб Очаківського району о 23.00 год. 23.01.2021 р. у стані сп`яніння і бачив там його автомобіль.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Горбенко Ю.М. підтримали вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Положеннями частини 1-3 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, суддя, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддя місцевого суду дотримався не в повному обсязі, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, одним із правопорушень є відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, вказана норма є бланкетною, яка відсилає до інших нормативних актів. В даному випадку відсилає до нормативних актів, якими встановлюються порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ст. 266 КУпАП, п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок), та п. 7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі Інструкція), огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено, що суддя місцевого суду при розгляді цієї справи дотримання працівником поліції зазначених вимог закону та підзаконних нормативних актів під час складання протоколу про адміністративне правопорушення належним чином не перевірив та, хоча і дослідив матеріали справи, але не звернув уваги на те, що вони не узгоджуються між собою та не доводять обставин, викладених у протоколі, а тому з висновком судді в постанові про невиконання водієм ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР суд апеляційної не погоджується з огляду на таке.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 116783 від 24 січня 2021 року водій ОСОБА_1 24 січня 2021 року о 00 год. 50 хв. по вулиці 8 Березня в м. Очакові Миколаївської області керував автомобілем Део, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, млява мова, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний протокол підписаний свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Підпису ОСОБА_1 чи його пояснень протокол не містить та зазначено про його відмову від підпису.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що копія протоколу про адміністративне правопорушення в порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП не була вручена ОСОБА_1 , зокрема обидва екземпляра протоколу (оригінал та його копія) знаходяться у матеріалах справи.

Зі змісту письмових пояснень, відібраних працівниками поліції у свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які долучені до протоколу, слідує, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від пропозиції працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер", так і в медичному закладі.

Але це суперечать відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, який також долучений до протоколу.

Так, на відеозаписі, який є безперервним, зафіксовано як працівник поліції в присутності двох свідків пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу "Драгер", на що він спочатку погоджувався, а потім відмовився, проте пропозиції від поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я не надходило, а тільки запитали чи бажає ОСОБА_1 підписувати протокол. Крім того, на вказаному відеозапису не зафіксовано ані роз`яснення ОСОБА_1 його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції та ст. 268 КУпАП, ані обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз наявних у справі доказів дає підстави для висновку про невідповідність зазначених у поясненнях свідків та протоколі відомостей про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, так як за даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається, що такий вид огляду на стан алкогольного сп`яніння пропонувався водію після відмови від огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Враховуючи, що після фактичної відмови водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, працівники поліції, в порушення передбаченої ст. 266 КУпАП та Інструкцією і Порядку процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння, не забезпечили такий огляд в закладі охорони здоров`я і взагалі не пропонували його проведення водію, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до встановленого порядку, тобто порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

Отже, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до адміністративної відповідальності, переконливими доказами, які б не викликали обґрунтованих сумнівів у доведеності вини цієї особи в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України не підтверджено.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції при розгляді справи було застосовано спрощений підхід та порушено принцип всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки вирішуючи справу у межах наданих матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності підстав вважати доведеним порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини за результатами оцінки наявних у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів в їх сукупності, з огляду на положення ст. 62 Конституції України, за змістом яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року підлягає скасуванню з прийняттям рішення про закриття провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду В.В. Коломієць