Справа №461/7540/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представників митниці Лубоцького Б.І., Дунаса М.О., захисника Величка О.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.6 ст.470 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 16.08.2020 року близько 12 години 16 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску «Краковець» митного поста «Яворів» Галицької митниці Держмитслужби смугою руху «зелений коридор», у напрямку «в`їзд в Україну», прибув транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPIRIT 316CDI», р.н. НОМЕР_1 , яким, в якості пасажира, слідував з РП до України гр. ОСОБА_1 . В ході митного контролю та внесення даних про особу в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України спрацювала АС АУР (коди: 401-1, 801-1 «По даній особі наявна інформація про ввезення у попередніх періодах інших ТЗ, по яких відсутні відомості щодо подальшого вивезення»). Встановлено, що 03.11.2017 року гр. ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост Закарпатської митниці ДФС автомобіль марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України. Одночасно було встановлено, що в ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДМС України відсутня інформація про вивезення з митної території України вказаного автомобіля або поміщення його у інший митний режим, згідно законодавства станом на 16.08.2020 року.

Таким чином, відповідно до протоколу, гр. ОСОБА_1 перевищив більше ніж на 30 діб встановлений частиною 1 статтею 95 МК України строк доставки автомобіля, що перебуває під митним контролем до митного органу призначення.

Захисник в судовому засідання факт ввезення ОСОБА_1 03.11.2017 року автомобіля марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 заперечив, з підстав, наведених у письмових запереченнях та поясненнях ОСОБА_1

ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях вказав, що вищевказаний автомобіль на митну територію України ним не ввозився. Більше того, у зазначений час 03.11.2017 року він взагалі не перетинав кордон, знаходився на лікуванні, що зокрема доводиться копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон та медичними документами. З цього приводу подав відповідні письмові докази. Не має жодного відношення до переміщення автомобіля марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , ним ніколи не володів, ніколи ним не користувався, не знає про його місцезнаходження. Вважає, що протокол складено безпідставно та просив закрити провадження у справі через відсутність у його діях складу правопорушення.

Представники Галицької митниці Держмитслужби в судовому засіданні протокол підтримали. Вказали, що згідно баз даних ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДМС України наявна інформація про те, що 03.11.2017 року на митну територію України саме ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України автомобіль марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 . Жодних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, визначених статтею 460 Митного кодексу України ОСОБА_1 митному органу не надав. Галицькою митницею Держмитслужби отримано інформацію з використанням можливостей інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан») про факт перетину 03.11.2017 року державного кордону України, ОСОБА_1 транспортним засобом марки «AUDI A4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 .

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 95 МК України, для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб. Частиною другою цієї статті встановлено, що до цього строку не включаються 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною першою статті 192 МК України передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 102 Митного кодексу України, митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем митного органу призначення. Митний режим транзиту також завершується поміщенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення в інший митний режим при дотриманні вимог, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Частиною 6 ст. 470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

Безпосереднє виявлення посадовими особами органу доходів і зборів порушення митних правил згідно з пунктом 1 частини 1 статті 491 МК України є підставою для порушення справи про порушення митних правил.

Підставою для складання протоколу про порушення митних правил №1557/20900/20 стала інформація АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України, згідно якої 03.11.2017 року гр. ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост Закарпатської митниці ДФС автомобіль марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 . Одночасно в ПІК «Інспектор» та ЄАІС ДМС України відсутня інформація про вивезення з митної території України даного автомобіля або поміщення його у інший митний режим, згідно законодавства станом на 16.08.2020 року.

Допитаний в судовому засіданні головний державний інспектор відділу митного оформлення №1 митного поста «Яворів» Галицької митниці Держмитслужби ОСОБА_2 підтвердив зазначені в протоколі обставини. Вказав, що підстави для складання протоколу були достатніми, оскільки підтверджені інформацією АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України.

В ході судового провадження та на час складення протоколу ОСОБА_1 факт ввезення автомобіля марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 заперечив, посилаючись на те, що 03.11.2017 року митного кордону України не перетинав.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про прикордонний контроль», паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону. У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Таким чином, доказами, які підтверджують перетин державного кордону України можуть бути документи на право в`їзду на територію України або виїзду з України з відповідними відмітками Державної прикордонної служби України та/або інформація про перетин кордону тією чи іншою особою, надана Державною прикордонною службою України.

З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91/М-561 від 26.01.2021 слідує, що в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» наявна інформації про перетин ОСОБА_1 державного кордону України в період з 22.01.2016 року по 31.12.2017 року. Також зазначено, що відповідно до п. 29 Положення інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом п`яти років.

Отже, згідно наведеної інформації за даний період, ОСОБА_1 , 1968 р.н., перетинав митний пост «Солотвино» 03.11.2017 року о 08:57 год. у напрямку в`їзд в Україну на транспортному засобі НАМ879, за документом FE232153. Крім цього, ОСОБА_1 , 1968 р.н., перетинав митний пост «Солотвино» 03.11.2017 року о 09:06 год. у напрямку в`їзд в Україну на транспортному засобі НАМ879, за документом FE232153.

Даних про «виїзд» ОСОБА_1 з митної території України у вказаному часовому проміжку, саме між 08:57 год. та 09:06 год. 03.11.2017 року немає.

Іншої інформації з приводу виїзду з України, в тому числі і до 03.11.2017 року о 08:57 год., суду не надано, а вказана вище відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України не містить.

Згідно наведеної відповіді, ОСОБА_1 перетинав кордон 17.06.2018 року, 13.09.2018 року, 06.03.2019 року, 02.06.2019 року, 11.11.2019 року, 12.11.2019 року. 13.03.2020 року, 16.08.2020 року послідовно у напрямку виїзд та в`їзд в Україну.

Під час останнього перетину кордону 16.08.2020 року було складено вищевказаний протокол про порушення митних правил.

З цього випливає, що інформація, згідно якої 03.11.2017 року ОСОБА_1 ввіз на митну територію України через митний пост Закарпатської митниці ДФС автомобіль марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 до 16.08.2020 року не була зафіксована у АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України та/або не була взята до уваги уповноваженою особою митного органу під час перетину ОСОБА_1 митного кордону 17.06.2018 року, 13.09.2018 року, 06.03.2019 року, 02.06.2019 року, 11.11.2019 року, 12.11.2019 року. 13.03.2020 року,.

В судовому засіданні було досліджено копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 (серія та номер документа НОМЕР_4 ), з якого вбачається, що у ньому немає жодного відтиску штемпеля або відмітки із зазначенням даних про перетин ОСОБА_1 кордону 03 листопада 2017 року у напрямку в`їзд в Україну.

Крім того, інформація з АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України щодо якої згідно протоколу спрацювала АС АУР та відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України не містить жодних даних про те, як і коли ОСОБА_1 покинув територію України до 03.11.2017 року та у проміжку між 08:57 год. та 09:06 год. 03.11.2017 року, що ставить під сумнів зміст, допустимість та належність вказаних доказів.

Таким чином, відсутність у наведених документах (інформаційних довідках) інформації про виїзд особи за межі України, яка a priori повинна там бути, адже неможливо двічі в`їхати на територію держави попередньо не покинувши її межі, а також той факт, що АС АУР спрацювала лише 16.08.2020 року, хоча ОСОБА_3 перетинав митний кордон в період з 03.11.2017 року по 16.08.2020 року 7 (сім) разів ставить під сумнів зміст всієї інформації яка міститься у наведених документах, вказує на її вибірковий характер в частині даних про перетин кордону ОСОБА_1 , а тому, в контексті положень ст.62 Конституції України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, такі докази не можуть бути прийняті судом як допустимі та належні.

Також суд враховує докази надані ОСОБА_1 стосовно того, що 19.10.2017 року йому проведену медичну операцію, а з 18.10.2017 року по 23.10.2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні після якого йому рекомендовано обмеження активних фізичних навантажень протягом одного місяця та спостереження кардіолога за місцем проживання. Отже, з огляду на вказані медичні документи встановлено, що ОСОБА_1 станом на 03.11.2017 року, внаслідок стану здоров`я мав певні обмеження стосовно можливості покидати місце проживання та стосовно активних фізичних дій.

Водночас, матеріали справи, а саме протокол про порушення митних правил свідчить про послідовність пояснень ОСОБА_1 , адже останній у протоколі, так само як і у поясненнях наданих суду зазначив, що не має жодного відношення до ввезення вищенаведеного транспортного засобу на територію України.

Також, незважаючи на надання в ході розгляду даної справи сторонам рівних процесуальних можливостей, в тому числі в частині надання можливості та часу подати докази суду, задля забезпечення повноти та об`єктивності судового розгляду, представниками митного органу суду не надано жодного іншого доказу, який доводить факт ввезення вищезгаданого транспортного засобу 03.11.2017 року ОСОБА_1 (копій документів на транспортний засіб, фото- та відео- матеріалів, відміток у журналах, тощо).

Доводи представників митного органу, що відмітки у паспорті наданому ОСОБА_1 зроблені відповідними представниками інших країн, а посадові особи прикордонних військ України таких відміток не проставляють, не спростовують того, що відомості про перетин кордону 03.11.2017 року ОСОБА_1 у згаданому паспорті відсутні, хоча даний паспорт містить відмітки про інші поїздки ОСОБА_1 перелік яких відображений у наведеній вище відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Копії інших документів, окрім витягів з інформаційної бази даних, долучених до протоколу як докази, зокрема копія контрольного талону та технічного паспорту автомобіля, доводять лише факт перетину кордону ОСОБА_1 16.08.2020 року, чого ніхто з учасників процесу не оспорював, але самі по собі наведені докази не доводять факт вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З врахуванням вищенаведених доводів та мотивів, з врахуванням положень ч.1 ст.12 Закону України «Про державний кордон України», за відсутності даних про недотримання цих вимог Закону, суд вважає, що вищенаведені обставини встановлені в ході судового розгляду спростовують твердження митного органу про те, що ОСОБА_1 03.11.2017 року ввіз на митну територію України через митний пост Закарпатської митниці ДФС автомобіль марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 .

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Отже, встановлено, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 03.11.2017 року здійснив ввезення на митну територію України автомобіля марки «AUDI А4» р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 .

Даних обставин не спростовано уповноваженими представниками митного органу в ході судового розгляду, інших, окрім вищенаведених та досліджених судом доказів, з приводу факту вчинення правопорушення суду не подано.

Згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення (в даному випадку митний орган) не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і особа яка притягається до відповідальності є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення (в даному випадку митного органу) і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованому правопорушенні.

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення(в даному випадку митного органу). У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості особи яка притягається до відповідальності. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Отже, складання протоколу 16.08.2020 року, на підставі інформації з АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України щодо якої спрацювала АС АУР, щодо подій які мали місце 03.11.2020 року, в той час як ОСОБА_1 у вказаний проміжок часу (з 16.08.2020 року по 03.11.2020 року) неодноразово перетинав митний кордон і до нього не виникало жодних претензій, в сукупності з тим фактом, що дана інформація мала бути в наявності митного органу саме з 16.08.2020 року ставить під сумнів її об`єктивність. Крім того, відсутність у матеріалах справи жодних доказів або інформації щодо того як ОСОБА_1 покинув територію України до 03.11.2017 року та у проміжку між 08:57 год. та 09:06 год. 03.11.2017 року, також ставить під сумнів версію митного органу щодо обставин інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення. В свою чергу, митний орган не спростував належними та допустимими доказами версію сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_1 до ввезення вищезгаданого транспортного засобу, не надав суду обґрунтованих пояснень з приводу того, як ОСОБА_1 міг двічі заїхати на територію України попередньо не виїхавши з неї. Водночас позиція сторони захисту є послідовною, адже ОСОБА_1 на протязі усього провадження заперечував свою причетність до ввезення автомобіля, надав суду паспорт та медичні документи, які вказану позицію підтверджують.

Таким чином, під час судового розгляду не встановлено переконливих доказів, фактів та обставин, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено ОСОБА_1 і він є винним у його вчиненні. В ході розгляду справи небезпідставні доводи сторони захисту не спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах даного провадження, що свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Враховуючи наведене, а також принцип презумпції невинуватості, суд вважає, що обов`язок доказування обставин, викладених у протоколі покладається саме на митний орган. У той же час, досліджені та перевірені в ході розгляду справи протокол про порушення митних правил та докази долучені до нього митним органом на підтвердження вини особи не доводять факту вчинення правопорушення, а також не спростовують доводів, мотивів та доказів наданих стороною захисту.

Таким чином, відсутні підстави для притягнення особи відносно якої складено протокол до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що належних, допустимих та достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення, під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, не здобуто, а ті які надані в якості підтвердження вчинення правопорушення не доводять вини ОСОБА_1 .

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей про вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та враховуючи вимоги закону щодо того, що всі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.470 МК України.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу,виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведеного, провадження по справі підлягає закриттю.

За таких обставин, зважаючи на не доведення в ході розгляду справи наявності в діях особи складу правопорушення, суд не надає оцінки доводам ОСОБА_1 та його захисника щодо строків накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст.ст. 247, 251,458, 467, 470, КУпАП, ст.527 МК України

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 470 Митного кодексу України закрити.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.