ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8107/21 Головуючий суддя І інстанції Божко В. В.
Провадження № 33/818/1617/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакули Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до відповідальності - адвоката Лаврової В.В., а також представника митниці Тиндика М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника Слобожанської митниці Держмитслужби Тиндика М.В. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2021 року, стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою закрито провадження по справі про порушення митних правил за ч.1 ст. 483 МК України стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця м. Харкова, -

за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

В постанові зазначено, що Згідно з протоколом про порушення митних правил від 05.04.2021 р. № 0200/80700/21, водій ОСОБА_1 03.04.2021 р. під час переміщення через митний кордон України на вантажному транспортному засобі р.н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 товару подав документи: попереднє повідомлення про намір увезти товари на митну територію України (електронне декларування) № UA8071/202/19370 від 02.04.2021, CMR 0104212 від 01.04.2021, інвойс № 2 від 29.03.2021 специфікація № 2 від 29.03.2021 до контракту № 220321 від 22.03.2021, фітосанітарний сертифікат від 24.03.2021, де зазначені товари: какао-велла та маргарин загальною вартістю 363110 руб. РФ, продавець ООО «БелОпт логистик» (Гомель), відправник: ТОВ «Масло-жировий альянс» ( Ростов-на-Дону) місце завантаження Москва), отримувач; ТОВ «Інтертехторг» (Волноваха), місце доставки: Харків. В ході огляду транспортного засобу замість товарів заявлених у повідомленні про намір увезти товари на митну територію, були виявлені не заявлені товари, а інші: цукерки (кондитерські вироби). Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч 1 ст. 483 МК України, а саме дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги та кількості, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів.

Не погодившись з прийнятим рішенням представник митниці Тиндик М.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 22.07.2021 року та винести нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення відповідно до санкції статті.

Свої доводи, з посиланням на норми ч.2 ст. 191 МК України, обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , як перевізник зобов`язаний був перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місця, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. Таких дій ОСОБА_1 не вчиняв, а тому вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги та кількості, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів. Вважає, що вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, які є наявними в матеріалах справи. Зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтовано закрив провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника митниці Тиндика М.В., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, а також пояснення захисника Лаврової В.В., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважав постанову судді законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, ст. 489 МК України, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої представником митниці апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник митниці ґрунтує свої доводи на тому, що відповідно до вимог ст. 191 МК України, перевізник повинен дотримуватись певному обсягу прав та обов`язків. При цьому, представник митниці дійшов помилкового висновку, що в даному випадку перевізником товару є саме водій ОСОБА_1 , стосовно якого був складений протокол за ч.1 ст. 483 МК України.

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції з цього приводу всебічно досліджено відомості, що є наявними в матеріалах справи, серед яких є договір транспортного експедування (арк 17), предметом якого є перевезення грузу (товарів) експедитором - фізичною особою підприємцем « ОСОБА_2 », а замовником виступає ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ». Тобто вкааний договір чітко регламентує права та обов`язки вищенаведених сторін, а саме цивільно-господарські правовідносини з приводу перевезення товарів через митний кордон України і саме цей договір вказує на наявність об`єктиіних відомостей щодо перевізника - фізичної особи підприємця ОСОБА_2 .

Належить врахувати, що, в цьому договорі не зазначено особу, яка притягається до відповідальності - ОСОБА_1 , як перевізника товару або особу, якій надано повноваження щодо здійснення контролю за виконанням умов договору, або перевезення товарів.

Більш того, відповідно до п. 2.2 цього договору (арк 17), вбачається, що замовник зобов`язаний передати експедитору, тобто ФОП ОСОБА_2 всю необхідну документацію для виконання останнім його обов`язків, як перевізника.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що вказаний договір був наданий митному органу до початку провадження по справі, тобто ці відомості залишилися поза увагою особи, яка складала протокол про порушення митних правил.

Поряд з цим, відповідно до наказу № 2-К від 02 вересня 2020 року, ОСОБА_1 прийнятий на посаду «водія» автотранспортних засобів з 03 вересня 2020 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , а також 03.09.2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, який був дійсним під час ввезення ОСОБА_1 товару на митну територію України.

Тобто, ФОП ОСОБА_2 отримавши документи стосовно товару, який він повинен, згідно договору експедування, перевезти на митну територію України, передав ці документи водію ОСОБА_1 , який перебуває з ним у трудових відносинах для подальшого транспортування останнім товару з Російської Федерації до митної території України.

Належить врахувати, що відомості договору експедування з початку провадження були відомі працівникам митниці, які не звернули на нього увагу, внаслідок чого вони помилково дійшли висновку про те, що перевізником є фізична особа - водій ОСОБА_1 .

Також представники митниці не звернули уваги на те, що в товаро-транспортній накладній (арк 15), водій, як перевізник не зазначений взагалі. Навпаки, в ній міститься печатка та підпис (графа 23) фізичної особи приватного підприємця ОСОБА_2 .

Крім цього, митна декларація взагалі після її заповнення агентом з митного оформлення також, на час її складання та подання, не містила відомостей або підпису водія, як перевізника.

В судовому засіаднні в суді апеляційної інстанції представник Миниці Тиндик М.В. не заперечував, що водієм ОСОБА_1 під час ввезення товарів на митну територію України не заповнювалось будь яких документів, а митна декларація була заповнена митним брокером. Також він поячснив, що митна декларація заповнювалась на підставі лише документів, які були йому надані одержувачем товару.

Тобто, митний брокер ОСОБА_3 заповнював декларацію відповідно до відомостей, які містились у документах, які йому були надані ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ», а безпосередньо товар, який ввозив водій ОСОБА_1 , митний брокер не оглядав.

Згідно відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 (арк 20) вбачається, що він виконував суто трудові обов`язки і передав митному органу документи від перпевізника ФОП ОСОБА_2 , зазначивши при цьому, що він є лише найманим працівником у цього ФОП.

За таких обставин вбачається, що водій не є перевізником, згідно норм Митного кодексу України, оскільки він не є стороною у договорі про перевезення товарів, а тому він не може вважатись належним суб`єктом правопоуршення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Крім того, відповідно до п. 2.2. Договору між ФОП ОСОБА_2 , та ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ» (арк 17) вбачається, що замовник несе відповідальність за відповідність товару відомостям, які заявлені у товаро-супровідних документах по їх кількості, вартості, кольору, коду товару згідно ТНВЄД та іншим характеристикам.

Отже, відповідно до цього пункту Договору, відповідальність за невідповідність товарів, які перевозив водій ОСОБА_1 повинен нести замовник за цим договором, а саме ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ».

Поряд з цим, належить врахувати, що у п. 37 ч.1 ст. 4 МК України законодавець надає визначення поняття перевізника - це особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між митними органами на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Згідно договору, водій не є відповідальним за перевезення, оскільки на нього не покладено обув`язку організації самого перевезення, узгодження маршруту, отримання оплати за договором, тощо, а тому такі твердження представника митниці є необгрунтованими та не відповідають фактичним обставинам, які були встановлені в цій справі, як під час провадження митним органом, так і в суді першої інстанції.

Виходячи з диспозиції ч.1 ст. 483 МК України, єдиною можливою підставою притягнення особи, яка відповідає за переміщення товарів через митний кордон, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, є лише подання митному органу підстави для переміщення, підроблених документів чи документів одержаних незаконним шляхом або тких, що містять неправдиві відомості щодо товарів, їх ваги або кількості, країни походження, неправдиві відомості.

Поряд з цим належить врахувати, що відповідно до вимог ч.1 ст. 190 МК України, товари можуть вважатися помилково ввезеними на митну територію України, якщо митний орган переконається в тому, що ввезення цих товарів не є результатом умисних дій. Помилкове ввезення товарів не може вважатись порушенням митних правил.

Відповідно до відомостей письмових пояснень водія ОСОБА_1 (арк 20), які він надавав безпосередньо працівникам митниці, вбачається, що він не знав, який саме товар йому загружають, оскільки доступу на склад він не мав. Це був закритий склад. За документами він повинен отримати та перевезти маргарин та шелуху какао бобів, а під час митного досмотру були виявлені цукерки. За попередніми відомостями від грузовідправника, на складі переплутали машини, а йому загрузили чужой груз.

Тобто стосовно помилки при завантаженні товарів та про свою необізнаність - водій ОСОБА_1 одразу повідомив працівників митниці, що з урахуванням відомостей про надання функцій водія за трудовою угодою, свідчить про відсутність у ОСОБА_1 будь-якого умислу на вчинення дій, передбачених ст. 483 МК України. Вказані обставини також не були враховані працівниками митницці при складенні протоколу.

Апеляціні доводи представника митниці з приводу наявності додаткових обов`язків або прав у водія ОСОБА_1 , з посиланням на ст 191 МК України не узгоджуються, як з нормами ст. 191 МК України та і з нормами ст. 190 МК України, оскільки водій не укладав угоду (договір) на перевезення, експедування, а тому він не наділений правами перевізника, як це передбачено ч.1 ст. 191 МК України. Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , він не є стороною в договорі про перевезення, а перевізником є ФОП ОСОБА_2 , у якого він працевлаштований і виконував обов`язки суто водія, а також надавав митному документи, які ним були отримані від ФОП ОСОБА_2 . При цьому він не брав участі у погрузці товару до транспортного засобу, оскільки контрольза цими діями здійснював безпосередньо ФОП ОСОБА_2 в межах укладеного договору між останнім та ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ». Більш того, з пояснень ОСОБА_1 вбачається/, що ФОП ОСОБА_2 , як перевізник, не надавав повноважень щодо зміни водія, який був лише відповідальний за доставку товару до замовника з реєстрацією цього товару під час перетину митного кордону України.

При цьому належить врахувати, що законодавець у п.3 ч.1 ст. 191 МК України чітко розмежував поняття «водія» та «перевізника», який має право змінювати уповноважену особу, тобто водія. Ці поняття законодавецйь не ототожнює. Натомість представник митниці в своїх апеляційних доводах на ці обставини не звернув увагу, а тому безпідставно посилається на норми ст. 191 МК України, як на підставу скасування судового рішення суду першої інтсанції.

Більш того представниками митниці проігноровано вимоги ст. 190 МК України, щодо встановлення обставин, пов`язаних з помилкою ввезення на митну територію України цього товару.

Поряд з цим, належить врхувати, що, відповідно до договору № 1/1001 (арк49) про доручення на декларування товарів, ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ» уклала його із ПП «Мерксия» для того, щоб остання здійснила відповідні юридичні дії, які напрнавлені на декларування товару.

Відповідно до відомостей митної декларації (арк 11-12), митну декларацію подавала особа, яка має трудові відносини із ЧП «Мерксия» ОСОБА_3 .

Тобто, водій ОСОБА_1 не заповнював митну декларацію при перевезенні товару на митну територію України, оскільки фірма замовник цього товару уклала договір із ЧП «Мерксия» саме для виконання цих дій відповідним фахівцем.

Відповідно дло відомостей письмових поснень ОСОБА_3 (арк 48), тобто особи, яка заповнювала та подавала митну декларацію вбачається, що він працює митним брокером у ПП «Мерскія». Між ПП «Мерксія» та ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ» укладений договір-доручення № 1/1001 від 10.01.2020 року на декларування товару. 01.04.2021 року в 19.42 год. На електоронну пошту ПП «Мерксія» були надіслані документи на проведення декларування вантажу власником якого був ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ». Згідно договору ним було оформлено ЕМД типу ІМЕЕ № 807170/2021/019370 від 02.04.20211р. Згідно з наданими докеументами склад вантажу: 720 мішків какао-бобів вагою бруто 18670 кг/нетто 18000 кг. Вартість 162000 РУБ, код УКГ ЗЕД та 221 картонна коробка маргарину, вага брутто - 4510 кг/нетто 4420, вартість 20111- РУБ, код УКТ ЗЕД 0. Були надані слідуючі документит: CMR № 0104212 від 01.04.2021р. Інвойс № 2 від 29.03.2021 року, контракт № 220321 від 22.03.2021р., та специфікація к Контракту № 2 від 29.03.2021р. Згідно наданих документів ним була оформлена ЕМД типу ІМЕЕ № 807170/2021/01937 від 02.04.2021 р. для пропуска вантажу на митну територію України в МП «Щербаківка». Пункт пропуску «Гоптівка - Нехотєєвка». Як стало йому відомо пізніше, під час митного контролю автомобіля на пункті пропуску «Гоптівка» були виявлені цукерки, замість вантажу, що був вказаний в документах, про що йому нічого не було відомо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цій справі письмові пояснення надавали і водій ОСОБА_1 і митний брокер ОСОБА_3 , які зазначили, що не мають відношення до заміни товарів, а також зазначили, що керувались лише відомостями, які були зазначені у документах, які їм надали. Разом з цим, такі відомості узгоджуються з даними про помилку працівників відправника грузу, на що слушно звернув увагу суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 266 МК України, особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Проте, декларантом в митній декларації (арк. 11-12), є безпосередньо ТОВ «ИТЕРТЕХТОРГ», який є одержувачем товару, а митний брокер ОСОБА_3 лише подавав митну декларацію від імені саме ТОВ «ИНТЕРТЕХТОРГ».

Працівники митниці, в порушення вимог ст. 266 МК України, не прийняли до уваги пояснення митного брокера та пояснення водія ОСОБА_1 , внаслідок чого помилково склали протокол саме на фізичну особу - водія.

Крім того, відповідно до відомостей листу «ТОВ МАСЛО_ЖИРОВОЙ АЛЬЯНС» (арк. 94), «….31.03.2021 г. в Ваш адрес ошибочно отгрузили Кондитерские изделия в ассортименте (перечень в приложении к письму№1), а ваш груз - маргарин «Экоуниверсал 1203-32» 82% в количестве 4510, 00 кг. и Какао-велла (шелуха какао-бобов) в количестве 18670,00 кг. Согласно инвойса № 2 от 29.03.2021 к к-ту № 220321 от 22.03.2021г. был отгружен контрагенту, которому предназначались кондитерские изделия. В вязи с тем, что с территории складов этой компании одновременно отгрузка происходит с пяти грузовых боксов закрытого типа, в ваше транспортное средство загрузили по ошибке не ваш груз.»

Крім того, відповідно до доповідної записки керівника складу ТОВ «МАСЛО-ЖИРОВОЙ АЛЬЯНС», «…. 31.03.2021 г. Грузчиком ОСОБА_5 были перепутаны грузы согласно инвойсов № 2 от 29.03.2021 г. К контракту № 220321 от 22.03.2021 г. И №4 от 25.03.2021г. к контракту № 220315 от 15.01.2021г. Таким образом, кондитерские изделия, а также маргарин «Экоуниверсал 1203-32» 82% в количестве 4420,00 кг., и какао-велла _шелуха какао-бобов) в количестве 18000,00 кг. поехали не по назначению.»

Відомості цього листа працівнки митниці не взяли до уваги, оскільки не перевіряли, а тому суд першої інстанції, дотримуючись презумпції невинуватості, яка, згідно практики Євопейського суду з прав людтини, розповсюджується на справи про адміністративні правопоуршеня, цілком обгрунтовано взяв до уваги фактичні відомості, які були отримані працівниками митниці під час провадження.

Відповідно до пояснювальної записки грузчика ТОВ «МАСЛО-ЖИРОВОЙ АЛЬЯНС» «…31.03.2021 года были перепутаны груз согласно инвойсов №2 от 29.03.2021 г. И №4 от 25.03.2021 года к контракту № 220315 от 15.01.2021г. Действительно им было ошибочно загружены товары. С территории складов компании одновременно отгружаются с пяти боксов закрытого типа. Водителей на территорию склада допускать запрещено».

Суд апеляційної інстанції аналізуючи пояснення водія ОСОБА_1 , а також письмові пояснення працівників ТОВ «МАСЛО-ЖИРОВОЙ АЛЬЯНС» дійшов висновку, що під час загрузки товару у автомобіль водія ОСОБА_1 не допустили на склад для перевірки товару та помилково загрузили товар, який не відповідав наданим контрактам. Ці відомості були ретельно проаналізовані і судом першої інстанції, внаслідок чого, їм була надана належна правова оцінка, що вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких фактичних відомостей, які свідчать про те, що митним органом здійснювалась перевірка посилань водія ОСОБА_1 щодо встановлення факту помилково ввезених товарів.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник митниці пояснив, що будь-які дії щодо перевірки пояснень водія ОСОБА_1 щодо помилкового ввезення товару, митними органами не проводились, тобто не дотримано процедуру, яка передбачена нормами ст. 190 МК України.

Поряд з цим, слід зазначити, що для кваліфікації дій за ст. 483 МК України, суб`єктивна сторона характеризується лише умисною формою вини, що спростовує суб`єктивні твердження апелянта про те, що вона може характеризуватись непрямим умислом або необережністю.

В матеріалах цієї справи відсутні будь-які фактичні відомості, які підтверджують, що ОСОБА_1 умисно надав працівникам митниці документи, які не відповідають товару, який він перевозив. Також відсутні відомості про те, що водій ОСОБА_1 умисно перевозив товар, який не відповідає товаро-супровідним документам, що об`єктивно свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.

Крім того, документами, що містять неправдиві дані, є такі, в яких відомості про суть угоди, найменування, асортимент, вагу, кількість чи вартість предметів, про їх відправника чи одержувача, про країну, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, тощо не відповідають дійсності.

Однак, водій ОСОБА_1 не перебував під час загрузки автомобіля та не мав фізичної можливості оглянути товар, а митна декларація заповнювалась на підставі документів, які були надані замовником (декларантом).

Тобто, ОСОБА_1 об`єктивно не міг надати документи, які містять неправдиві відомості, оскільки він не знав навіть який товар він перевозить, покладаючись на відомості лише супровідних документів, тому що не мав можливості його оглянути під час загрузки.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги пояснення водія, про те, що у нього не було фактичної можливості, внаслідок відсутності повноважень від перевізника, оскільки він виконував лише обов`язки водія, а тому перевірити комплектність, сортність, вид товару при погрузці товару не міг.

Ці пояснення узгоджуються з письмовими поясненнями працівників ТОВ «МАСЛО-ЖИРОВОГО АЛЬЯНСУ», що свідчить про їх об`єктивність.

Зазначені обставини вказують про необізнаність водія щодо помилки, що свідчить про відсутність умислу або необережності, що також виключає можливість притягнення його до відповідальності за ст. 483 МК України. При цьому суд апеляційної інстанції вбачає, що належним суб`єктом для притягнення до адміністративної відповідальності є лише ФОП ОСОБА_2 , який укладав угоду як перевізник, але лише у разі відсутності факту помилки. Ці обставини свідчать про відсутність в діях водія ОСОБА_1 суб`єктивної сторони правопорушення, як ознаки його складу, а також він не є суб`єктом цього правопорушення, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч.1 ст. 483 МК України.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що питання, які стосуються цієї категорії справ були предметом розгляду Пленуму Верховного Суду України, який надав вказівку судам, що містяться в абз. 6 п.6 Постанови від 3 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», де зазначено, що не можна розглядати як правопорушення дії особи, яка здійснила транзитне перевезення товарів через територію України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні права.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали, які містяться в матеріалах цієї справи, дійшов висновку, що товар, який було виявлено у водія ОСОБА_1 під час проведення митного огляду слід вважати помилково ввезеним на митну територію України і він підлягає поверненню водієві ОСОБА_1 , у якого він був вилучений.

З огляду на встановлені фактичні обставини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати практику ЄСПЛ.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання не винності ОСОБА_1 у порушенні митних правил.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо закриття провадження по справі стосовно ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП та МК України під час складення протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо закриття провадження по справі стосовно ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, а тому посилання представника митниці на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Слобожанської митниці Держмитслужби Тиндика М.В. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2021 року, якою закрито провадження по справі про порушення митних правил за ч.1 ст. 483 МК України, відносно ОСОБА_1 за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков