Справа№464/820/21
пр.№ 3/464/636/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м. Львова Горбань О.Ю., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого, одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 347593 від 19.12.2020 вбачається, що ОСОБА_1 03.12.2020 о 21:00 год. за місцем проживання АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство, а саме кричав на доньку, ображав нецензурними словами, при цьому не погрожував фізичною розправою.

В судовому засіданні особа, відносно котрої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 заперечив вчинення домашнього насильства, по суті показав, що його доньки стали сваритись, голосно кричали одна на одну, тому він намагався припинити скандал. Вказав, що між ним та старшою донькою ОСОБА_2 відносини є напружиними, у зв`язку з чим остання звертається до правоохоронних органів під різними надуманими приводами.

Потерпіла ОСОБА_3 на виклик суду не прибула, повідомлялась належно, про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення особи відносно котрої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , показання свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходжу до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту. Тим самим, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Допитана судом свідок ОСОБА_4 показала, що 03.12.2020 мала місце сварка між нею та її старшою сестрою. Батько зайшов у їх кімнату і намагався припинити сварку. Категорично заперечила те, що батько погрожував її сестрі фізичною розправою. Вказала, що нецензурно лаялась ОСОБА_5 , яка була ініціатором сімейної сварки.

Судом з`ясовано, що між особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його донькою - потерпілою по справі мають місце стійкі конфліктні відносини, які загострились у зв`язку з розбіжностями в релігійних поглядах.

Суд вважає, що саме звернення ОСОБА_3 із заявою і її письмові показання не можуть вважатися достатніми доказами, які б вказували на доведенність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки викликають сумнів в їх об`єктивності.

Сукупність досліджених доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 не вчиняв умисні дії до доньки у вигляді психологічного насильства, його дії не виходили за межі конфліктної ситуації, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру, спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої.

Сам по собі протокол про вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не може бути доказом винуватості, такий складений за результатами письмового звернення ОСОБА_6 , за результатами перевірки.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно потерпілої ОСОБА_3 , тому провадження щодо за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст. 284 КУпАП,

в с т а н о в и в:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.Ю.Горбань