ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/396/21 Справа № 205/8351/20 Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І. С. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду від 14 січня 2021 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою суду ОСОБА_1 визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, в сумі 10 200 грн. в дохід держави з позбавленням прав керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах встановлених місцевим судом ОСОБА_1 визнано винним за те, що він 14 жовтня 2020 року о 03 годині 20 хвилин рухаючись в м. Дніпро, по вул. Караваєва, 41, керував автомобілем BАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота) та відмовився пройти в установленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану сп`яніння в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження постанови судді, скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення суду є незаконним та не обґрунтованим, оскільки справа була розглянута без його участі, ним було подано заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з епідемією COVID-19 та надання часу для ознайомлення, але суд всупереч ст. 268 КУпАП не врахував поважність причини його неявки і розглянув справу. Зазначив, що йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі та йому не було повідомлено про те, що складався протокол за ч. 1 ст. 130 КупАП, не було запропоновано ознайомитись з ним та підписати. Крім того, зазначає, що він не був відсторонений від керування транспортного засобу у відповідності до вимог ст. 266 КупАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в частині поновлення строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження, приходжу до наступного висновку.

Враховуючи, що справа була розглянута за відсутності ОСОБА_1 , з метою дотримання принципу доступу до правосуддя, вважає необхідним строк на апеляційне оскарження постанови судді поновити.

Заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав доводи та вимоги своєї апеляції, вислухавши пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови були дотримані в повному обсязі.

Перевіряючи доводи в апеляційній скарзі, стосовно того, що судом першої інстанції порушено право на захист, так як розглянуто справу без участі ОСОБА_1 , встановлено, що останній неодноразово викликався на кожне судове засідання шляхом направлення судової повістки, крім того, за його клопотанням розгляд справи було відкладено та надано час для ознайомлення з матеріалами справи, проте особа цією можливістю не скористалася.

Крім того, зважаю на те, що за ч. 2 ст. 268 КУпАП, дана категорія справ до вичерпаного переліку за якими обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не відноситься, а тому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, розглянув адміністративну справу.

Окрім того, також враховую, що ОСОБА_1 в апеляційній інстанції не був обмежений в використанні своїх процесуальних прав, тому не вбачаю підстав для визнання наявності факту порушення прав на захист з мотивів наведених в апеляції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а доводи в апеляції щодо непричетності його до вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення є безпідставними і необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №109117 від 14.10.2020 року, який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, де зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, та також підписаний свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які також засвідчили відмову ОСОБА_1 від підпису в протоколі; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких кожен окремо зазначили, що 14.10.2020 року, о 04-00 год. в їх присутності ОСОБА_1 , відмовився від проходження медичного огляду у лікаря нарколога та за допомогою технічного приладу «Драгер» на стан сп`яніння; рапортом поліцейського Куліша В.В. від 14.10.2020 року, яким він доповів про те, що 14.10.2020 року о 03-30 год. був зупинений автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого пересів на заднє сидіння, на вимогу пред`явити документи не реагував, намагався покинути місце вчинення правопорушення, у зв`язку з чим був затриманий для встановлення особи, під час спілкування були явні ознаки сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода; направлення на огляд водія ОСОБА_1 , де зафіксовано відмова водія від проходження огляду.

Ствердження в апеляції ОСОБА_1 , про те, що йому не було повідомлено про те, що складався протокол за ч. 1 ст. 130 КупАП, не було запропоновано ознайомитись з ним та підписати, є неспроможними і спростовуються вище наведеними доказами та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від огляду на стан сп`яніння встановленному законом порядку, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Доводи в апеляції, що він не причетний до вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення з посиланням на підтвердження цих доводів свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спростовується наведеними вище доказами в їх сукупності та є безпідставними, оскільки такі ствердження також не підтверджуються і поясненнями вказаних свідків.

Так із пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує, що керував автомобілем саме ОСОБА_1 і їх дійсно приблизно в 3години 30хв. ночі 14.10.2020 року зупинили поліцейські, які із-за керма витягнули водія ОСОБА_6 і повезли його до поліцейського відділку, а ОСОБА_5 сів за кермо автомобіля яким керував ОСОБА_1 за проханням останнього, і вони усі разом хто залишився в машині, а саме окрім ОСОБА_5 , ще ОСОБА_4 зі своєю дівчиною поїхали до поліцейського відділу. До поліцейського відділу заходив ОСОБА_4 , там бачив, за його показами, як відносно ОСОБА_6 складали протокол та потім він вийшов, і Зуба вже чекав разом з усіма в машині. ОСОБА_1 вийшов з відділку поліції біля п`ятої години ранку.

Отже, наведені пояснення свідків не спростовують встановлених вище обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Сама по собі відсутність довідки поліції про відсторонення від керування автомобілем ОСОБА_1 , як на це посилається останній в апеляції не є порушенням порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП, яке тягне за собою недійсність доказів, оскільки хоча вказаний факт і має місце, проте ОСОБА_1 фактично був відсторонений від керування автомобілем, що підтверджується і показами зазначених вище свідків, наданими ними в апеляційній інстанції, де вони вказували, що за проханням ОСОБА_1 ОСОБА_5 сів за кермо його автомобіля.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів наведених в апеляції апеляційний суд не вбачає, а тому вважаю необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду від 14 січня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Кононенко