Справа № 139/127/21
Провадження № 33/801/320/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В.В., з участю секретаря судового засідання Лучицького А.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.

Стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 гривні на користь держави.

У постанові суду зазначено, що 30.01.2021 о 01:10 год. по вул. Демократична в смт Муровані Курилівці Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки "ВАЗ 21051", державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №461235 від 30.01.2021; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 30.01.2021; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписом з місця події.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповноту з`ясування обставин справи, необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови, а також порушення норм процесуального права, просив її змінити в частині накладення стягнення, виключивши з резолютивної частини постанови посилання суду на призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Скаржником зазначено, що під час керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння він не перебував і після його зупинки, працівники поліції запропонували йому проїхати до медичного закладу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що він погодився пройти огляд як на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і в закладі охорони здоров`я. Натомість, працівники поліції почали проводити поверхневу перевірку автомобіля та його особисто, після чого запропонували проїхати з ними, і зупинившись біля відділу поліції, вони йому повідомили, що відстань до закладу охорони здоров`я складає близько 45 км, тому процедура огляду буде довготривалою, при цьому почали переконувати, не роз`яснюючи наслідків, відмовитись від проїзду до медичного закладу для огляду. ОСОБА_1 погодився підписати протокол про адміністративне правопорушення виключно через те, що о 06:00 год. йому необхідно було бути на роботі.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що в матеріалах справи міститься довідка начальника САП Могилів - Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, з якої вбачається, що згідно відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України гр. ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував, відтак останній не вважається водієм та відповідно таке стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами до нього застосовано бути не може.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується роздруківкою із офіційного сайту «Укрпошта», згідно з якою відправлення вручено адресату особисто, а також наявною в матеріалах справи телефонограмою, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог статті 294 КУпАП його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд прийшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №461235, 30.01.2021 о 01:10 год. по вул. Демократична в смт Муровані Курилівці Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки "ВАЗ 21051", державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

За змістом частин другої та шостої статті 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським в присутності двох свідків. Проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог пункту 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.12.2008 №1103, передбачено, що огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015 передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Також, пунктом 6 розділу X "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

З матеріалів справи слідує, що відмову водія ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я зафіксовано поліцейським за участі свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відповідності до положень КУпАП, "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України за №1452/735 від 09.11.2015.

Вказані обставини зафіксовані протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами, наявними в матеріалах справи, що узгоджуються між собою та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Із змісту вказаного вище протоколу про адміністративне правопорушення видно, що ОСОБА_1 в протоколі по суті порушення пояснив, що від огляду у медичному закладі відмовляється з особистих обставин та за браком часу.

Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та КУпАП.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 погодився підписати протокол про адміністративне правопорушення через те, що о 06:00 год. йому необхідно було бути на роботі, а проходження огляду мало зайняти багато часу, то вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень пунктів 1.3 та 2.5 ПДР України водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, однак таку вимогу він не виконав і особисто у письмових поясненнях вказав про свою відмову від огляду.

Також, не спростовують висновок суду першої інстанції і інші викладені в апеляційній скарзі посилання, зокрема, щодо незаконного накладення такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі зазначено, що посвідчення водія він не отримував, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою начальника САП Могилів - Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області.

З метою перевірки наведених доводів апеляційної скарги, апеляційним судом на адресу Головного сервісного центру МВС, а також Територіального сервісного центру 0543 МВС у Вінницькій області було надіслано запит щодо отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія.

У відповідь на вказаний запит Територіальним сервісним центром №0543 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області на адресу суду надіслано лист, у якому вказано, що згідно Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20 липня 2007 року в Могилів - Подільському МРЕВ Вінницької області отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В».

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконного накладення судом першої інстанції на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є безпідставними.

Відтак, наявні у матеріалах справи докази, які проаналізовані в оскаржуваній постанові, повністю підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а також про накладення на останнього стягнення за адміністративне правопорушення в межах установлених КУпАП.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. 1,2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про незаконність постанови суду першої інстанції, зокрема, в частині призначення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, є надуманими та безпідставними.

Відповідно до вимог статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статті 33 КУпАП, врахувавши характер вчиненого правопорушення та відомості про особу ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчинення нових правопорушень, буде призначення адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, оскільки саме такий вид адміністративного стягнення досягне мети, визначеної статтею 23 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду: В. В. Оніщук