Справа № 344/9264/21
Провадження № 33/4808/617/21
Категорія ч. 1 ст. 164 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника Бондара Олега Мироновича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.07.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, згідно акту фактичної перевірки від 05.05.2021, із стягненням судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову місцевого суду, провадження по справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування причини пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що їй взагалі не було відомо про те, що відносно неї складений адміністративний протокол, й те, що відносно неї розглядається справа в суді. Жодної судової повістки та копії постанови суду вона не отримувала, про існування постанови дізналась 06.09.2021 року від держаного виконавця, й 07.09.2021 року вона звернулась до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження, де лише 09.09.2021 року отримала копію постанови суду. Вказані причини пропуску строку вважає поважними, а розгляд справи без її участі розцінює як порушення її прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Вважає, що постанова суду є незаконною, й такою, що не відповідає приписам ст.ст. 245, 280 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення та акт перевірки складений без її участі, з приміткою про те, що начебто вона відмовилась від підпису та отримання. Звертає увагу суду на те, що паливо, що реалізовувалось підприємством в період з 11.07.2019 по 29.01.2020 роки придбано у ПП-Фірма «Інвестцентр» у конкурентів постачальників ТОВ «Акорд-Україна», ТОВ «ВОГ Трейд ресурс», ПП «Укрпалетсистем», ТОВ «Рентал ІФ», й після придбання вказаного пального, пальне навантажувалось на спеціалізовані ліцензовані транспортні засоби, що перебувають в користуванні підприємств, які здійснювали транспортування ТМЦ до місця його оптової реалізації. Стверджує, що фактично розвантаження ТМЦ на акцизних складах не відбувалось, оскільки паливо реалізовувалось із пересувного акцизного складу в межах наявної у підприємства ліцензії на право оптової торгівлі за відсутності місць оптової торгівлі. Зазначає, що реалізація палива відбувалась без його фактичного зберігання, шляхом прямого розвантаження нафтопродуктів із пересувного акцизного складу. Звертає увагу на те, що пересувними ліцензованими транспортними засобами підприємства здійснювали транспортування палива від контрагентів-постачальників до контрагентів-замовників, що не заборонено чинним законодавством. Наголошує, що порушено строк складання протоколу, передбачений ч. 2 ст. 254 КУпАП, оскільки датою його складання є 05.05.2021 року, а датою вчинення правопорушення - 27.04.2021 року. Вважає, що постанова суду належним чином не вмотивована, а містить лише перелік доказів.

Постановою суду першої інстанції встановлено, що 27.04.2021 року о 15.11 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила порушення проведення господарської діяльності без отримання ліцензії на проведення виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а саме оптова торгівля пальним без наявності ліцензії, чим порушила ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 р. із змінами та доповненнями, чим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП (а.п. 13-14).

В судове засідання з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якій роз`яснені права, передбаченні ст. 268 КУпАП; її захисник Бондар О.М., якому роз`ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП.

Заявлено клопотання про долучення письмових доказів, яке задоволено.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_1 та її захисник Бондар О.М. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши причин пропуску строку на апеляційне оскарження, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу задовольнити, постанову місцевого суду - скасувати, провадження по справі закрити, виходячи з наступних підстав.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку, оскільки їй не було відомо про існування протоколу про адміністративне правопорушення, й її не було належним чином сповіщено судом про час та місце судового розгляду, з посиланням на те, що про існування постанови вона дізналась від державного виконавця 06.09.2021 року.

Належне забезпечення участі особи в розгляді справи, зокрема повідомлення особи про розгляд її справи, прямо передбачено вимог ст. 268 КУпАП.

Неповідомлення особи про розгляд справи про адміністративне правопорушення було визнано Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) однією з ознак порушення права на справедливий суд (рішення в справі «Лучанінова проти України»), яке захищено згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

З постанови судді вбачається, що « ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, що обмежує суд можливості уточнення доводів на підтвердження чи спростування обставин, зазначених у протоколі та матеріалах справи» (а.п. 13).

Між тим, даних про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена судом першої інстанції про час розгляду справи 06.07.2021 року, матеріали справи не містять.

З матеріалів провадження не вбачається відомостей щодо отримання ОСОБА_1 повістки про виклик до суду 06.07.2021 року (а.п. 12), рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення, в матеріалах справи відсутнє, що свідчить про неналежне її сповіщення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 05.05.2021 року, ОСОБА_1 зі змістом протоколу ознайомлення, відмовилась від його отримання та підписання (а.п. 3 зворіт).

Датою вчинення правопорушення є 27.04.2021 року, згідно протоколу (а.п. 3).

Матеріали провадження надійшли в провадження суду 10.06.2021 року (а.п. 11), й на 06.07.2021 року були призначені до судового розгляду.

Вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо часу для належного сповіщення ОСОБА_1 про час судового засідання та отримання зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, з урахуванням часу його повернення, й часу для прийняття рішення в межах строків накладення стягнення, що відповідно до приписів ст. 38 КУпАП за вказаною категорію справ може бути накладено протягом трьох місяців з дня його вчинення.

Відповідно до ст. 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Виходячи з оцінки індивідуальних обставин вказаної справи, вважаю, що в даному конкретному випадку суд першої інстанції діяв із порушенням приписів ст. 268 КУпАП внаслідок розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є порушенням прав ОСОБА_1 на захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи наведене вище, зазначену ОСОБА_1 причину пропуску строку на апеляційне оскарження, як розгляд справи у її відсутність без належного сповіщення про час та місце судового розгляду, вважаю поважною, а тому строк на апеляційне оскарження належить поновити.

Також наголошую на слушності доводів апелянта в частині того, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази по справі, й формально підійшов до судового розгляду, не мотивувавши своїх висновків.

На суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Як неодноразово наголошувалось Європейським судом з прав людини, вимога щодо мотивування судового рішення - важлива процедурна гарантія від свавільності судових органів (рішення у справі «RuizTorija v. Spain», §§ 29-30).

Обґрунтування судового рішення, його мотивування та аргументація - це ключовий критерій якості окремого судового рішення, за яким оцінюється ефективність діяльності всієї судової системи.

Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

Щоб судове рішення вважалося належно мотивованим, недостатньо просто процитувати закон та перерахувати докази, наявні в матеріалах провадження, важливо навести ті висновки, яких дійшов суд за результатами оцінки доказів, та знайти настільки вагомі й одночасно зрозумілі аргументи на користь прийнятого рішення, щоб вони переконали в законності й справедливості вирішення спору.

Отже, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

Враховуючи те, що суд першої інстанції знехтував вказаними вище нормами закону як національного, так й міжнародного права, зокрема й розглядом справи у відсутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності без належного її сповіщення (ст. 268 КУпАП), постанова суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню.

По суті апеляційних вимог доходжу наступного.

Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Протокол про адміністративне правопорушення, як процесуальний документ є актом обвинувачення, та повинен містити в собі суть адміністративного правопорушення з посиланням на відповідні нормативно-правові акти, тобто відповідати вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки невідповідність протоколу вказаним вимогам, свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення.

Так, суть правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення від 05.05.2021 року викладена наступним чином: «проведення господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а саме: оптова торгівля пальним без наявності ліцензії, чим порушено ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 р. із змінами та доповненнями», з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 164 КУпАП (а.п. 3).

По суті пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, доходжу наступного висновку.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Проте, старший державний ревізор-інспектор ГУДПС в Івано-Франківській області, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 знехтував вказаними вимогами закону, оскільки викладене ним формулювання у протоколі про адміністративне правопорушення є неконкретним, внаслідок того, що не містить в собі конкретні ознаки об`єктивної сторони, тобто не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, в якому обвинувачується особа, полягає в проваджені господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Вказана норма є бланкетною, тобто має відсильний характер до іншого нормативного акту, з описом ознак забороненого діяння.

Згідно приписів ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» №481/95-ВР від 19.12.1995 року (із змінами та доповненнями), імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Відсутність хоча б однієї з перерахованих ознак, виключає склад правопорушення, а отже, й притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Отже, посадовою особою, що складає протокол, повинно ставитися у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

В ході апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 пояснила, що оскільки акт податкової перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, то нею оскаржується податкове повідомлення-рішеня до Державної податкової служби України, а тому на даний час інформація про виявлені порушення (пред`явлене обвинувачення) немає юридичної сили. Додала, що ПП - Фірма «Інвестцентр» має ліцензію як на роздрібну, так й на оптову торгівлю.

Вказані пояснення ОСОБА_1 підтверджується долученими до апеляційної скарги доказами, зокрема скарги ПП - Фірма «Інвестцентр» до Державної податкової служби України з долученням доказів щодо її відправлення адресату (а.п. 33-40).

Одним із невід`ємних прав платника податків, відповідно до п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України, є право на подання до контролюючого органу письмових заперечень до акта перевірки у порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі незгоди з контролюючим органом платник податків має право оскаржити прийняте рішення (податкове повідомлення-рішення) (п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 ПК України).

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Відповідно до ст. 56 ПК України, у зв`язку із оскарженням висновків податкового органу, такі є неузгодженим до отримання рішення контролюючого органу, та за відсутності відомостей щодо результатів розгляду вказаної скарги ОСОБА_1 неможливо визнати вказаний акт перевірки належним та допустимим доказом по справі.

В той же час, вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності повинна бути доведена органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення (у даному конкретному випадку - державним ревізор-інспектором ГУДПС в Івано-Франківській області).

Апелянтом додано також ліцензію суб`єкта господарювання ПП - Фірма «Інвестцентр» на право роздрібної торгівлі пальним (переоформлення) з терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025 року (а.п. 29); витяг з офіційного вебпорталу Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництво, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (а.п. 32)., де є посилання на ПП - Фірма «Інвестцентр» з вказівкою на вид господарської діяльності згідно з виданою ліцензією як на оптову торгівлю пальним, за відсутності місць оптової торгівлі з терміном дії з 08.07.2019 року до 08.07.2024 року (з приміткою про дату видачі/переоформлення ліцензії 08.07.2019 року), так й на роздрібну торгівля пальним з терміном дії з 14.02.2020 року до 14.02.2025 року (з приміткою про дату видачі/переоформлення ліцензії 08.02.20121року).

Вказані документи спростовують твердження обвинувачення про відсутність дозвільних документів.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В той же час, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу, та не може бути перекладено на суд.

Нормами КУпАП також не передбачено компетенцію суду щодо зміни суті правопорушення, його редагування, збору доказів, тощо. Такі дії порушили би принцип рівності сторін та фактично свідчили б про прийняття судом сторони обвинувачення, що є неприпустимим.

Крім того, державні органи не мають права перекладати й обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Нечітке, незрозуміле обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, є порушенням права особи на захист.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Таким чином, з огляду на наведене вище, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 не може бути беззаперечним доказом її вини, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не впливає зі співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Доходжу висновку, що пред`явлене обвинувачення є неконкретним. Крім того, долучені копії ліцензій свідчать про здійснення діяльності відповідно до вимог закону, що свідчить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема в частині порушення контролюючим органом строку складання протоколу, так само як й доводи про те, що протокол складено у її відсутність, з приміткою про те, що особа відмовилась від його підписання та отримання, в той час як вона взагалі не була присутньою при його складанні, не впливають на прийняте судове рішення.

Враховуючи наве6не вище, вважаю, що строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 належить поновити, апеляційну скаргу - задовольнити, постанову суду першої інстанції - скасувати із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.07.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП - скасувати.

Прийняти нову, якою провадження по справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло