ПОСТАНОВА

Справа № 564/3291/20

05 березня 2021 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Олійник П. В.

з участю захисника адвоката Таргоній А.В.

розглянувши матеріали, що надійшли від Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої в КП центр ПДМ, жительки АДРЕСА_1 ,

за ч.4 ст. 122 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне серії ДПР18 №300187, від 20 грудня 2020 року, 20.12.2020 року о 12 год. 53 на а/д Н-25,133 км., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 порушила правила обгону, перед початком обгону не переконалася в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухались за нею і яким може бути створено перешкоду, не розпочала обгону, тим самим змусила водія різко гальмувати та подавати звуковий сигнал, змінювати напрямок руху, чим створила аварійну обстановку, таким чином порушила вимоги п. 14.2.а. Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 4 ст. 122 КУпАП , порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася про рогляд справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні захисник адвокат Таргоній А.В. просив провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши матеріали про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих їх законних представників і захисників.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з обставин справи, доказів, які свідчили б про те, що водій автомобіля марки Renault д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 порушила вимогу п. 14.2.а. Правил дорожнього руху не встановлено, не долучено відеозапис події від 20.12.2020 року, та відсутній потерпілий.

Окрім того, до матеріалів справи долучено пояснення свідка ОСОБА_2 , з даних пояснень вбачається, що даний свідок є працівником поліції який був присутнім в службовому автомобілі патрульної поліції, пояснення інших свідків матеріали справи не містять.

Враховуючи практику ЄСПЛ, яка висловлена у рішеннях « Надточій проти України», «Остюрн проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів», « Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією, щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно-кримінально правовим та національним правом: колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто гарантії передбачені ст. 4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється Державою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. (Правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

Суд не може враховувати пояснення працівників поліції, оскільки вони діють як службові особи під час виконання своїх службових обов"язків. Свідчення таких осіб не може вважатися об`єктивним доказом у справі, оскільки вони є представниками суб`єкта владних повноважень, які виконують функції по охороні громадського порядку.

Так, відповідно правової позиції Верховного суду від 29.04.2020 року при розгляді справи №161/5372/17, суд зазначив: «Відповідно до ч. 1 ст. 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

При цьому, колегія суддів вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів суттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральнее становище людина здатна об`єктично та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання працесуальними правами.

Тому суд критично оцінює наявні у матеріалах справи пояснення свідка, оскільки останній є зацікавленою особою, а інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Запис із відеореєстратора патрульно автомашини, який в першу чергу мав би бути долучений до матеріалів справи, поліцейськими знищений.

Крім того, сам свідок ОСОБА_2 будучи належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з"явився.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діятилише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щопередбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

Таким чином, обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

За таких обставин, підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП немає, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП адміністративна справа підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 4 ст. 122 КупАП - закрити в зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі скарги через Костопільський районний суд.

Суддя П. В. Олійник