Провадження № 3/463/2627/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року суддя Личаківського районного суду м.Львова Грицко Р.Р., розглянувши матеріали справи, які надійшли від начальника відділу превенції Львівського районного управління поліції № 1 ГУ Національної поліції у Львівській про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 690325 від 20.10.2021 року, ОСОБА_1 20.10.2021 року о 11 год. 30 хв. по вул.Б.Хмельницького,116 у м.Львові, будучи власником магазину «Побутова хімія» приступала до роботи без вакцинації, чим порушила постанову Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року та п.1.7.1.3 рішення ТЕБ та НС протоколу № 39 від 13.10.2021 року, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Справа поступила до суду 23.11.2021 року.

В судове засідання 29.12.2021 року ОСОБА_1 повторно не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку всіма можливими засобами. У зв`язку з чим, розгляд справи, призначеної на 07.12.2021 року, 09.12.2021, 20.12.2021 року було відкладено.

Відповідно до ст.268 КпАП України у разі відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вважаю за можливим розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 690325 від 20.10.2021 року, рапорт працівника поліції від 20.10.2021 року, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ст.44-3 КУпАП особа притягується до адміністративної відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Так, КУпАП доповнено вказаною статтею у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020 року. З цього слідує, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.

Статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб. При цьому, ст.29 вказаного закону передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

В якості доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 будучи власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » приступала до роботи без вакцинації. Однак, у протоколі відсутні відомості про свідків адміністративного правопорушення, не надано суду їх письмових пояснень, не надано інших доказів, які б підтверджували факт вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності адміністративного правопорушення, відсутні будь-які інші докази вчинення адміністративного правопорушення (фото-, відеоматеріали тощо). Крім того, до протоколу не додано доказів того, що ОСОБА_1 є Фізичною особою підприємцем, тобто власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно з ч.1 ст.128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами. Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року обмеження стосується суб`єктів господарювання, відповідальності підлягають посадові особи, які правомочні діяти від імені таких суб`єктів господарювання. Зазначені положення стосуються і діяльності фізичних осіб підприємців, які безпосередньо здійснюють свою діяльність, у зв`язку з чим, саме на підприємців покладаються відповідні обов`язки та відповідальність за їх невиконання.

Аналізуючи вищевказану обмежувальну норму постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року можна дійти висновку, що вона адресується суб`єктам господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення.

Тобто, спеціальним суб`єктом правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП у цьому конкретному випадку є суб`єкт господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до змісту законодавства України, зокрема, ст.65 ГК України, посадова особа це особа, в якої наявні організаційно-розпорядчі або адміністративно господарські функції.

Зокрема, організаційно-розпорядчі функції полягають у здійсненні керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах та організаціях (планування роботи, організація праці, забезпечення трудової дисципліни тощо). Такі функції здійснюють, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних чи комунальних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділів, лабораторій) та їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири) тощо.

Адміністративно-господарські обов`язки включають повноваження з управління або розпорядження державним, комунальним чи колективним майном, що полягає в установленні порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпеченні контролю за цими операціями тощо. Такі повноваження у тому чи іншому обсязі мають начальники планово-господарських, постачальних, фінансових відділів та служб, завідувачі складів, магазинів, майстерень, ательє, їх заступники, керівники відділів підприємств, відомчі ревізори та контролери тощо.

Положеннями ст.252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

В розумінні ст.280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи підлягає особа адміністративній відповідальності за інкриміноване їй адміністративне правопорушення, тобто перевірити правильність кваліфікації її дій.

Склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак протиправного соціально шкідливого діяння, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Одночасно, необхідно зазначити, що порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому, необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення Серії ВАБ № 690325 від 20.10.2021 року є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст.ст.254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

З огляду на вищевикладене, судом не здобуто доказів та не встановлено, що ОСОБА_1 згідно Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є Фізичною особою підприємцем.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п.2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого. Аналогічні положення закріплені у ст.62 Конституції України, згідно якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, з врахуванням положень ст.62 Конституції України та практики ЄСПЛ, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП належними і допустимими доказами не доведена, що свідчить про відсутність в її діях події та складу інкримінованого правопорушення.

За змістом п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, оцінивши в сукупності встановлені в ході судового розгляду обставини справи, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, а тому, провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст.ст.44-3, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Грицко Р.Р.