Справа № 587/137/21
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2021 рокусуддя Сумського районного суду Сумської області Гончаренко Л.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, паспорт НОМЕР_1 від 06.07.2018, РНОКПП НОМЕР_2
за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Враховуючи те, що матеріали про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП перебувають в провадженні одного судді, призначені на один час та стосуються однієї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд зобов`язаний, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, об`єднати їх в одне провадження.
У судові засідання призначені на 04.02,22.02. та 09.03.2021 ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця проживання, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення. Крім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом у вказаному протоколі.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. За таких обставин, ОСОБА_1 завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи судом, але останній будь-яких поважних причин неявки в судове засідання суду не повідомив і доказів таких обставин не подав.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 126, 130 КУпАП, участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є не обов`язковою.
Таким чином, з урахуванням викладеного, вважаю, що оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, поважних причин неявки до суду не повідомив, в розумні інтервали не вжив заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому провадження, справа може бути розглянута без його участі на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП знайшла своє підтвердження, виходячи з наступного.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 2 ст. 126 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Пунктами 2.1 та 2.5 Правил дорожнього руху України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаних правопорушень підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії ДПР18 №237383 та ДПР18 №237397 від 15.01.2021, які за змістом відповідають вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликають (а.с. 1,17), письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився проїхати в медичний заклад для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2,3), диском з відеозаписом правопорушення (а.с. 4).
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність і діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вирішуючи питання щодо виду та розміру адміністративного стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП, слід врахувати характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, його ставлення до вчиненого, ступінь вини, а також вимоги ст. 36 КУпАП, якою передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.126 КУпАП, останній не має посвідчення водія, оскільки він його не отримував, тобто він не набув права керування транспортними засобами. За таких обставин, ОСОБА_1 при визначенні адміністративного стягнення за ч. 1 ст.130 КУпАП доцільно віднести до категорії інших осіб, без застосування позбавлення права керування, оскільки таке право у особи відсутнє.
За таких обставин суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст. 36, 40-1, ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130, 283 КУпАП, суддя
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.
Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Сумський районний суд Сумської області.

Суддя Л.М. Гончаренко