Справа № 236/4526/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 року Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Бєлоусов А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУ НП у Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої у с. Прелесне Слов`янського району Донецької області, яка є громадянкою України, фізичною особою - підприємцем, раніше притягувалась до адміністративної відповідальності, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення,які надійшли до суду 17.11.2021 з Відділу поліції № 3 Краматорського РУП ГУ НП у Донецькій області, 03.11.2021 о 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 , яка є суб`єктом господарювання, проводить діяльність у сфері громадського харчування, в приміщенні їдальні, розташованої у АДРЕСА_2 , порушила карантинні обмеження, визначені для території, на якій встановлено «червоний» рівень небезпеки, а саме допустила до обслуговування клієнтів, які не мали в наявності будь-якого документа на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, чим порушила вимоги п/п. 1 п.3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236. В діях ОСОБА_1 , за твердженням представника територіального органу поліції, вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила свою вину у скоєнні правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 44-3 КУпАП, додатково пояснила, що вона є фізичною особою - підприємцем, здійснює діяльність у сфері громадського харчування, орендує для цього приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , вона 03.11.2021 перебувала в приміщенні своєї їдальні, до приміщення завітали співробітники поліції, спитали про наявність у неї документів на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, ОСОБА_1 повідомила, що пройшла повний курс вакцинації і цей факт можна перевірити за допомогою її мобільного телефону. Співробітники поліції нічого перевіряти не стали, натомість склали протокол щодо неї, інших відвідувачів у цей час в їдальні не було, ОСОБА_1 не допускає до обслуговування клієнтів, котрі не мають в наявності будь-якого документа на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, тому вважає, що вона нічого не порушувала.

Суддя, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності)складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норми ч.1 ст. 44-3 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норми п/п. 1 п.3-5 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, в редакції станом на 26.10.2021) передбачали, що а території регіонів, на яких установлений «червоний» рівень епідемічної небезпеки, забороняється, зокрема, приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері громадського харчування (бари, ресторани, кафе тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос і закладів громадського харчування в аеропортах.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

Зокрема, "обвинувачення" відповідно до положень статті 6 параграфа 1 може бути визначено як "офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин", визначення, яке також відповідає критерію, що "ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась" (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

Також у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" має "автономне" значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як "офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин", визначення, яке також відповідає поняттю "впливу важливих наслідків для стану підозрюваного".

У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в пункті 1 статті 6 вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін обвинувачення із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового слідства. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

Враховуючи, що національним законодавством України порушення правил щодо карантину людей

розглядається як делікт (ч.1 ст. 44-3 КУпАП), вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування значної суми штрафу, співмірної з розмірами штрафів, запроваджених у КК України як вид покарання за скоєння кримінальних правопорушень, суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зміст протоколу про адміністративне правопорушення від 03.11.2021 серії ВАВ № 463826, складеного відносно ОСОБА_1 , та заперечення останньою своєї вини, посадові особи територіального органу поліції повинні довести факт порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, здійснення 03.11.2021 приймання у їдальні відвідувачів, котрі не мали в наявності будь-якого документа на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як докази вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 44-3 КУпАП, співробітниками територіального органу поліції були надані до суду: протокол від 03.11.2021 серії ВАВ № 463826; інформація про реєстрацію в журналі єдиного обліку Відділу поліції №3 Краматорського РУП повідомлення з служби «102» щодо порушення карантинних обмежень фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (вх. № 7820 від 03.11.2021); письмові пояснення ОСОБА_1 від 03.11.2021 (вона пояснила, що 03.11.2021 перебувала в приміщенні їдальні, до приміщення завітали співробітники поліції, спитали про наявність у неї документів на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, вона повідомила, що пройшла повний курс вакцинації і цей факт можна перевірити за допомогою її мобільного телефону); копія витягу з Реєстру платників єдиного податку від 25.02.2020 щодо фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ; DVD диск із відеозаписом події (а. с. 4-10). Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 співробітниками поліції до суду не надано.

Територіальним органом поліції не була забезпечена участь свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення від 03.11.2021 серії ВАВ № 463826, у судовому розгляді справи.

Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у судді.

Письмові пояснення, записані зі слів ОСОБА_1 . 03.11.2021 інспектором поліції Шерстюком Я.О., є аналогічними з її поясненнями, наданими під час розгляду справи ( ОСОБА_1 пояснила, що 03.11.2021 перебувала в приміщенні їдальні, до приміщення завітали співробітники поліції, спитали про наявність у неї документів на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, вона повідомила, що пройшла повний курс вакцинації і цей факт можна перевірити за допомогою її мобільного телефону). Вказані пояснення за своєю сутністю не підтверджують приймання ОСОБА_1 03.11.2021 у їдальні відвідувачів (допуск до обслуговування клієнтів), котрі не мали в наявності будь-якого документа на підтвердження повного курсу вакцинації від захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19.

Наданий співробітниками поліції DVD диск оглянутий суддею з використанням службового комп`ютера, встановлено, що на цьому диску відсутні будь-які відеофайли.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами територіального органу поліції не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

Враховуючи викладене,керуючись ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня складання постанови.

Постанова набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Суддя -