ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/435/21

Номер провадження 3/495/287/2021

26 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф., із участю секретаря судового засідання Ткаченко О.М.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянина України; місце народження: село Дальник, Овідіопольський район, Одеська область; місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце роботи/служби, посада: начальник 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування (далі - ПКШР) ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

за частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - Кодекс),

учасники судового провадження: представники Білгород-Дністровського прикордонного загону Панчук О.В., ОСОБА_2 ,

встановила:

26 січня 2021 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності начальника 3 прикордонної застави ПКШР підполковника ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від виконання законних вимог командира (начальника) 16 січня 2021 року, вчинена в умовах особливого періоду, відповідальність за яку передбачена частиною другою статті 172-10 Кодексу, зокрема: невиконання законних вимог начальника із 14:00 год. до 17:00 год. 16 січня 2021 року.

У письмових поясненнях та під час судового розгляду підполковник ОСОБА_1 своєї провини не визнав. Вказав, що у робочий день 16 січня 2021 року (субота) вибув із території військової частини о 13:30 год. з дозволу свого безпосереднього керівника підполковника ОСОБА_3 . Додаткових завдань та наказів не отримував. У телефонному режимі із ОСОБА_3 о 13:40 год. погодив відтермінування виконання поставленого завдання щодо подачі документів (розкладу занять з військовослужбовцями строкової служби на тиждень та матеріалів для проведення занять) до 10:00 год. 18 січня 2021 року (понеділок).
Відповідно до вимог статті 245 Кодексу завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Як слідує зі змісту статті 280 Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із положеннями статті 251 Кодексу доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозицією частини другої 172-10 Кодексу передбачена відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Під наказом розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, (далі - Статут). Цим Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Дія Статуту поширюється, зокрема, на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Відповідно до статті 9 розділу І частини І Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців.
Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І частини І Статуту на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_4 своєї частини.
Згідно із статтею 16 розділу І частини І цього ж Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до розділу ІІ Посадової інструкції начальника прикордонної застави ПКШР Білгород-Дністровського прикордонного загону ОСОБА_1 останній повинен, зокрема: проводити з особовим складом заняття з професійної підготовки (арк. спр. 12).
Водночас, розділом ІІ Посадової інструкції першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 визначено повноваження останнього щодо організації та безпосереднього керівництва підготовкою особового складу, здійснення контролю за її ходом (арк. спр. 9).
Статтями 28, 30 розділу І частини І Статуту встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків відання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Стаття 35 розділу І частини І Статуту встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості.
Відповідно до статті 37 розділу І, частини І Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Відповідно до абзацу другого статті 4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, представників органу, який направив до суду адміністративні матеріали, свідків, вивчивши матеріали справи, встановлено наступні обставини.
У протоколі про адміністративне правопорушення ПдРУ № 029612 від 22 січня 2021 року зазначено, що ОСОБА_1 на території військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 16 січня 2021 року у період із 14:00 год. до 17:00 год. не виконав законних вимог першого заступника коменданта - начальника штабу з опрацювання службових документів. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, посадової інструкції начальника прикордонної застави. Правопорушення вчинене в умовах особливого періоду.
Як установлено в ході судового розгляду підставою для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 029612 від 22 січня 2021 року стали результати службової перевірки від 20 січня 2021 року за фактом неприбуття 16 січня 2021 року підполковника ОСОБА_6 (начальника 3 прикордонної застави ПКШР) на робоче місце після обідньої перерви 16 січня 2021 року, проведеної на підставі рапорта від 18 січня 2021 року підполковника ОСОБА_3 (першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР) та розпорядження коменданта ПКШР Глузданя В.П.
Встановлені обставини також узгоджуються із свідченнями, наданими у судовому засіданні заступником начальника загону комендантом прикордонної комендатури швидкого реагування ОСОБА_2 . Останній вказав, що у зв`язку із надходженням 18 січня 2021 року рапорта від підполковника ОСОБА_3 про неприбуття ОСОБА_1 на робоче місце 16 січня 2021 року, розпорядився провести службову перевірку.
Підполковник ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що 16 січня 2021 року він, як начальник штабу ПКШР, визначив завдання підполковнику ОСОБА_1 (із строком виконання: до 13:00 год. 16 січня 2021 року) щодо опрацювання розкладу занять з військовослужбовцями строкової служби на тиждень та матеріалів для проведення занять.
До усього особового складу ВЧ НОМЕР_1 16 січня 2021 року було доведено про тривалість робочого дня до 13:00 год. для тих, хто виконав поставлені завдання та посадові обов`язки і завдання яких не перешкоджали вибуттю із підрозділу. При цьому вибуття із підрозділу підлягало обов`язковому погодженню із безпосереднім керівником.
Станом на 13:00 год. 16 січня 2021 року підполковник ОСОБА_1 доповіді про виконання (невиконання) визначеного завдання не здійснив. З огляду на вказане підполковник ОСОБА_3 віддав наказ ОСОБА_1 про виконання поставленого завдання із 14: 00 год. до 17:00 год. 16 січня 2021 року. Дозволу на вибуття із підрозділу після 14:00 год. підполковнику ОСОБА_1 не надавав. Вказаний наказ було доведено до відома підполковника ОСОБА_1 на території військової частини близько 13:00 год. 16 січня 2021 року.
Вказані пояснення узгоджуються із свідченнями, наданими майором ОСОБА_7 - начальником другої прикордонної застави, сержантом ОСОБА_8 - старшиною-начальником відділення забезпечення другої прикордонної застави, які вказали, що перебуваючи у коридорі біля кабінету (двері у який були відчинені) і кімнати для зберігання зброї близько 13:00 год. 16 січня 2021 року чули розмову між підполковником ОСОБА_3 і підполковником ОСОБА_1 , учасники якої говорили достатньо голосно, розбірливо. Особи учасників цієї розмови свідками визначено безсумнівно.
Зміст розмови полягав у тому, що підполковник ОСОБА_1 питав дозволу на вибуття із підрозділу після 14 год. 16 січня 2021 року у зв`язку із скороченим робочим днем; у свою чергу ОСОБА_3 віддав наказ підполковнику ОСОБА_1 про виконання поставленого завдання до 17 год. 16 січня 2021 року.
Вказані свідки у судовому засіданні приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.
Також судом встановлено, що близько 13:40 год. 16 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відбулась телефонна розмова, під час якої ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3 , що уже вибув із території військової частини та прямує у с. Дальник до своєї матері (при цьому пояснив незадовільний стан її здоров`я); повідомив, що поставлене завдання у частині подачі документів виконає до 10:00 год. 18 січня 2021 року. Водночас ОСОБА_3 щодо вибуття на час обідньої перерви ОСОБА_1 (із 13:00 год. до 14:00 год.) не заперечував, однак дозволу на неприбуття після 14:00 год. не надавав.
У письмових поясненнях, доданих до протоколу, та у судовому засіданні ОСОБА_1 зазначав, що 16 січня 2021 року прибув на службу о 07:50 год. Про скорочений робочий день (до 13:00 год.) дізнався на шикуванні комендатури об 11:00 год. від в.о. начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону підполковник ОСОБА_9 .
Близько 13:00 год. дійсно відбулась розмова із безпосереднім начальником ОСОБА_3 у приміщенні Військової частини НОМЕР_1 , під час якої ОСОБА_3 констатував неподання ОСОБА_1 розкладу занять з військовослужбовцями строкової служби на тиждень та матеріалів для проведення занять. Додаткових завдань йому визначено не було.
Підполковник ОСОБА_1 зазначав, що о 13:30 год. із дозволу підполковника ОСОБА_3 вибув із підрозділу (поїхав у село Дальник Овідіопольського району до матері, яка за станом здоров`я потребує постійного догляду). Під час слідування до місця призначення о 13:40 год. у телефонному режимі погодив із підполковником ОСОБА_3 новий строк виконання визначеного завдання - 10:00 год. 18 січня 2021 року, що фактично і виконав.
Допитана у судовому засіданні свідок старшина ОСОБА_10 (дружина ОСОБА_1 , військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_3 ) показала, що чула телефонну розмову між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (розмова відбулась у ввімкнутому режимі телефона «мікрофон»). Відтворити висловлювання підполковника ОСОБА_3 не змогла, однак зазначила, що сприйняла їх як дозвіл на вибуття із підрозділу та погодження відтермінування виконання поставленого завдання.
Також підполковник ОСОБА_1 вказав, що не погоджується із організацією, проведенням і результатами службової перевірки, які стали підставою для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому, доказів оскарження у судовому порядку дій службових осіб під час організації і проведення службової перевірки, її результатів суду не надав.
Додатково наголосив, що має статус учасника бойових дій, по службі зарекомендував себе позитивно. Нагороджений грамотами, відзнаками, ювілейною медаллю, орденами «За мужність і відвагу», «Єдність та воля».
Статтею 26 розділу І частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини четвертої статті 15 Кодексу України про адміністративні правопорушення військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до сьогодні.
Отже, відповідальність за частиною другою статті 172-10 Кодексу настає у разі відмови від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони правопорушення є наявність діяння (суспільно небезпечного або шкідливого), причинний зв`язок, наслідки (суспільно небезпечні або шкідливі) діяння. Крім того, серед ознак об`єктивної сторони порушення є місце та час його вчинення.

На переконання суду об`єктивна сторона протиправного діяння ОСОБА_1 підтверджена доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 22 січня 2021 року; матеріалами, доданими до протоколу (рапортом, першого заступника коменданта ОСОБА_3 , його поясненнями; поясненнями свідків).
Тобто, у межах даного судового розгляду встановлено факт віддання законного наказу підполковником ОСОБА_3 підполковнику ОСОБА_1 (про тривалість робочого дня 16 січня 2021 року до 17:00 год. та подачу до 17:00 год. документів). При цьому судом встановлено, що суть поставленого завдання відповідала обсягам посадових обов`язків першого заступника коменданта начальника штабу ПКШР і начальника прикордонної застави ПКШР та відповідала змісту підпорядкування (єдиноначальства). Встановлено факт невиконання ОСОБА_1 законної вимоги ОСОБА_3 до 17:00 год.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 наказ ОСОБА_3 про оформлення і подачу документів виконав 18 січня 2021 року.

Суб`єктивна сторона правопорушення - це внутрішня сторона правопорушення, що характеризує психічну діяльність особи в момент здійснення правопорушення. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони є провина (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

На переконання суду суб`єктивну сторону правопорушення у ході судового розгляду також встановлено та доведено. Зокрема підполковник ОСОБА_1 ствердив, що отриманий наказ до 13:00 год. 16 січня 2021 року не виконав, мав намір його виконати до 10:00 год. 18 січня 2021 року. Близько 13:30 год. вибув із території підрозділу та разом із дружиною і сином направився у с. Дальник Овідіопольського району без наміру прибути на робоче місце о 14:00 год. та виконати поставлене завдання до 17:00 год. Свої дії пояснив необхідністю догляду своєї матері, яка має незадовільний стан здоров`я.
Суд також звертає увагу, що з метою погодження закінчення робочого дня о 13:00 год. та відтермінування виконання наказу підполковник ОСОБА_1 зателефонував до підполковника ОСОБА_3 лише о 13:40 год., тобто уже після вибуття із території військової частин та під час прямування у с. Дальник Овідіопольського району.
При цьому жодних достатніх доказів відтермінування виконання розпорядження начальника до 18 січня 2021 року та отримання дозволу на закінчення робочого дня о 13:00 год. 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 суду не надав.
На переконання суду, надані у судовому засіданні свідчення ОСОБА_10 щодо дозволу ОСОБА_3 не прибувати Бєлоусову О.М. на робоче місце після 14:00 год. вказують на її суб`єктивне сприйняття діалогу між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , оскільки сформулювати якомога точніші висловлювання під час розмови вона не змогла.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-10 Кодексу, підтверджена дослідженими судом доказами, які повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву в їх достовірності.
За результатами аналізу таких доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-10 Кодексу, оскільки останній відмовився від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду.
Згідно із статтею 23 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями статті 33 Кодексу передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 6 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Відповідно до статті 22 Кодексу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
При цьому, в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Судом враховано, що ОСОБА_1 раніше не притягувалася до адміністративної відповідальності, а вчинене ним адміністративне правопорушення не спричинило шкоди інтересам держави (законну вимогу начальника у подальшому фактично виконав), він є неодноразово нагородженим учасником бойових дій; незадовільний стан здоров`я матері, яка потребує додаткового догляду, а тому суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно із частиною другою статті 284 Кодексу, при оголошенні усного зауваження виноситься постанова про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись статтями 22, 33, 172-10, 251, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити від адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із малозначністю вчиненого, обмежитись щодо нього усним зауваженням.

Провадження у справі 495/435/21 закрити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, або прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ю.Ф. Волкова