ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Пантюхова В.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого спеціалістом з розробки та тестування програмного забезпечення ФОП ОСОБА_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1

провадження по справі закрито у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку і спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №402155 від 19.08.2020 року, приблизно о 09 год. 40 хв., ОСОБА_1 в районі перехрестя вул. Святослава Хороброго та вул. Виконкомівська в м. Дніпро, керуючи автомобілем «Маzdа 626» д/н НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надав дороги автомобілю, який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306), та скоїв зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser», д/н НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Пантюхов В.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року та провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги наданий доказ у вигляді експертного дослідження, при цьому належно не аргументував своє рішення щодо цього.

На думку апелянта, суд першої інстанції, викладаючи пояснення водія ОСОБА_3 не зазначив всі пояснення надані в судовому засіданні. Покази водія ОСОБА_3 не можна брати до уваги, оскільки вони суперечать істині, що відображені на відеозаписі.

Крім цього, суд першої інстанції проігнорував право адвоката на збір та подачу суду доказів.

Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги дійсні обставини, які вбачаються з відеозапису, а саме те, що водій ОСОБА_3 зупинив свій автомобіль, а потім коли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був на його смузі руху, відновив рух та здійснив зіткнення у бокову частину автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 .

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та діючий в його інтересах адвокат Пантюхов В.С. апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що як слідує з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався, та дійшов хибного висновку про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.

Так, за вимогами зазначеної вище ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і тільки після цього вирішується питання про накладення стягнення.

Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання від 15 грудня 2020 року адвоката Пантюхова В.С. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, яке судом не розглянуто.

Отже, не з`ясувавши чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та не розглянувши клопотання адвоката, суд порушив вказанні вище норми закону та фактично не здійснив правосуддя.

Окрім цього, слід зауважити, що згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

З наведеної норми закону слідує, що для закриття провадження по справі суд має встановити наявність чи відсутність ряду обставин, зокрема, факту вчинення правопорушення особою, що його вчинила та її вини в цьому, часу вчинення, тощо.

При цьому, хоча суд першої інстанції і правильно з`ясував факт спливу строку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ст. 38 КУпАП, однак встановлення такої обставини, чи винна особа у скоєнні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття рішення про закриття провадження за п. 7 ст. 247 КУпАП. Також, у відповідності до положень ст. 283 КУпАП усі обставини, встановлені при розгляді справи, мають бути зазначені в постанові суду, що судом також не було здійснено, хоча суд першої інстанції і послався на пояснення потерпілого ОСОБА_3 ; протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №402155; схему місця ДТП.

Зі змісту норм ст. ст. 38, 247 КУпАП слідує, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні з дня його виявлення). При цьому, в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності.

Відповідно до висновку, що міститься у постанові Верховного Суду у справі №927/623/18 від 16 квітня 2019 року, правого аналізу положень статі 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадках наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на це поєднання закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є взаємовиключним рішенням, як на це вказано судом першої інстанції в оскаржуваній постанові в її мотивувальній частині.

Матеріалами справи підтверджено, що приймаючи рішення про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції обставини доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, всупереч зазначеним вимогам, не з`ясував.

Разом з тим, з доводами апеляції щодо невинуватості ОСОБА_1 в вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і вимогами про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, апеляційний суд також не погоджується, оскільки такі доводи повністю суперечать обставинам викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення та з доказами наявними в матеріалах справи.

Зокрема не може бути прийнятий до уваги висновок експертного дослідження №19/104-9/2д/57/58 від 13 жовтня 2020, оскільки як вірно зазначив суд першої інстанції з дослідницької частини висновку, експерту задавались вихідні дані та механізм дорожньо-транспортної пригоди тільки із пояснень ОСОБА_1 , як наприклад дані про те, що автомобіль Тойота зупинився на трамвайному полотні, що суперечить поясненням водія автомобіля Мерседес, який стверджував, що він не зупинився, а продовжував повільний рух. Крім того, в експертизі задіяні дані, які взагалі не були встановлені під час збору адміністративного матеріалу, а саме, що автомобіль Тойота рухався без включених будь-яких попереджувальних сигналів. При цьому вказівка на те, що ці дані взяті з камери відеоспостереження є необґрунтованими, так як відповідно переглянутого в суді відеозапису із-за відстані та ракурсу зйомки на відео не зафіксовані взагалі будь-які сигнали транспортних засобів, що рухалися по проїзній частині з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім цього, з відеозапису на який посилається апелянт і який досліджувався при розгляді апеляції вбачається, що ОСОБА_1 фактично не зупинив свій транспортний засіб для того, щоб пропустити транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 , тим самим не виконавши вимоги п.16.11 ПДР відповідно до яких на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Таким чином, наведені обставини спростовують позицію адвоката, викладену ним в апеляції щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а тому підстав для закриття провадження у справі з мотивів наведених в апеляції, апеляційний суд не вбачає.

При цьому, апеляційний суд, позбавлений можливості скасувати оскаржувану постанову судді, оскільки відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд зобов`язаний прийняти нову постанову, яку у даному випадку прийняти є також неможливим.

Так, за вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Однак, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, усталеної правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до переконання, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та їх захисників (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

За нормами кримінального процесуального Кодексу України (ст. 404 КПК), без апеляційного поводу, за межами апеляційних вимог, не можна приймати рішення, які погіршують становище особи, яка притягується до відповідальності.

Таким чином, згідно вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, тому, враховуючи відсутність апеляційного поводу щодо погіршення становища особи, що притягується до адміністративної відповідальності, так як відсутні апеляції з цього приводу інших осіб, вимоги апеляції адвоката, згідно вищенаведених висновків не підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції, у даному випадку позбавлений можливості прийняти своє рішення вирішивши питання про винуватість ОСОБА_1 , оскільки таке рішення є погіршенням становища останньго.

На підставі викладеного, вважаю найбільш прийнятним, у даному випадку є рішення про відмову в задоволенні апеляції і залишення оскаржуваної постанови судді без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пантюхова В.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко