Провадження № 33/4808/140/21
Категорія ст. 130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2020 року о 21 год. 40 хв. в м. Івано-Франківську, вул. Вовчинецька, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ваз 2108», н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосування приладу «Drager» в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП

На вказану постанову суду ОСОБА_1 08 лютого 2021 року, за межами строку, передбаченого законом на оскарження постанови суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі, оскільки судом не повно досліджено обставини справи.

Крім того, в апеляційній скарзі правопорушник просить визнати причини пропуску строку на оскарження постанови суду поважними.

Стверджує, що він не вчиняв правопорушення та вважає, що фактичний порушник при зупинці транспортного засобу назвався його іменем, а працівники поліції склали протокол на невстановлену особу.

Зазначає, що місцем його реєстрації є АДРЕСА_2 , що підтверджується даними його паспорту. За адресою в АДРЕСА_1 , він перебуває рідко з огляду на наявність замовлень згідно його роботи.

Вказує, що 29.10.2020 року о 21 год. 40 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Вовчинецька він не був в місті і його не може бути на записі відеореєстратора.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду слід відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про можливий розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 268 КУпАП, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи, причину неявки суду не повідомив. Клопотань щодо реалізації прав до суду не подано.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.

Вищевказана норма ч.2 ст.294 КУпАП забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Відповідно до доводів ОСОБА_1 щодо пропущення строку на оскарження судового рішення вбачається, що він фактично стверджує, що не був обізнаний про те, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та вважає, що невстановлена особа назвалась його ім`ям внаслідок чого він був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Зі змісту доводів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду вбачається, що працівники поліції неправильно встановили особу правопорушника та безпідставно склали протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який дізнався про його наявність вже після розгляду справи судом справи на набуття законної сили постановою суду, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, вищевказані доводи ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення та долученим до нього відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що він був складений за участю ОСОБА_1 , особу якого було встановлено на підставі паспорту серії НОМЕР_2 .

Зокрема, до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучено копію паспорта серії НОМЕР_3 , який виданий Долинським РС УМВС України в Івано-Франківській області 24 березня 2016 року.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України, що підтверджується власними підписами правопорушника. При оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було проінформовано про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення адресу проживання ОСОБА_1 зазначено за даними, які він надав особисто.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 проживає за адресою : АДРЕСА_1 .

Зокрема, ОСОБА_1 власноручно засвідчив в протоколі про адміністративне правопорушення, що внесені в протокол дані про нього є правильними.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано здійснював виклик особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за адресом, який останній вказав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що візуально підписи ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не відрізняються від його підписів в апеляційній скарзі та копії паспорту, що свідчить про те, що поліцейськими правильно було встановлено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З метою перевірки доводів ОСОБА_1 щодо поважності причин на поновлення строку на апеляційне оскарження судом були досліджені відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Зокрема, зі змісту відеозаписів вбачається, що матеріали протоколу про адміністративне правопорушення були складені стосовно особи, яка візуально не має відмінностей від фотографії ОСОБА_1 в копії паспорта.

Зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції приймали належні заходи щодо встановлення особи правопорушника, який показав, що він є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надав паспорт на підставі якого було встановлено особу правопорушника.

Таким чином, сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 знав про те, що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та про те, що вказана справа перебуває на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області та мав процесуальну можливість у встановлений законом строк оскаржити постанову суду.

30.12.2020 року судом було ухвалено судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 , протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження постанови суду, приймав заходи щодо намагання оскаржити постанову суду першої інстанції та з поважних причин пропустив строк на оскарження судового рішення.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги безпідставність його доводів про те, що він не знав про притягнення його до адміністративної відповідальності, враховуючи, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи тривалість часу, який пройшов з дня постановлення судом рішення, яке на даний час набуло законної сили та звернуто до виконання, приймаючи до уваги характер процесуальної поведінки ОСОБА_1 протягом розгляду справи у суді першої інстанції та після постановлення судом остаточного рішення, апеляційний суд вважає, що відсутні поважні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно протягом встановленого законом строку оскаржити постанову суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Відмовити адвокату Курнику А.Б. у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2020 року відносно ОСОБА_1 .

Повернути апеляційну скаргу ОСОБА_1

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв