ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: №33/821/24/21 Справа: №705/4312/20 Головуючий у I інстанції Білик О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 р. м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року в режимі відеоконференції із ОСОБА_1 - присутнім дистанційно в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

проживаючий за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. /десять тисяч двісті/ гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 23.07.2020 о 21 год. 30 хв. в м. Умань на перехресті вул. Кармелюка-АД «СТКЗ», керував автомобілем «Seat Toledo», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння згідно акту № 147 від 23.07.2020 КП «УМЛ», чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив те, що, на його думку, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права.

Так, 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22.11.2018, яким п. 1 Розділу І частину 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено в такій редакції: Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, з позбавленням права керування всіма видами плавучих засобів на строк від одного до трьох років.

У зв`язку з цим дана редакція ст. 130 КУпАП оприлюднена на офіційному веб-сайті Верховної Ради України положеннями частини 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування в стані сп`яніння річковими, морськими або маломірними суднами або за відмову від проходження огляду осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами.

Відтак, положення статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не викладено в редакції, яка передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Тому, фабула Протоколу виходить за межі диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП у чинній редакції.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП є керування суднами особами які перебувають в стані алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вказав, що об`єктовою стороною правопорушення є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, проте не навів посилання на діючу редакцію нормативного акту, що встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані сп`яніння та не мотивував причини відхилення наведених вище доказів.

Згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа. яка склала протокол грубо відступила від вказаної норми в частині дотримання процесуального строку тривалістю 24 години, однак по вказаному порушенню законності судом не надано правової оцінки.

В графі протоколу «До протоколу додаються» записано: «матеріали згідно опису». Доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали не внесені до протоколу не можуть бути належними та допустимими доказами, не знайшли свого відображення у постанові щодо обґрунтування мотивів їх відхилення судом.

Жодного посилання в законодавстві України на допустиму чи не допустиму норму алкоголю у повітрі, що видихається немає, а тому слід керуватись положеннями Віденської конвенції про дорожній рух.

Відповідно до ч. 6 ст. 266 КУпАП та пункту 3 розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 (далі Наказ МВС №1395), направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок).

Згідно до пунктів 6, 7, 8 Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Процедура огляду на стан сп`яніння витримана не була.

Апелянт зазначає, що у його клопотанні про закриття справи наведені докази неправомірного проведення огляду на стан сп`яніння та неправильного складання акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 147 (далі - Акт), зокрема: - відсутність, передбаченого Інструкцією направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Направлення) вказує на відсутність підстав для огляду, ознак стану сп`яніння, а значить і на сумнівність результатів його огляду; - відповідно до п. 21 Акту лабораторна діагностика проводиться з метою уточнення наявних речовин впливу. А що уточнювати, коли обстеженням, відповідно до записів в пунктах 9-20 Акту речовин впливу не виявлено і висновок та діагноз за результатами огляду не встановлено? Відповідно до п. 15 розділу III, за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду; - згідно записів в п. 21 Акту, досліджуване біологічне середовище - сеча. Результат лабораторних тестів - 0.55 %, а якої речовини не зазначено. Хоча в заключному діагнозі (за результатами огляду та тестів) вказано: «алкогольне сп`яніння»; - якщо допустити, що в сечі 0,55 % алкоголю, то це не узгоджується з положеннями Віденської конвенції про дорожній рух, якою визначення рівня алкоголю в сечі не передбачено, а лише в крові та видихуваному повітрі.

Висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.08.2020, складений на підставі Акту від 23.07.2020 № 147 (далі - Висновок), апелянтом не підписаний та належним чином йому не вручений, графи 5, 6, що стосується відомостей про особу поліцейського, не заповнені.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я - п. 20 розділу III Інструкції.

Відповідно до п. 22 розділу III Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, суд значно відступив від принципів суворого дотримання законності, визначених ст. 7 КУпАП, та необґрунтовано прийняв Акт та висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 147 як належні та допустимі докази.

Крім того, повідомлення про скоєння кримінального правопорушення внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань аж 11.08.2020і тільки за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, тобто за скоєння ДТП. Подія відбулась о 21 годині 30 хвилині 23.07.2020, тобто за 18 днів раніше. Не зрозуміло чому службовою особою Національної поліції України не вжито заходів по притягненню до адміністративної відповідальності, якщо, нібито, вбачались ознаки адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - не складено протоколу про адміністративне правопорушення, всупереч вимог ст. 256 та ст. 254 КУпАП, протягом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

З 01 липня 2020 року у кримінальному процесуальному кодексі з`явились нові поняття: дізнання та дізнавач. Саме дізнавачі повинні розслідувати кримінальні проступки, в тому числі за ст. 286-1КК України у формі дізнання. Розпочинається досудове розслідування кримінального проступку (дізнання) з моменту внесення відомостей про такий кримінальний проступок в ЄРДР.

Відповідно до зміненої ст. 214 КПК для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути:

1)відібрано пояснення;

2)проведено медичне освідування;

3)отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису;

4)вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Кримінальне провадження відкривалось за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. В межах кримінального провадження процесуальні дії, передбачені ст. 214 КПК України, а саме медичне освідування не проводились, стан алкогольного сп`яніння не встановлювався, і не могло бути проведене 23.07.2020, оскільки до ЄРДР відомості про кримінальний проступок за ознаками ст. 286 -1 КК України не вносились, а внесені лише відомості про кримінальне правопорушення згодом, через 18 днів, а саме 11.08.2020 за ч. 1 ст. 286 КК України. Твердження особи, яка виносила постанову про закриття кримінального провадження, що в діях водія вбачаються порушення п. 2.9.а ПДР України на підставі Висновку, виходить за межі кримінального та кримінально-процесуального законодавства.

До того ж, постанова не містить кваліфікацію кримінального проступку за ознаками ст. 286-1 КК України. Кримінальне провадження по вказаній статті не відкривалось і не закривалось.

А тому судом, на думку апелянта, необґрунтовано було застосовано положення ч. 6 ст. 38 КУпАП про те, що у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Також апелянт зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Свідки події та інші процесуальні особи до суду не викликались та в залі судового засідання не опитувались.

Оскільки апелянт ОСОБА_1 не визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, то саме пояснення свідків можуть мати істотне значення для правильного встановлення фактичних обставин справи.

Покази осіб, які у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, на думку апелянта, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції № 100 від 03.02.2016, нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активізовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особою, зокрема, але не виключно, при перевірці документів.

Проте, в матеріалах провадження відсутні відеозаписи з місця події, що вказує на непрофесіоналізм та упередженість дій працівника поліції, а також відсутність доказів керування апелянтом транспортним засобом з ознаками стану алкогольного сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння у чіткій відповідності до норм чинного законодавства.

В матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази керування транспортним засобом особою яка притягується до адміністративної відповідальності, порушення нею Правил дорожнього руху України, зупинки транспортного засобу, що вказує на відсутність об`єктивної сторони правопорушення.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції розглянув справу поверхово і формально, не допитавши свідків у судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду у межах апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу із зазначених у ній мотивів, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими.

Відповідно до ст.252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вважаю, що вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними у справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.

При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, та змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Однак, такі заперечення повністю спростовані, не узгоджуються із встановленими в суді першої інстанції обставинами та не підтверджені при апеляційному перегляді.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що підтверджується:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 494853 від 31.10.2020 (а.с.1);

- даними витягу з ЄРДР від 11.08.2020 (а.с.2);

- даними постанови слідчого СВ Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Рамазанова В.С. від 22.09.2020 про закриття кримінального провадження № 0000772 від 11.08.2020 (а.с.3-4);

- даними копії акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 147, де у графі 16 «Відомості про останнє вживання алкоголю …» зазначено «Зі слів обстежуваного вживав пиво». В графі 14 «Рухова сфера» зазначено «хода хитка та тремтіння пальців рук». В графі 17 «Запах алкоголю з рота» вказано «наявний» та виставлений заключний діагноз: алкогольне сп`яніння (а.с.7);

- даними копії акту про відмову пацієнта від проведення медичних втручань від 23.07.2020, де ОСОБА_1 повідомив, що він не бажає проводити медичне освідування. Даний акт підписаний медичними працівниками та завірений печаткою КНП «Уманська центральна районна лікарня» (а.с.8);

- даними копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.08.2020 №147, який був складений 23.07.2020 о 23 год.15 хв., в якому зазначений результат висновку «алкогольне сп`яніння» (а.с.9);

- даними копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 494852 від 31.10.2020, складеного стосовно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.11).

Таким чином, фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП судом першої інстанції встановлені цілком вірно.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП повністю доведена зібраними та перевіреними у справі доказами, яким дана належна юридична оцінка, та які узгоджуються між собою та у своєму взаємозв`язку і у своїй сукупності повністю доводять вину ОСОБА_1 ..

Доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що з 01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018 не беру до уваги з наступних підстав.

Так, Закон України № 2617-VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.

Разом з цим, 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон №720-IX), яким внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України».

Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 494853 за ч.1 ст.130 КУпАП інспектором поліції був складений 31.10.2020 за подію, яка відбулась 23.07.2020.

Відповідно до вимог частини 1 статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Виходячи із цих положень, до осіб, які після 03 липня 2020 року вчинили правопорушення у вигляді керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя місцевого суду застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП, яка діяла під час і за місцем вчинення правопорушення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч.ч.1,2 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, з урахуванням наведеного приходжу до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а постанова суду є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 245, 251, 252, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя М. О. Ятченко