Справа № 951/712/21
Справа № 3/951/514/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року суддя Козівського районного суду Тернопільської області Братків І. І., розглянувши матеріали, які надійшли із Сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУ Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

згідно з постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 26.11.2021 року справи №951/712/21, №951/735/21, №951/781/21, №951/782/21 та №951/813/21, відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП були об`єднані в одне провадження.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 31.08.2021 серії ВАБ № 518089 02.08.2021 о 07:30 год. в смт. Козова по вул. Грушевського гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини гр. ОСОБА_2 , 1988 р.н., яке виражалось в образах та погрозах.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 31.08.2021 серії ВАБ № 518088 06.08.2021 о 13:40 год. в АДРЕСА_1 за місцем спільного проживання гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно своєї дружини гр. ОСОБА_2 , 1988 р.н., яке виражалось в образах та погрозах.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення від 07.09.2021 серії ВАБ № 517907 07.09.2021 близько 20:00 год. колишній чоловік гр. ОСОБА_1 , вчинив стосовно колишньої жінки гр. ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме, обзивав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, проте до реальних дій не дійшло.

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Проаналізувавши матеріали справи, вважаю, що провадження у вказаних справах підлягає закриттю, з таких міркувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП України, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення унеможливлюють встановлення суспільної небезпечності (шкідливості) діяння, протиправності, карності, вини особи.

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, є обставиною, згідно п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, за якої провадження у справі про адміністративне правопорушення, не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, що виключає можливість здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави стверджувати про відсутність у судді необхідності з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття справи.

Для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, достатньо встановити - вид правопорушення, наявність щодо нього спеціального законодавства; момент вчинення правопорушення; строк, що сплив з моменту вчинення правопорушення до моменту розгляду справи судом, провадження підлягає закриттю при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 вчинив вищевказані правопорушення 02.08.2021, 06.08.2021 та 07.09.2021.

Враховуючи, що на момент розгляду справи, сплив строк накладення адміністративного стягнення, провадження у таких підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 21.09.2021 серії ВАБ № 616142 14.09.2021 о 20:00 год. гр. ОСОБА_1 перебуваючи на АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного спрямування щодо своєї дружини ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою у присутності дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та порушив вимоги п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 21.09.2021 серії ВАБ № 616143 14.09.2021 о 20:00 год. гр. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої ОСОБА_4 , а саме виражався нецензурною лайкою психологічне насильство, де могла бути заподіяна шкода її психологічному здоров`ю, чим порушив вимоги п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Такі дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав. Вказав, що конфліктує зі своєю колишньою дружиною з підстав, що вона не дає йому бачитися із сином. Проте насильства будь-якого характеру до неї не застосовує.

Колишня дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_2 прибула у судові засідання, разом з тим, щодо наявності у діях її колишнього чоловіка складу адміністративного правопорушення посдалася на розсуд суду.

Вивчивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Диспозиція частини 2 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення), вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.п.3, 4, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

У даному випадку дійсним є факт того, що атмосфера взаєморозуміння між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутня. Мав місце конфлікт, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

У даному випадку, суд доходить висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП, позаяк, у останнього був відсутній умисел на заподіяння шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_2 . Зокрема, як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_2 , конфлікт стався з приводу того, що ОСОБА_1 забрав після гуртка їхнього спільного сина ОСОБА_5 .

При цьому, суд, окрім викладених вище мотивів, виходить ще й з того, що на особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення, покладається обов`язок довести причинно наслідковий зв`язок між діями, що учинені особою та наслідками, що настали.

Інакше кажучи, саме по собі вживання нецензурної лайки на адресу осіб, із числа передбачених ст.3 Закону № 2229-VIII, автоматично не утворює собою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, позаяк, ці дії неминуче мають потягнути за собою наслідки, а саме : завдання чи можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Та у цьому випадку наявність наслідків дій психологічного характеру ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_6 , хоча й відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, втім, їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом», а, відтак, ці доводи ґрунтуються на припущеннях, що прямо суперечить ст. 62 Конституції України.

Інакше кажучи, з фабули протоколу не простежується факт того, що конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Водночас, суд зауважує, що він позбавлений можливості самостійно визначати та конкретизувати дані протоколу, з урахуванням того, що у справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Тож, суд не вправі у цьому випадку визначати обставини, які свідчать про наявність всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення у цій ситуації, адже підлягають доказуванню у порядку і у спосіб, що передбачені КУпАП, з урахуванням положень ст. 251 цього Кодексу щодо доказів, і мають кореспондуватися із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», тобто, суд позбавлений можливості встановити їх із самих лише слів учасників провадження про адміністративне правопорушення, без належних доказів і розкриття змісту.

Суд не встановив наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 .

Окрім того, в протоколі серії ВАБ №6161243 від 21.09.2021, у графі «чи притягався(лася) до адміністративної відповідальності» зазначено «02.07.2021 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ».

Однак, до матеріалів справи про адміністративне правопорушення не долучено ні копії постанови суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ні будь-якого іншого доказу на підтвердження того, що він притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Отже, у зв`язку з відсутністю відповідних доказів, суд не може розцінювати ОСОБА_1 як особу, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тому, у світлі всього вищевикладеного, у той час як провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності і ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 173-2 КУпАП, а як наслідок, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 цього Кодексу.

Щодо наявності в його діях складу адмінстративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, слід зазначити таке.

Згідно з ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення від 21.09.2021 серії ВАБ № 616142 складений відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо однієї й тієї ж події, тобто по одному й тому самому правопорушенні, враховуючи вимоги ст. 61 Конституції України, суд вважає за доцільне провадження у такому закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 36, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2, ч.2 ст.173-2КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справ про адміністративні правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області протягом 10 /десяти/ днів з дня її винесення.

Суддя І. І. Братків