Єдиний унікальний номер 341/1773/20
Номер провадження 3/341/169/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірно проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого.

встановив:

12.11.2020 із Галицького віділення поліції до суду надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.01.2021 справу про адміністративне правопорушення передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р., який з 06.01.2021 по 18.01.2021 перебував на лікарняному.

Відповідно до змісту протоколу 05.11.2020 о 19 годин 30 хвилин по вулиці Федика в с. Вікторів Івано-Франківської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Сітроєн, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у медичному закладі Галицької ЦРЛ.

Відповідно до змісту висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 05.11.2020 у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано, як порушення вимоги п. 2. 9 «А» ПДР України, за що передбачено відповідальність на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, поштове повідомлення повернулось із відміткою неправильно зазначена (відсутня) адреса особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п. п. 66-69 рішення у справі "Смірнова проти України", "…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку…" .

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" № 28249/95 від 19.06.2001, в п. 53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП не входить до переліку справ, передбачених ч. 2 ст. 268 КУпАП, розгляд яких слід проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому враховуючи неможливість повідомлення про розгляд справи ОСОБА_1 , вважаю за можливе справу розглядати без його участі.

Відповідно до змісту ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, серед іншого, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім цього, відповідно до ст. 283 КУпАП у постанові про адміністративне правопорушення повинні міститись відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказана неповна (неправильна) адреса особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось без вручення (неправильно зазначена адреса). Таким чином, суд позбавлений можливості забезпечити явку особи під час розгляду справи щодо неї, а так само встановити власне особу, стосовно якої розглядається питання притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, допускається адміністративне затримання особи.

Отже, чинним законодавством передбачено і встановлено відповідні заходи, які може вжити особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, з метою виконання всіх вимог, передбачених ст. 256, та належного оформлення матеріалів адміністративної справи. Водночас, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення таких можливостей і повноважень не має.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ЄСПЛ наголошує, що у разі самостійного визначення кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладену практику ЄСПЛ суддя під час розгляду справ про адміністративні правопорушення позбавлений можливості самостійно уточнювати (здійснювати) кваліфікацію діяння особи, стосовно якої розглядається справа.

Так само, надсилання протоколу про адміністративне правопорушення до органу (посадової особи), який його склав, для забезпечення дооформлення цього джерела доказів, усунення виявлених недоліків, які перешкоджають притягнути особу до адміністративної відповідальності, однозначно становитиме порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у цьому випадку суддя буде діяти не як безсторонній і незалежний суб`єкт розгляду справи, а неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Так само, у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі.

При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення, не визнаю його належним доказом для використання у процесі доказування, оскільки такий не містить точної адреси особи, стосовно якої складено цей протокол і розглядається відповідна справа.

Зважаючи на те, що суддя позбавлений можливості самостійно встановити адресу реєстрації чи фактичного проживання ОСОБА_1 , доходжу висновку про те, що у визначений законодавством спосіб належними доказами не доведено наявність у діях вказаної особи юридичного складу адміністративного правопорушення, за яке її може бути притягнуто до відповідальності у межах цієї справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, фактично, не встановлено суб`єкта правопорушення.

Так само у наявних інших матеріалах справи, а саме: висновку про результати медичного огляду, рапорті помічника чергового Галицького відділення поліції від 06.11.2020, поясненнях свідків не міститься даних щодо місця проживання чи перебування ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Ураховуючи викладене, вважаю, що провадження у цій справі підлягає закриттю у зв`язку з недоведеністю наявності складу адміністративного правопорушення, зокрема суб`єкта правопорушення через неможливість встановлення його особи та повідомлення про дату, час і місце розгляду справи щодо нього.

Керуючись статтями 247, 256, 283, 284, 285 КУпАП,

постановив:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Галицький районний суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

СуддяМ. Р. Мергель