Справа 573/1780/21
Номер провадження 3/573/790/21
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

14 грудня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді: Свиргуненко Ю.М.,

з участю секретаря: Шаповал С.В.,

особи, яка притягується: ОСОБА_1 ,

захисника: Конорєва В.О.,

свідка: ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Зоряне Білопільського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , працюючого трактористом в ФГ «Снігірьов»,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

1.Фактичні обставини, встановлені судом

25 жовтня 2021 року о 10 годині 25 хвилин по вул. Шкільній в с. Річки Сумського району Сумської області водій ОСОБА_1 керував трактором «Бєларус-8922», д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» та проведення такого огляду в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, викладені в протоколі обставини підтвердив, зазначивши, що на тракторі ОСОБА_3 їхав на поле. Зупинився на вулиці Шкільній. Не вимикаючи двигун, пішов до магазину, щоб купити води та цигарок. В цей час був покликаний працівниками поліції, які зазначили, що він здійснив зупинку транспортного засобу в недозволеному місці. В подальшому, останні запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» або в медичному закладі, від якого він відмовився, оскільки поспішав у поле, де на нього чекали люди. При цьому він також пояснював поліцейським, що вживав спиртне напередодні ввечері, але відчуває себе добре та може керувати трактором.

Захисник останнього, адвокат Конорєв В.О. просив закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП або у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу, або у зв`язку з встановленими порушеннями працівниками поліції вимог чинного законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно його підзахисного.

Крім визнання ОСОБА_1 своєї провини, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_2 , який у судовому засіданні зазначив, що разом з напарником здійснювали патрулювання в с. Річки Білопільського району. Рухаючись на службовому автомобілі по вул. Шкільній, побачили, що біля зупинки громадського транспорту зупинився трактор. Водій вийшов з кабіни та пішов у напрямку магазину. Його напарник пішов слідом та повернувся з останнім. В ході бесіди з ОСОБА_1 , відчув запах алкоголю, у зв`язку з чим запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, від якого останній відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на долученому до матеріалів справи відеозаписі.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №1740 від 25 жовтня 2021 року, який за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з якими в присутності останніх ОСОБА_1 відмовився від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку;

-оптичним диском, на якому зафіксовано факт відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

2. Мотиви суду

Відповідно до положень статей 245 та 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252 КУпАП).

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, суд не вбачає будь-яких підстав не довіряти зібраним по справі доказам, оскільки вони містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт та крім того, вони об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника Конорєва В.О. про те, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом поліцейськими не встановлений, а також що останні фактично схилили його підзахисного до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, судом не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та поясненнями в судовому засіданні особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про зворотне.

Також не заслуговують на увагу суду доводи адвоката Конорєва В.О. про те, що пояснення в протоколі написані його клієнтом під диктовку поліцейського, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_1 надав аналогічні пояснення.

Та обставина, що долучені до матеріалів справи пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ідентичними та складеними на заздалегідь підготовлених бланках, не спростовує висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ці пояснення узгоджуються з відеозаписом з місця події, відповідно до якого, в присутності зазначених свідків особа, яка притягується до адміністративної відповідальності на пропозицію поліцейських відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння.

Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання захисника Конорєва В.О. про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

3. Щодо клопотання трудового колективу про передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу

29 листопада 2021 року до суду надійшло клопотання трудового колективу Фермерського господарства «Снігірьова Олексія Анатолійовича» про передачу матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу фермерського господарства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КУпАП, яка є чинною на момент судового розгляду справи, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Таким чином законодавець чітко визначив, що особи, які визнані винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, зокрема, ст. 130 КУпАП, не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи, стосовно них до трудового колективу для вирішення питання застосування заходів громадського впливу.

Виходячи з вищенаведеного, клопотаннятрудового колективу ФГ « ОСОБА_6 » про передачу матеріалів справи на розгляд трудовому колективу задоволенню не підлягає у зв`язку з правовою безпідставністю.

4. Щодо мотивів накладення адміністративного стягнення

Відповідно до статті 24 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з положеннями статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Про те покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 9 Конституції України, а також ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 22 грудня 1993 року, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням. що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року). В рішенні по даній справі ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року Європейський Суд з прав людини вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У рішенні ЄСПЛ по справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням особи винного суд вважає за можливе призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 статті 130 КУпАП.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 працює трактористом у ФГ «Снігірьова А.А.», у зв`язку з чим використовує водійські права, що свідчить про те, що його трудова діяльність пов`язана з необхідністю керування транспортним засобом, що є його єдиним способом заробітку, а тому являється основним джерелом існування.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем роботи характеризується виключно позитивно.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортним засобом призведе до того, що він втратить єдине джерело доходів, що в свою чергу позбавить його можливості забезпечувати нормальні умови проживання його родини та може поставити під загрозу їх подальше життя.

При цьому, суд враховує, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Враховуючи вищевикладені обставини, фактичне визнання ОСОБА_1 вини, особу останнього, те, що його робота безпосередньо залежить від можливості керування транспортними засобами та є єдиним джерелом доходу, відсутність обтяжуючих обставин, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає за можливе призначити останньому за ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що саме таке стягнення буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу, запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

У зв`язку з накладенням адміністративного стягнення, на підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з ОСОБА_1 на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 33, 40-1, 245, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання голови зборів трудового колективу Фермерського господарства «Снігірьова Олексія Анатолійовича» про передачу ОСОБА_1 на поруки трудового колективу відмовити.

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавленням права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу.

У разі несплати штрафу в установлений строк постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцезнаходженням майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлено 20 грудня 2021 року.

Суддя