Справа № 143/657/21
Провадження № 33/801/626/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко А. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Гончарука Р.О., прокурора - Вахули Л.Я., секретар Ліннік Я.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

встановив:

Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454 грн судового збору.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В скарзі зазначає, що та обставина, що ним 05.04.2021 відразу ж після того, як йому стало відомо про необхідність подання декларації після звільнення подано декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, підтверджує відсутність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції не надав належного аналізу зібраним у справі доказам і прийшов до передчасного висновку про те, що його дії підпадають під ознаки ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. В справі відсутня інформація з приводу того, чи був дотриманий визначений положеннями ст. 49 ЗУ «Про запобігання корупції» порядок встановлення своєчасності подання ним декларації до початку проведення перевірки і збирання доказів органом Національної поліції, а також чи проводився такий контроль НАЗК.

У судовому засіданні адвокат Гончарук Р.О. доповнив мотиви апеляційної скарги, зазначивши, що 05.04.2021 ОСОБА_1 подав інший тип декларації, ніж той, про який йде мова в протоколі про адміністративне правопорушення.

Вислухавши ОСОБА_1 , адвоката Гончарука Р.О., прокурора Вахулу Л.Я., дослідивши апеляційну скаргу та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У статті 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУПАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена матеріалами справи, однак, такий висновок суду є помилковим.

Так, у протоколі №273 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 09.06.2021 зазначено, що ОСОБА_1 , являючись депутатом 7 скликання Погребищенської районної ради, будучи згідно пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно без поважних причин лише 05.04.2021 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП (а.с.1-7).

У абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Санкція частини 1 статті 172-6 КУпАП передбачає відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Об`єктивна сторона цього адміністративного правопорушення має активну форму прояву та полягає у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій, 05.04.2021 ОСОБА_2 подав декларацію кандидата на посаду, а не декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.

Роз`яснення №1 Національного агентства з питань запобігання корупції від 03.02.2021 визначають, які типи декларацій існують, коли їх слід подавати і який звітний період вони охоплюють.

Законом передбачено чотири типи декларацій суб`єкта декларування:

1) щорічна декларація (декларація «щорічна») - декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до

00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

2) декларація особи, яка припиняє діяльність (декларація «перед звільненням») - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону не пізніше 20 робочих днів з дня припинення діяльності.

3) декларація особи, яка припинила діяльність (декларація «після звільнення») - декларація, яка подається відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня року, наступного за звітним роком, у якому було припинено діяльність. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація.

4) декларація особи, яка претендує на зайняття посади (декларація «кандидата на посаду») - декларація, яка подається відповідно до абз. 1 ч. 3

ст. 45 Закону та охоплює звітний період з 01 січня до 31 грудня включно, що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади, якщо інше не передбачено законодавством.

Таким чином, вказані типи декларацій є відмінними одна від одної і подання одного типу декларації не залежить від подання іншого, тобто подання декларації кандидата на посаду не позбавляє ОСОБА_1 обов`язку подати декларацію після звільнення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні по справі «Христов проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Не конкретизація обвинувачення поставить під сумнів принцип юридичної визначеності, а отже, судовий розгляд не буде вважатись справедливим.

При цьому, в статті 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їхньої компетенції та у точній відповідності із законом.

Основним доказом у справах про адміністративні правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, який повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Зі змісту ст. 251 КУпАП слідує, що обов`язок щодо збирання доказів, на підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, покладається на осіб, уповноважених на складання таких протоколів.

Суд, забезпечуючи право на справедливий судовий розгляд, при розгляді справи не повинен збирати докази, виходити за межі обвинувачення та змінювати формулювання обвинувачення.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що за обставин даної справи в діях ОСОБА_2 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи відсутність одного із елементу складу адміністративного правопорушення, а саме об`єктивної його сторони, що само по собі виключає правову відповідальність за ч. 1 ст. 172 КУпАП, досліджувати мотиви апеляційної скарги щодо відсутності суб`єктивної сторони правопорушення (вини), а також інші мотиви апеляційної скарги немає правового значення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 16 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало