Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/7843/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Пустовойт Тетяна Валеріївна, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого у ПрАТ «ММК Азовсталь», який проживає в АДРЕСА_1 , за ч.4 ст.121 КУпАП,

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , 16.11.2020 року о 10-10 годин, керував транспортним засобом «ВАЗ 21063» державний номерний знак НОМЕР_1 біля будинку №131 по пр.Металургів в Кальміуському районі м.Маріуполя, з технічними несправностями згідно яких експлуатація забороняється, а саме відсутні, передбачені конструкцією транспортного засобу, задні бампер та бризговики, міститься технічна несправність роботи покажчиків повороту (працює не в проблисковому режимі). Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.31.4.7-е ПДР України та п.6.1.7.4 ДСТУ 3649:2010.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було повідомлено належним чином про день, місце та час слухання адміністративної справи щодо нього, а саме на 30.11.2020 року о 10 годині. Вказані матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли до суду 25.11.2020 року, тобто завчасно до дати розгляду справи. Разом з тим, останній не з`явився ані 30.11.2020 року, ані за викликом суду 17.12.2020 року, 05.01.2021 року, 26.01.2021 року та 15.02.2021 року про причини неявки не повідомив, суддя, виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність.

На підтвердження провини ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, надано відеозаписи відеореєстратора та з камер, що розташовані на форменому одязі інспекторів поліції за 16.11.2020 року, з яких убачається факт руху вищезазначеного автомобілю та знаходження за кермом саме ОСОБА_1 (відеофайли №IMG_3462), а також наявність технічних несправностей транспортного засобу (відеофайли №, №, №, №).

Відповідно до п.31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно із п.31.4.7-е Правил дорожнього руху України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких, зокрема, відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Відповідно до п.6.1.7.4 ДСТУ 3649:2010 КОЛІСНІ ТРАНСПОРТНІ ЗАСОБИ (Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання), покажчики поворотів та бічні повторювачі покажчиків мають працювати в проблисковому режимі з такими параметрами:

частота проблисків (90 ± 30) хв1;

покажчики поворотів, розташовані на одному боці КТЗ, повинні працювати в одній фазі.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вимог п.31.4.7-е Правил дорожнього руху в Україні та п.6.1.7.4 ДСТУ 3649:2010 не виконав.

Заперечення ОСОБА_1 провини та його твердження, викладене в протоколі про адміністративне правопорушення щодо переміщення транспортного засобу до станції технічного обслуговування, суддя розцінює, як намагання уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Разом з тим, за обліками інтегрованої інформативно-пошукової системи Інформаційного порталу національної поліції України встановлено, що ОСОБА_1 20.06.2020 року був підданий адміністративному стягненню за ч.5 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 51 грн., постанова серії ЕАМ №2711434 від 20.06.2020 року.

Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.12.2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.121 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (дата вчинення правопорушення 28.05.2020 року).

Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 29.12.2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці (дата вчинення правопорушення 19.11.2020 року).

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 повторно протягом року вчинене будь-яке з порушень, передбачених частинами 1-3 статті 121 КУпАП, відтак суддя вважає, що дії останнього не можуть бути кваліфіковані за ч.4 ст.121 КУпАП.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є демонстрація сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суддя приходить до висновку про те, що достатніх доказів для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.121 ч.4 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.121 ч.4, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ст.121 ч.4 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Суддя: Т.В. Пустовойт