ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/378/21 Справа № 708/728/21 Категорія: ч.1 ст.130 КУпАПГоловуючий у І інстанції Попельнюх А. О. Доповідач в апеляційній інстанції Ятченко М. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Ятченко М.О., з участю особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Черкаса Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.,

в с т а н о в и в :

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 12 липня 2021 року близько 11 год. 05 хв. в с. Тіньки по вул. Героїв небесної сотні, керував автомобілем ВАЗ 212140, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ТОВ "РАЙЗ-СХІД", в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера "Драгер" в присутності двох свідків, що підтверджується тестом № 2157 від 12.07.2021, результат огляду становить 0,36 % проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, вважаючи її такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і невідповідностю висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати постанову Чигиринського районного суду Черкаської області від 30.07.2021 р., а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови він отримав в суді лише 03.08.2021 р. за поданою ним заявою, а тому не зміг своєчасно подати до суду апеляційну скаргу.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що він не визнав своєї вини і про це зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення, та не відмовлявся надати працівникам поліції письмові пояснення щодо його незгоди з даними показниками приладу «Драгер», однак працівники поліції не вважали за необхідне взяти такі пояснення. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що в матеріалах перевірки його за допомогою приладу «Драгер» відсутнє письмове направлення його до медичного закладу, яке поліцейський був зобов`язаний йому вручити. Вважає, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не були допитані в судовому засіданні в якості свідків під присягою, не можуть бути належними доказами, з врахуванням того, що у їх письмових поясненнях не зазначено, що він ОСОБА_1 відмовлявся від проходження медичного огляду в медичному закладі.

Апелянт наголошує, що при складанні протоколу працівником поліції не було дотримано процедури проведення його огляду на стан сп`яніння, а наданий відео доказ не повно відображає зафіксовану подію, що в свою чергу тягне за собою визнання недійсними результати огляду, порушення порядку складання протоколу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Черкаса Ю.П., які підтримали вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , повний текст оскаржуваної постанови отримав лише 03.08.2021 р., вважаю справедливим визнати названі скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді поважними, а також вбачаю необхідним його поновити.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2.9 а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ст.130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується з вимогами п. 2.9 ПДР, щодо наявності ряду заборон для водія.

Процедура проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплена у ст.266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Огляд особи на стан сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вказаних вимог, вважається недійсним.

Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 було оглянуто працівниками поліції та встановленоза допомогою приладу «Драгер», що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду становить 0,36 % проміле. В протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №247593 від 12.07.2021 р. ОСОБА_1 зазначив, що він не згідний з складанням вказаного протоколу.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, суддя суду першої інстанції посилаючись на докази зовсім не розкрив їх суть та доказове значення, а крім того не надав оцінку діям працівників поліції під час огляду водія та жодним чином не спростував його доводи щодо відсутності доказів на керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він не вживав алкогольних напоїв та був тверезий під час перевірки працівниками поліції його на стан алкогольного сп`яніння, і з складеним протоколом про адмінправопорушення він не погодився про що й вказав у ньому. Також зазначив, що його працівники не ознайомили з його правами, і при проходженні на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», йому не роз`яснили порядку такого проходження, не показали в якому стані знаходився даний привід, тобто чи був він обнульований, перед його проходженням. Працівники поліції просто піднесли до нього «Драгер» вже з вставленою трубкою і сказали продути, він і продув вважаючи, що тверезий і йому немає чого боятися.

З метою перевірки доводів апелянта ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції був переглянутий відеодиск з подіями від 12.07.2021 р. за участю ОСОБА_1 , на якому міститься лише запис моменту коли працівники поліції надають ОСОБА_1 прилад «Драгер» вже з вставленою трубкою та пропонують продути її, при цьому на диску не містяться будь-які інші відомості, в тому числі відсутні відомості про роз`яснення ОСОБА_1 його прав та порядок проходження такої перевірки.

Ухвалюючи рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя суду першої інстанції, не виклав жодних мотивів з цього приводу, а також не навів доказів на підтвердження його вини та їх правової оцінки, обмежившись лише вказівкою у мотивувальній частині своєї постанови на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, даними висновку приладу алкотестера «Драгер», письмовими поясненнями свідків, даними DVD диску, внаслідок чого були істотно порушені норми процесуального права, передбачені ст.ст.251, 252, 272, 279, 280 і 283 КУпАП, оскільки право на вмотивованість судового рішення також є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), 09.12.1994, п.п.29-30). При цьому, кожне рішення суду повинне бути вмотивованим і переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) притягнення особи до передбаченої відповідальності.

ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece), серія «А» № 252). Аргументація у постанові судді має стосуватися усіх елементів складу адміністративного правопорушення. Тому судове рішення, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу правопорушення, не є вмотивованим. У справі «Boldea v. Romania» ЄСПЛ наголосив, що «суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Суд апеляційної інстанції не дав відповіді щодо мотивів цієї апеляції, які полягали, зокрема, у недостатності мотивації рішення, ухваленого судом першої інстанції. Тому ЄСПЛ визнав у цій справі порушення вимоги щодо справедливості судового розгляду.

Мотивування полягає й у тому, що суддя суду першої інстанції повинен вказати у постанові, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суддя повинен поставитися до викладення у постанові результатів аналізу доказів, що свідчать на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Ігнорування суддею суду першої інстанції вказаних вище вимог закону та усталеної судової практики ЄСПЛ призвело до необґрунтованості і невмотивованості судового рішення, що також є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому, всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 умисних дій, направлених на порушення ПДР.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП України, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 липня 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Ятченко