Справа № 204/8679/20
Провадження № 3/204/98/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкез Д.Л., розглянувши адміністративний матеріал у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла справа про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 130 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2020 року серії ДПР18 № 121432 зазначено, що 12 грудня 2020 року, о 02.00 год., у м. Дніпрі, по вул. Давидова, в районі буд. 169, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей звужені та не реагують на світло, неприродна блідість. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим було складено протокол за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 провину не визнав.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 КУпАП обставинами, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення є: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 18 від 19 грудня 2008 року) роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, протокол серії ДПР18 № 121432 від 12 грудня 2020 року відносно ОСОБА_2 складений за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення - кримінального проступку та визначено особливості початку досудового розслідування у формі дізнання. Підпунктом 4 пункту 1 Розділу І Закону № 2617-VIII статтю 130 КУпАП викладено у новій редакції. Закон набув чинності 01 липня 2020 року. Одночасно внесено зміни до Кримінального кодексу України та введено новий склад кримінального проступку у статті 286? КК України у такій редакції: «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», об`єктивна сторона якого включає відповідальність як за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само: передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування. У частині другій цієї статті передбачена відповідальність за повторне вчинення проступку.

Законом України від 17 червня 2020 року № 720-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень (набув чинності 03 липня 2020 року), були виключені норми Закону № 2617-VIII, що стосувалися ст. 286? КК України.

Згідно з частиною 5 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону № 720-ІХ» до приведення у відповідність із цим Законом законодавчі та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, до набрання чинності Закону № 2617-VIII, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав у ст. 130 адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а з 01 липня 2020 року і до 03 липня 2020 року такі діяння криміналізовано шляхом доповнення КК України статтею 286?.

Разом із тим, оскільки Законом № 720-ІХ такі зміни виключені, то суд керується положеннями статті 8 КУпАП.

Статтею 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Оскільки описані у протоколі події щодо відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відбулись після 01 липня 2020 року, а саме 12 грудня 2020 року, то зміни, введені підпунктом 4 пункту 1 Розділу І (яким положення ст. 130 КУпАП викладено у новій редакції) та підпунктом 171 пункту 2 Розділу 1 (яким введено в дію положення ст. 286? КК України) Закону № 2617-VIII виключені Законом № 720-ІХ, тобто положення ст. 130 КУпАП на момент розгляду справи діє в редакції Закону від 07 липня 2016 року за № 1446-VIII та стосується водіїв транспортних засобів. Тому суд вважає, що має бути застосований закон, який діяв під час і за місцем вчинення правопорушення та підстави для передачі матеріалів прокурору, органу досудового розслідування відповідно до ст. 253 КУпАП відсутні.

За змістом протоколу від 12 грудня 2020 року серії ДПР18 № 121432, 12 грудня 2020 року, о 02.00 год., у м. Дніпрі, по вул. Давидова, в районі буд. 169, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , маючи ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей звужені та не реагують на світло, неприродна блідість. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_2 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Зазначеним діям ОСОБА_2 у протоколі надана юридична кваліфікація за частиною 2 статті 130 КУпАП.

Так, частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За частиною ж 2 статті 130 КУпАП особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності, якщо повторно протягом року вчинила будь-яке з порушень, передбачених частиною 1 статті 130 КУпАП.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку; кожен обвинувачений має права бути негайно і детально поінформованим про характер і причини обвинувачення,висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією для кримінальних проваджень, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.

Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення. Такі вимоги містяться у ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Такі ж вимоги містяться і у пункті 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, відповідно до якої вимагається викладення у протоколі суті адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складений протокол.

Отже, питання наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення, за ознаками якого складений протокол про адміністративне правопорушення, у діях конкретної особи суд вирішує в межах протоколу, складеного відносно цієї особи, перевіряючи відповідність обставин, викладених у протоколі, фактичним обставинам провадження.

Викладене свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією Європейського суду з прав людини.

За змістом КУпАП, розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Як вже було зазначено вище, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 121432 від 12 грудня 2020 року дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП. При цьому, суть правопорушення, викладена у цьому протоколі, не містить жодних обставин, які б вказували на повторність вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, та попереднього притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, суть правопорушення, викладена у протоколі серії ДПР18 № 121432 від 12 грудня 2020 року, не дає жодних підстав для оцінки дій ОСОБА_2 як таких, що вчинені повторно протягом року.

Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим. Такі дії будуть свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином, наявний в матеріалах справи протокол серії ДПР18 № 121432 від 12 грудня 2020 року не дає підстав достовірно встановити суть та юридичну кваліфікацію правопорушення, що було поставлене у вину ОСОБА_2 , а вказаний протокол про адміністративне правопорушення як акт обвинувачення не відповідає вимогам закону.

При цьому, відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів щодо винуватості особи у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення свідчать про відсутність в її діях події і складу відповідного правопорушення.

Враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до переконливого висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП є недоведеною, та з урахуванням того, що розгляд справи здійснюється лише в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення і суддя не вправі самостійно вносити доповнення та зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись 7, 10, 130, 247, 251, 256, 266, 268, 277, 278, 280 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ч. 2 за ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез