Провадження № 3/234/3344/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Краматорськ

Суддя Краматорського міського суду Донецької області Чернобай А.О., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , головного бухгалтера КВП «Краматорська тепломережа», мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 635/05-99-18-10-10 від 12.08.2021 року, який складений за ч.1 ст. 163-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що було порушено термін подання (не подано) річної фінансової звітності, яка підлягає оприлюдненню разом із аудиторським звітом платника податку на прибуток за 2020 рік, а саме термін подання 10.06.2021 року, чим порушено пункт 46.2 статті 46 Податкового кодексу України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні просила закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки основним видом діяльності КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради є виробництво теплової енергії з подальшим розподілом споживачам, на окремо визначеній частині м. Краматорська, що визначає підприємство як суб`єкт господарювання на суміжному регіональному ринку, який у розумінні Закону України «Про природні монополії» не перебуває у стані природної монополії на загальнодержавному ринку.

Суддя, вислухавши доводи ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що справу про адміністративне правопорушення необхідно закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 163-1 КУпАП відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Пунктом 46.2 статті 46 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку на прибуток (крім платників податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом) подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 2 п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 652-VIII від 17.07.2015, № 909-VIII від 24.12.2015; в редакції Законів № 1797-VIII від 21.12.2016, № 466-IX від 16.01.2020) платники податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають разом з податковою декларацією за відповідний податковий (звітний) період звіт про фінансовий стан (баланс) та звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати), складені до перевірки фінансової звітності аудитором. Звіт про фінансовий стан (баланс) та звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати) подаються платниками податку згідно з цим абзацом за формою, визначеною згідно з Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Згідно абз. 4 п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України платники податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають контролюючому органу річну фінансову звітність, яка підлягає оприлюдненню разом з аудиторським звітом у строк не пізніше 10 червня року, наступного за звітним. При цьому, у разі неподання (несвоєчасного подання) річної фінансової звітності, яка підлягає оприлюдненню разом з аудиторським звітом, застосовується відповідальність, передбачена пунктом 120.1 статті 120 цього Кодексу, для подання податкових декларацій (розрахунків) (штраф в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.).

Таким чином, аналіз норми абз. 2 п. 46.2 ст. 46 Податкового кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що зазначена норма Закону в частині визначення кола платників податку на прибуток, на яких податковим законодавством України покладається обов`язок з оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, містить відсильну норму до вимог Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) норми якого, у такому разі, як і норми ПК України, при вирішенні відповідних спірних правовідносин набувають ознак норм спеціального права, що підлягають першочерговому застосуванню при вирішенні спірних правовідносин щодо визначення кола суб`єктів, зобов`язаних на оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом.

В свою чергу, норми абз. 1 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) чітко визначають коло осіб на яких цим Законом покладено обов`язок оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, до яких відносяться:

- підприємства, що становлять суспільний інтерес (крім великих підприємств, які не є емітентами цінних паперів);

- публічні акціонерні товариства;

- суб`єкти природних монополій на загальнодержавному ринку;

- суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях.

Вищеперелічені платники податку на прибуток зобов`язані не пізніше ніж до 30 квітня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським висновком на своїй веб-сторінці (у повному обсязі) та в інший спосіб у випадках, визначених законодавством.

Крім того, до кола суб`єктів, зобов`язаних на оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, нормою абз 2 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) з 01.01.2019р., згідно Закону № 2164-VIII від 05.10.2017р., віднесено наступні підприємства:

- великі підприємства, які не є емітентами цінних паперів;

- середні підприємства.

В свою чергу, зазначені платники податку на прибуток зобов`язані не пізніше ніж до 1 червня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність разом з аудиторським висновком на своїй веб-сторінці (у повному обсязі).

Натомість, згідно абз 3 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями), Інші фінансові установи, що належать до мікропідприємств та малих підприємств, зобов`язані не пізніше ніж до 1 червня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність разом з аудиторським висновком на власній веб-сторінці (у повному обсязі).

Таким чином, враховуючи зміст та місце норм абз. 2 та 3 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) в їх логічно-послідовному взаємозв`язку у структурі норм ст. 14 цього Закону, вбачається висновок про те, що під великими та середніми підприємства, передбаченими абз 2 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями), маються на увазі або повинні матись на увазі фінансові установи, оскільки зміст наступної норми у структурі даної статті Закону абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) містить посилання на Інші фінансові установи, що належать до мікропідприємств та малих підприємств….

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг від 12.07.2001р. № 2664-III (з наступними змінами та доповненнями) під фінансовою установою цим Законом розуміється юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

В свою чергу, як зазначалось вище, нормою абз. 1 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено наступне коло осіб на яких цим Законом покладено обов`язок оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом.

Так, термін підприємства, що становлять суспільний інтерес запроваджено Законом України Про внесення змін до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо удосконалення деяких положень від 05.10.2017 р. № 2164 (далі Закон України №2164).

Крім того, Законом України № 2164 введено класифікацію підприємств та означені критерії поділу підприємств (окрім бюджетних установ) на мікро-, малі, середні і великі - ч. 2 ст. 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями).

Отже, згідно ст. 1 Закону України №2164, до підприємств, що становлять суспільний інтерес, належать:

- підприємства емітенти цінних паперів, цінні папери яких допущені до біржових торгів;

- банки, страховики, недержавні пенсійні фонди, інші фінансові установи (окрім фінансових установ і недержавних пенсійних фондів, які належать до мікро- і малих підприємств);

- усі великі підприємства незалежно від організаційно-правової форми і форми власності.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) під великим підприємством цим Законом розуміється підприємства, які не відповідають критеріям для середніх підприємств та показники яких на дату складання річної фінансової звітності за рік, що передує звітному, відповідають щонайменше двом із таких критеріїв: балансова вартість активів - понад 20 мільйонів євро; чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - понад 40 мільйонів євро; середня кількість працівників - понад 250 осіб.

Також абз. 1 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) до кола осіб, на яких цим Законом покладено обов`язок оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, також віднесено публічні акціонерні товариства.

Абзацом 1 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) до кола осіб, на яких цим Законом покладено обов`язок оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, віднесено також суб`єкти природних монополій на загальнодержавному ринку, суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про забезпечення прозорості у видобувних галузях від 18.09.2018р. № 2545-VIII (з наступними змінами та доповненнями) під видобувнми галузями спеціальним Законом розуміються …галузі промисловості, пов`язані з геологічним вивченням надр, у тому числі дослідно-промисловою розробкою родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення, виконанням робіт (здійсненням діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції щодо корисних копалин загальнодержавного значення, реалізацією видобутої продукції, транспортуванням трубопроводами вуглеводнів, у тому числі з метою транзиту.

Так, встановлено, що КВП «Краматорська тепломережа» є комунальним підприємством в розумінні ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань КВП «Краматорська тепломережа», комунальне підприємство здійснює наступні види діяльності: 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний); 43.22 монтаж водопроводних мереж, систем опалення та кондиціонування; 49.50 трубопровідний транспорт; 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 33.13 ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування; 33.14 ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель.

Також КВП «Краматорська тепломережа» займає монопольне становище на ринку централізованого опалення, централізованого водопостачання та водовідведення, який обмежено територією здійснення такої діяльності. Територіальними межами ринку послуг з централізованого опалення, централізованого водопостачання та водовідведення є частина міста Краматорська Донецької області, де розташовані тепло, водопровідно- каналізаційні мережі, які знаходяться у володінні та користуванні КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради. Відповідно підприємство не є суб`єктом природних монополій на загальнодержавному ринку.

Таким чином, КВП «Краматорська тепломережа» не вбачається підстав для віднесення підприємства до кола осіб, на яких Законом покладено обов`язок оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, за цим критерієм.

Враховуючи вищенаведене, вбачається, що по жодному з критеріїв, визначених нормами абз. 1 - 3 ч. 3 ст. 14 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями), КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради не відноситься до кола осіб, на яких Законом покладено обов`язок оприлюднення річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом, у зв`язку з чим головний бухгалтер підприємства не може бути суб`єктам адміністративної відповідальності з підстав порушення ними п. 46.2 ст. 46 ПК України у зв`язку з неподанням КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради річної фінансової звітності разом з аудиторським звітом за 2020 рік, граничний термін подання якого закінчився 10.06.2021р.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що досліджені докази свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, та є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, за таких обставин, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності, приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, суд вважає, що за таких обставин провадження в справі слід закрити в зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1, ст. 283 ч. 7 КУпАП судовий збір у випадку закриття провадження у справі не стягується, відноситься за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 164, 253, 284 КУпАП України,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя А.О. Чернобай