Справа № 263/666/21
Провадження № 3/263/594/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Музики Олександра Миколайовича, за участю секретаря Налісної Ю.О., особи, відносно якої складений протокол про адміністратвине правопорушення ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, працюючого приватним підприємцем, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 185 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 січня 2021 року о 10 год. 20 хв. по вул. Фонтанній, 86 у Центральному районі м. Маріуполя Донецької області відмовився та ігнорував виконати наполегливі, неодноразово повторені законні вимоги поліцейського згідно з ч. 6 ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» показати, під час проведення поверхневої перевірки коричневого портмоне, самостійно вміст портмоне, а саме двох зовнішніх карманів, чим вчинив злісну непокору.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що дана подія мала місце 13 січня 2021 року у приміщенні Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, куди його доставили працівники поліції із Жовтневого районного суду м. Маріуполя внаслідок відсутності у нього захисної маски. Так, на вимогу поліцейського ОСОБА_1 дістав з карманів одягненої на ньому куртки та іншого одягу речі, а саме: ключі, шкіряний гаманець коричневого кольору та виклав їх на лавку з боку. Однак працівники поліції почали вимагати, щоб ОСОБА_1 показав вміст гаманця, на що він не погодився та вважав, що фактично проводиться обшук, тому запропонував поліцейським самостійно оглянути вміст гаманця, однак вони безпідставно вимагали у нього показати вміст гаманця, зокрема щоб саме ОСОБА_1 продемонстрував його вміст. За наведених обставин ОСОБА_1 вважав, що в його діях відсутні ознаки непокори вимозі поліцейського.

До матеріалів справи долучений протокол затримання ОСОБА_1 від 13 січня 2021 року, рапорт поліцейського ОСОБА_2 , в якому він описує обставини події, яка мала місце 13 січня 2021 року, у тому числі в Жовтневому районному суді м. Маріуполя, обставини затримання ОСОБА_1 та винесення відносно нього постанови за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а також відеозапис з боді-камер патрульних поліцейських.

Із переглянутого у судовому засіданні відеозапису з боді-камер патрульних поліцейських вбачається, що у коридорі Центрального ВП ГУНП в Донецькій області працівник поліції запропонував ОСОБА_1 показати вміст особистих речей, зокрема одягненої на ньому куртки та спортивного костюму, на що ОСОБА_1 , супроводжуючи свої дії невдоволенням, добровільно дістав з карманів ключі від автомобіля та гаманець коричневого кольору, і поклав ліворуч від себе на лавці. У подальшому працівник поліції виказав вимогу показати вміст коричневого гаманця, на що ОСОБА_1 показав лише відділення для грошових коштів, а у подальшому відмовився відкривати його та демонструвати вміст речей та предметів в інших відділення гаманця , супроводжуючи свої дії висловлюваннями, що «це обшук», «ти не маєш права його проводити без рішення суду», «якщо тобі потрібно, то бери і сам оглядай гаманець» тощо. Працівник поліції ввічливо, декілька разі вказав на необхідність показати вміст закритих кишень гаманця, однак ОСОБА_1 такій вимозі поліцейського не підкорився.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1 3, 5, 6 ст. 34 Закону України «Про Національну поліції» поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу.

Поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

Поверхнева перевірка здійснюється поліцейським відповідної статі. У невідкладних випадках поверхневу перевірку може здійснити будь-який поліцейський лише з використанням спеціального приладу або засобу.

Поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу. Поліцейський при здійсненні поверхневої перевірки має право вимагати відкрити кришку багажника та/або двері салону.

Під час поверхневої перевірки речі або транспортного засобу особа повинна самостійно показати поліцейському вміст особистих речей чи транспортного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 264 КУпАП огляд речей, ручної кладі, багажу, знарядь полювання і лову риби, добутої продукції, транспортних засобів та інших предметів здійснюється, як правило, у присутності особи, у власності (володінні) якої вони є. У невідкладних випадках зазначені речі, предмети може бути піддано оглядові з участю двох понятих під час відсутності власника (володільця).

У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 10 жовтня 2011 року № 1-28/2011 сформований висновок, що відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями. Кодекс передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця (стаття 185). Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Системний аналіз норм КУпАП дає підстави для висновку, що в ньому встановлена відповідальність лише за злісну непокору законній вимозі працівника поліції.

Отже, із досліджених матеріалів адміністративної справи необхідно дійти висновку, що факти відмови ОСОБА_1 від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків і вчинення такої відмови з прямим умислом у повній мірі підтверджується відеоматеріалами, тому вважаються судом доведеними.

Аргументи ОСОБА_1 про те, що він не ухилявся від виконання законної вимоги поліцейського на демонстрування вмісту особистих речей, а саме шкіряного гаманця, та фактичного проведення обшуку, розцінюються судом як мета ухилення від адміністративної відповідальності.

При цьому, положення щодо проведення обшуку (особистого обшуку) особи наведено у ч. 8 ст. 191, ч. ч. 3, 5, 6 ст. 208, ч. 7 ст. 223, ч. 5 ст. 236, ч. 2 ст. 520 КПК України. Обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а поглинається такою дією, як затримання чи обшук житла (Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 цього Кодексу (ч. 3 ст. 208 КПК України). За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження (ч. 5 ст. 236 КПК України)).

У цій же справі працівник поліції не вчинив жодних дій на проведення особистого обшуку ОСОБА_1 , а лише наполегливо, ввічливо та неодноразово повторював вимогу самостійно показати поліцейському вміст коричневого шкіряного гаманця, однак отримав від ОСОБА_1 відмову, виражену в зухвалій формі.

За таких обставин, на підставі викладеного, суд відповідно до положень ст. ст. 251, 252 КУпАП, вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний очевидний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, а його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доведена.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, яке відноситься до грубих адміністративних порушень, пов`язаних з посяганням на встановлений порядок управління, як таке, що безпосередньо підриває авторитет органів державної влади та призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі, невілює зміцнення законності та правопорядку, яке значною мірою залежить від діяльності органів внутрішніх справ по захисту гідності, прав і свобод громадян, державного суверенітету та конституційного ладу України від протиправних посягань; особу правопорушника, який одружений, офіційно працює приватним підприємцем; ступінь його вини; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Ураховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь його вини, суд вважає за необхідне застосувати до нього мінімальне адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 21, 22, 33, 38, 185, 251, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП і накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя О.М. Музика