12.02.2021 227/531/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Левченко А.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Покровського районного управління поліції ВП №1 ГУНП України в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючої продавцем в магазині «Міраж» в м.Добропілля, яка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.44-3 КУпАП України, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2021р. до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Згідно протоколу серії АПР18 №674173 від 30.01.2021 року встановлено, що 30.01.2021 року о 12.00 годині гр. ОСОБА_1 перебуваючи на робочому місці в магазині «Міраж» розташованого в будинку АДРЕСА_2 , здійснювала прийом та обслуговування покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, респіратора або захисної маски, що закриває ніс на рот, чим порушила п.п.14 п.2 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в протоколі про адміністративне правопорушення була повідомлена, що справа буде розглядатись в Добропільському міськрайонному суді Донецької області.

Причини неявки суду повідомлено не було, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином, ОСОБА_1 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, з дотриманням передбачених КУпАП вимог була повідомлена про час та місце розгляду справи, відтак, знала про існування судового провадження відносно неї, разом з тим, жодних дій, направлених на з`ясування стану розгляду справи, не вчиняла, в судове засідання не з`явилась, не надала жодних доказів поважності причин своєї неявки, чим знехтувала своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вказане, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 268 КУпАП, згідно яких при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.44-3 КУпАП, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, вважаю необхідним провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція норми ч.1 ст.44-3 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні правила щодо карантину людей, в даному випадку визначених Постановою КМУ.

Пунктом 2 п.п.14 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 року зазначено, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра; не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, що закривають ніс та рот, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно; не забезпечується централізований збір використаних засобів індивідуального захисту в окремі контейнери (урни).

На підтвердження скоєння правопорушення при викладених вище обставинах надано: протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №674173 від 30.01.2021 року; письмові пояснення гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; рапорт робітника поліції від 30.01.2021 року; постанова ГАБ №830030 від 30.01.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП гр. ОСОБА_2 ; виписка з Єдиного державного реєстру фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; цивільно-правовий договір, який був укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; CD диск.

Досліджуючи надані суду докази, суд вважає, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_1 порушення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суть адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, відповідно до вимог ст.256 КУпАП.

Зокрема, у протоколі зазначено, що гр. ОСОБА_1 , будучи продавцем магазину «Міраж», здійснювала продаж продуктів харчування відвідувачам, покупцям, які були без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме респіратора або захисної маски, що закриває ніс на рот, чим порушила п.2 п.п.14 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року.

Однак, суд звертає увагу на те, що діючою постановою КМУ від 09.12.2020 року №1236, зокрема підпунктом п.п.14 п.2 не передбачена відповідальність фізичних осіб, навпаки обмеження стосуються діяльності суб`єктів господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Уповноваженою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, до матеріалів справи не додано доказів того, що ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання або фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до копії цивільно-правового договору від 22.01.2021 року вбачається, що він укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , отже суб`єктом господарювання у даному випадку є саме ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 найманим працівником.

Згідно ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, а тому суд не може виконувати одночасно функцію дізнання, обвинувачення і правосуддя.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, аналізуючи норми законодавства, письмові докази, суд доходить висновку, що жодного беззаперечного, належного, допустимого доказу, порушення ОСОБА_1 , як суб`єктом господарювання правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених законодавством, матеріали справи не містять, тому суд вважає, що провадження по справі у відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись, статтями 44-3 ч.1, 221, 247, 280, 284, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: А.М. Левченко

12.02.21