Іллічівський районний суд м.Маріуполя
Справа № 264/7838/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 р. м. Маріуполь

Суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Пустовойт Тетяна Валеріївна, розглянувши матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , працюючого водієм КП «МТТУ», що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , за ст.44-3 КУпАП,-

УСТАНОВИЛА:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №134087 від 13.11.2020 року, який надійшов до суду після доопрацювання 19.01.2021 року, ОСОБА_1 13 листопада 2020 року о 14-50 годин, будучі водієм автобусу, виконував регулярні пасажирські перевезення по міському маршруту №12А та на момент зупинки біля будинку №142 по пр.Нікопольському в Кальміуському районі м.Маріуполя у салоні кількість пасажирів перевищувала кількість місць для сидіння, що передбачені технічними характеристиками транспортного засобу, а саме 44 пасажири при 31 місці для сідання, чим порушив п.п.2 п.11, п.п.1 п.12 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року.

ОСОБА_1 надав суду письмові заперечення, в яких вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, не визнав, просив суд закрити провадження у справі, посилаючись на те, що на підставі наказу №211л від 10.03.2020 року він працює водієм автотранспортних засобів в КП «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління». 13.11.2020 року він працював на автобусі «МАЗ-203» державний номерний знак НОМЕР_2 , за маршрутом №12А. Приблизно о 14 годині до автобусу зайшли співробітники поліції, порахували пасажирів та склали на нього протокол, оскільки відповідно до повідомленої вищезазначеними особами інформації, у транспортному засобі, яким він керував, всі сидячі місця були зайняті і кілька пасажирів стояли. Відповідно до інструкції, він, як найманий працівник, зобов`язаний виконувати вимоги посадової інструкції водія, вказівки керівника автоколони, начальника КП «МТТУ», диспетчерів, інших посадових осіб підприємства, а також рішення і розпорядження міської влади та діюче законодавство України. На інструктажі йому доведено до відома розпорядження керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації м. Маріуполя №25 від 12.06.2020 року, за яким дозволено в транспортних засобах, що вміщають понад 70 місць, перевозити пасажирів у кількості, що не перевищує 50% місткості. Це розпорядження є обов`язковим для виконання, його дію продовжено розпорядженням керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації м.Маріуполя №45 від 16.11.2020 року. Технічні характеристики автобусу «МАЗ-203», яким керував ОСОБА_1 , дозволяють здійснювати перевезення пасажирів в кількості до 113 пасажирів. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення працівники поліції заявили, що він порушив вимоги постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року та не прийняли до уваги те, що вказаною постановою відповідальність за дотриманням правил перевезення пасажирів несе перевізник. Зазначив, що він є найманим працівником та як підприємець, який здійснює пасажирські перевезення, не зареєстрований, не є посадовою особою підприємства, не відповідає за організацію перевезень, а тому не може виступати належним суб`єктом правопорушення. Крім того, відповідно до своєї посадової інструкції та правил дорожнього руху, він жодним чином не міг впливати на кількість осіб, яких перевозив у транспортному засобі, оскільки його робоче місце відгороджене від салону, а відповідно до посадових обов`язків він не має права залишати своє робоче місце, крім випадків, прямо передбачених посадовою інструкцією.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

За ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст.23 цього Кодексу).

Доведення вини правопорушника покладається на орган, що складає протокол про адміністративне правопорушення. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.

Разом з тим, як вбачається зі змісту протоколу серії ГП №134087 від 13.11.2020 року, працівники поліції описуючи нормативно-правовий акт, яким заборонено дії, вчинені ОСОБА_1 , посилалися на п.п.2 п.11, п.п.1 п.12 Постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року, однак постановою Кабінету Міністрів України №1100 від 11.11.2020 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. №641» виключено п.11 та п.12 постанови Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020 року.

Таким чином, фабула події адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, не містить чіткого посилання на правові норми, не зазначено в чому саме полягає порушення, а отже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені приписи ст.256 КУпАП.

Диспозиція ст.44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Так, диспозиція зазначеної статті є бланкетною, тобто такою, де закріплюється лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до положень іншого нормативного акта іншої галузі права. Бланкетна диспозиція містить правила поведінки в найзагальнішій формі, відсилаючи суб`єкта реалізації до інших правових норм.

Тобто, посилання на спеціальну норму закону є обов`язковим, та за відсутності посилання на конкретний нормативний акт, яким передбачено правило поведінки та порушене особою, відповідальність не настає.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є демонстрація сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Відповідно до вимог ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази у сукупності між собою, суддя приходить до висновку про те, що достатніх доказів для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, у діях ОСОБА_1 не встановлено, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.44-3, 221, 247, 251, 254, 256, 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Суддя: Т.В. Пустовойт