Дата документу Справа № 325/766/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №325/766/21 Головуючий в 1 інст. Васильцова Г.А.
Провадження №33/807/554/21 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 серпня 2021 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Зубова О.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постановуПриазовського районного суду Запорізької області від 2 липня 2021 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., стягнуто судовий збір.

Згідно з оскаржуваною постановою, 30 червня 2021 року о 17 годині 00 хвилин, на узбережжі Азовського моря, поблизу б/в «Роса» в с. Приморський Посад Мелітопольського району Запорізької області, тобто в межах контрольованого прикордонного району, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», спільно з представниками ВПС «тип С» відповідно до п. 10 ПКМУ «Про прикордонний режим» від 27.07.1998 р. № 1147 неодноразово надали законні вимоги гр. України ОСОБА_1 пред`явити відповідні документи, що посвідчують його особу, проте ОСОБА_1 дані вимоги не виконав. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною Державного кордону України.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що до матеріалів справи не надано жодних доказів порушення ним ст. 23 Закону України «Про державний кордон України» щодо здійснення підходу на водному мотоциклі до берега поза пунктами базування, причалами або пристанями, поблизу б/в «Роса» в с. Приморський Посад, Мелітопольського району, а тому працівники державного прикордонного наряду не мали законних підстав вимагати від нього пред`явлення документів, що посвідчують особу. Вказує, що в протоколі не вказано повні реквізити (модель, назва, серія, номер) технічного засобу за допомогою якого фіксувалося правопорушення. Таким чином, події правопорушення були зафіксовані прикордонним нарядом на переносну відеокамеру, яка працювали не автоматичному режимі, чим порушені вимоги п. 47 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу». Відеодиски № 39 та 42, які були дослідженні судом, не можуть бути визнані належними доказами оскільки здобуті с порушенням вимог закону. Звертає увагу, що ненадання документа, що посвідчує його особу не знаходячись на державному кордоні України, чи виключній (морській) економічній зоні чи в пункті пропуску через державний кордон України, само по собі не утворює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КупАП.

Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі за ч.1 ст.185-10 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Зубова О.В., які підтримали апеляційну скаргу,перевіривши доводи скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП за обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 258186 від 30.06.2021 року (а.с. 3) та визнаних судом доведеними підтверджується:

копією постанови від 30.06.2021 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, письмовими показами свідка ОСОБА_2 (а.с. 13), відеозаписом події (а.с.17).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів порушення ОСОБА_1 ст. 23 Закону України «Про державний кордон України» слід відхилити, оскільки у даному провадженні зазначене порушення закону останньому не інкримінувалося, а тому перевірці не підлягає.

За обставинами викладеними у протоколі ОСОБА_1 інкримінувалося злісна непокора законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною Державного кордону України, за яку передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

З оглянутого відеозапису події вбачається непокора ОСОБА_1 виконати законні вимоги військовослужбовця ДПСУ про пред`явленню відповідних документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 , проте останній заявляє, що в нього такі документи відсутні, в подальшому показує пластиковий паспорт та швидко ховає, намагається втекти від військовослужбовців. Після чого, ОСОБА_1 був затриманий та доставлений до відділу прикордонної служби.

Крім того, відмову ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують його особу підтвердив свідок ОСОБА_2 , у своїх письмових поясненнях, приєднаних до матеріалів справи (а.с. 13).

Отже, сумнівів у достовірності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні даного адміністративного правопорушення апеляційний суд не вбачає.

Посилання щодо відсутності у протоколі повних реквізитів (модель, назва, серія, номер) технічного засобу за допомогою якого фіксувалося правопорушення неспроможні у зв`язку з наступним.

Так, сама по собі відсутність даних про пристрій не може автоматично тягнути за собою недостовірність відео, позаяк жоден доказ не може мати наперед установленої сили.

При цьому, Закон не пов`язує неприйнятність електронного доказу з відсутністю даних про технічний пристрій запису.

Цифровий відеозапис є електронним документом. Це оригінал доказу, який ідентичний усім його цифровим копіям і відображенням. Тому відсутність указівки на технічний засіб не є підставою для висновку про недостовірність інформації, яка зафіксована за допомогою цифрового запису.

Відеозапис зафіксував подію так, як вона відбулась у дійсності та дозволяє ідентифікувати учасників і зіставити інформацію про перебіг подій із нормами права.

Отже, у апеляційного суду відсутні підстави вважати відеозапис змонтованим, а дані недостовірними.

З цього приводу окремо апеляційна інстанція зауважує, що самі події та учасники, зафіксовані на технічному пристрою апелянтом та його представником не оспорюються.

Всі інші доводи, наведені стороною захисту були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Приазовського районного суду Запорізької області від 2 липня 2021 р., якою на ОСОБА_1 накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду М.С. Тютюник