Справа № 569/335/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Рогозін С.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли від Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого керівником Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 05 січня 2021 року головним спеціалістом Відділу регіонального представництва в північних областях Секретаріату Уповноважеонго Верховної Ради України з прав людини, за дорученням Уповноваженого регіональним представником Уповноваженого в Рівненській області Преподобним А.А., до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла скарга ОСОБА_2 щодо порушення її права на інформацію Рівненським регіональним управлінням державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (далі Управління), а саме неправомірної відмови в наданні інформації на запит.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2020 року, ОСОБА_2 звернулася із запитом на інформацію до Управління, в якому просила надати інформацію, а саме:

- копію кредитного договору, що укладений між Управлінням та ОСОБА_3 № 259 від 27.09.2016 року та копію документу, що підтверджує зарахування коштів на рахунок ОСОБА_3 за вказаним договором;

- копію кредитного договору, що укладений між Управлінням та ОСОБА_4 № 279 від 07.05.2018 року та копію документу, що підтверджує зарахування коштів на рахунок ОСОБА_4 за вказаним договором;

- копію кредитного договору, що укладений між Управлінням та ОСОБА_5 № 280 від 13.11.2018 року та копію документу, що підтверджує зарахування коштів на рахунок ОСОБА_5 .

Вказаний запит зареєстрований Управлінням за вхідним номером 377/1/2.3 від 09.11.2020 року.

Лист № 421/2.4 від 13.11.2019 року за підписом керівника Управління ОСОБА_1 , що надійшов у відповідь на запит ОСОБА_2 містив неправомірну відмову в наданні запитуваної інформації. Крім того, в своїй відповіді на запит, керівник Управління не заперечував той факт, що запитувана інформація знаходиться у володінні розпорядника.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939-VI) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939- VI, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є розпорядники інформації, визначені у ст. 13 цього Закону № 2939-VI.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939- VI, розпорядниками інформації для цілей Закону являються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною першою статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію,передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, і також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для убезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМУ № 584 від 29.05.2001 року(далі Положення), Управління є юридичною особою та діє відповідно до Положення про нього і надає пільгові довготермінові кредити, обслуговує ці кредити, забезпечує їх цільове використання та своєчасне погашення. Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Положення, Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву (далі Фонд) є державною спеціалізованою фінансовою установою , що утворена з метою реалізації державної житлової політики , яка використовує кошти державного, місцевих бюджетів та інших джерел, виділених для надання пільгових довготермінових кредитів. Відповідно до абзацу 5 пункту 2 Положення, кредит це кошти, матеріальні ресурси, що надаються відповідно до Положення молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) та придбання житла у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором і підлягають поверненню в порядку і терміни, визначені зазначеним договором. Таким чином, кредити молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво(реконструкцію) та придбання житла видаються, в тому числі, за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону № 2939-VI, не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Крім того, ч. 7 ст. 6 Закону №2939- VI, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом. Разом з цим, відповідь Управління, якою обмежено доступ до публічної інформації, не містить обґрунтування з посиланням на Закону № 2939-IX, що не відповідає встановленим вимогам Закону.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя: 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Всупереч цим вимогам, при наданні відповіді на запит ОСОБА_2 , зазначені положення Закону не застосовувались розпорядником при обмеженні доступу до публічної інформації.

Відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та офіційної інформації зазначеної на офіційному веб-сайті Управління, його керівником є ОСОБА_1 . З огляду на вказане та всупереч вимогам Закону № 2939- VI, керівник Управління не вжив достатніх заходів щодо виконання вимог Закону № 2939- VI та надання інформації на запит ОСОБА_2 , що призвело до неправомірної відмови в наданні інформації, розпорядником якої є Управління.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані з ч. 2 ст. 212-3 КУпАп.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та просив суд звільнити його від адміністративної відповідальності згідно ст. 22 КУпАп, з підстав, викладених у його письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду керівника Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтями 251, 280 КУпАП передбачені фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП доведена належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 05 січня 2021 року, копією скарги ОСОБА_2 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про порушення її права на доступ до публічної інформації від 26.11.2020 року № М-18857.3/20, копією запиту ОСОБА_2 до Рівненського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», копією листа-відповіді Управління, копією листа-запиту Секретаріату Уповновваженого № 35639.4/М-18857.3/20/43 від 28.12.2020 року, копією листа-відповіді Управління № 493/2.4 від 31.12.2020 року.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 КУпАП, оскільки він здійснив неправомірну відмову в наданні інформації.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Чинне законодавство не містить переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють визначити малозначність провини. Є підстави вважати, що це адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадянам.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, встановити чи завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене правопорушення, особу правопорушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Положення ст. 22 КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності. Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом. При розгляді справ та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи характер вчиненого адміністративного правопорушення, фактичні обставини справи, ту обставину, що порушення, зазначені в протоколі усунуто шляхом надіслання копій запитуваних документів ОСОБА_2 на її електронну адресу, а також враховуючи дані про особу, а саме те, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, з метою недопущення подібної поведінки надалі, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку вчинене ОСОБА_1 правопорушення є малозначним, у зв`язку з чим суд вважає за можливе звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, на підставі ст. 22 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду С.В. Рогозін