Справа № 226/3420/21
Провадження № 3/226/1282/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2021 суддя Димитровського міського суду Донецької області Клепка Людмила Іванівна, розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з відділення поліції № 2 Покровського районного управління поліції (м.Мирноград) ГУНП в Донецькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Димитрові Донецької області, не працюючого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , за ст.44-3 ч.1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 09.11.2021 об 11.00 ОСОБА_1 , знаходився у громадському місці біля будинку №20 по вул.Соборна в м.Мирноград Донецької області без документів, що посвідчують особу, чим порушив підпункт 2 п.3 Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та скоїв правопорушення, передбачене частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи під підпис ознайомленим про час і місце судового розгляду при складанні протоколу, не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду суду не надав. Приймаючи до уваги положення ст.268 КУпАП, які не забороняють здійснення судового розгляду у відсутність належним чином сповіщеної особи про місце і час розгляду справи за умови, що від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд у відсутність особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Надавши оцінку протоколу і доданим до нього матеріалам, суд дійшов висновку про неможливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з такого.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно установленої практики ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі Малофєєва проти Росії, рішення від 20.09.2016 у справі Карелін проти Росії), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Частиною першою ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка інкримінується ОСОБА_1 , визначається адміністративна відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма є бланкетною і відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, які є обов`язковими для виконання. Тому відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення, крім суті правопорушення, зазначається нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який було порушено, свідчить про неконкретність обвинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Як слідує зі змісту протоколу ВАВ №462047 від 09.11.2021, в вину ОСОБА_1 ставиться порушення підпункту 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 03.12.2020, який на час складання протоколу не діяв, оскільки був виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України №611 від 16.06.2021.

Частиною першою статті 58 Конституції України закріплено положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Застосування зворотної дії в часі законів та нормативно-правових актів передбачено лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права і узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (ст. 15) та Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст. 7).

Отже, посилання в протоколі на неіснуючий п.п.2 п.3 постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 03.12.2020 є неправомірним.

Згідно вимог ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення. Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, зокрема визначати іншу норму аніж ту, що вказана в протоколі, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і неминуче призведе до порушення права особи на захист.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.7, 9, 247, 251, 279, 280, 283-285 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Л.І.Клепка