Справа № 196/1143/21
№ провадження 3/196/517/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Руснак А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, фізична особа-підприємець та продавець, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої в АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 ч.1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії АПР18 № 170910 від 12.11.2021 року, 12 листопада 2021 року о 16.00 годині, гр. ОСОБА_2 , будучи директором магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а по сумісництву продавцем, який розташований в смт Царичанка по вул.Царичанська, 73, здійснювала торгівлю не продовольчими товарами, а саме: сантехнікою, не маючи дійсного ПЛР тесту або сертифікату про повний курс вакцинації (зелений сертифікат), чим порушила Постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 року.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явиласяя, однак подала до суду письмові пояснення, згідно яких вину в інкримінованому їй правопорушенні не визнала та пояснила, що торгівлю не здійснювала, та на той час мала довідку про вакцинацію першою дозою 30.10.2021, наступна вакцинація була призначена на 26.11.2021.

Дослідивши матеріали справи, докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що справа про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 підлягає закриттю з наступних підстав:

Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція зазначеної статті є бланкетною та відсилає до інших нормативно-правових актів, а саме до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами та доповненнями.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

ЄСПЛ у справах «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії», сформулював позиції, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Отже, ст.44-3 КпАП України за своїм змістом є нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.44-3КпАП України більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно вимог ст.256 КпАП України в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Однак, при складанні стосовно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення не було дотримано вказаних вимог закону, а саме: не зазначено, яку конкретну норму Постанови Кабінетів Міністрів України № 1236 порушила ОСОБА_2 , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1ст.44-3КпАП України.

Протокол про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, а тому складений стосовно ОСОБА_2 протокол серії АПР18 №170910 від 12.11.2021 не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3КпАП України.

Крім того, у протоколі не вказано місце вчинення правопорушення, а лише зазначено місце розташування магазину, власником якого вона є.

Також, до матеріалів справи не долучено доказу, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, тобто є суб`єктом господарювання та відповідно, що є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.

Крім цього, не надано пояснень свідків, які були відвідувачами вказаного магазину цього дня, натомість в протоколі зазначено про їх відсутність.

При цьому, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 здійснювала торгівлю, проте жоден доданий до протоколу про адміністративне правопорушення доказ не містить відомостей про те, що магазин приймав відвідувачів і така обставина визнається судом недоведеною.

Згідно положень КпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вказані обставини та беручи до уваги, що в судовому засіданні не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП України, що інкриміновано ОСОБА_2 суд вважає за необхідне дану адміністративну справу закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 44-3 ч.1, 247 ч.1 п.1, 279, 280, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня її винесення апеляційної скарги.

Суддя: А.І. Руснак