24.02.2021 Справа № 756/2051/21
Справа номер 756/2051/21
Провадження номер 3/756/1809/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції ГУ НП в місті Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка працюює в кафе«WeCafe», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає з адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2021 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 333041, складений 12 січня 2021 року ст. ДОП Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції в місті Києві Вітюком В.В.

У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 12 січня 2021 року о 14 год. 00 хв. за адресою: м.Київ, пр. Героїв Сталінграда, 6, корп. 4, ОСОБА_1 перебуваючи на робочому місці адміністратора закладу «WeCafe», допустила в приміщення відвідувачів, чим порушила вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року. Своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КпАПУкраїни.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнала свою вину у скоєному адміністративному правопорушенні, зазначила, що протокол складений з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки в протоколі не конкретизовано, вимоги якої саме норми постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року порушено. Також зазначила, що працює менеджером з постачання товару, а не адміністратором закладу, як зазначено в протоколі. Враховуючи те, що не являється посадовою особою суб?єкта господарювання, а лише є найманою особою і не уповноважена забезпечувати виконання постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року та вирішувати питання режиму роботи закладу просила закрити провадження у справі.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова протии України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін протии Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальномупроцесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 333041 від 12 січня 2021 року, судя встановив наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44-3 КпАПУкраїни встановлена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Отже диспозиція вказаної норми є банкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, вимоги якого порушені, є обов`язковою.

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення віді нфекційних хвороб.

Стаття 1 указаного Закону визначено карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За приписами ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них.

Судом встановлено, що протокол складено із порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки працівники поліції, описуючи нормативно-правовий акт, яким заборонено дії, вчинені ОСОБА_1 не зазначили конкретного посилання на частину та пункт нормативно-правового акту, який встановлює певну заборону. Таким чином, фабула події адміністративного правопорушення, викладена в протоколі, не містить чіткого посилання на правові норми.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовуюсь при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейськоїконвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику ЄСПЛ у справах "Лучанінова протии України", "Малофєєва проти Росії", суд, повинен виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім та не вправі самостійно змінювати на шкоду особи формулювання адміністративного правопорушення. Відповідне формулювання слід вважити по суті викладенням обвинуваченням у вчиненніадміністративногоправопорушення, винуватість у вчиненні якого має бути доведеною не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, також не має право самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Норма ч. 1 ст. 44-3 КпАП України потребує обов`язкової вказівки про конкретну заборону відповідного пункту (підпункту) нормативно-правового акту, якиму становлюється правила карантину самеякі порушила особа щодо якої складено протокол про адміністративнеправопорушення.

Частина 1 ст. 7 КУпАПпередбачає, щоніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

У протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не міститься відповідного пункту (підпункту) нормативно-правового акту, яким установлюється правила карантину якісаме вона порушила, як і не зазначене місце вчинення правопорушення.

Суд не наділений повноважень, перебираючи на себе опис вчиненного правопорушення, трактувати його на користь обвинувачення, вказуючи та відшукуючи яку норму діючого законодавства, порушила особа, що притягується до відповідальності.

Статтею 62 КонституціїУкраїни, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар протии Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В протоколі відсутні відомості про конкретну заборону відповідного пункту (підпункту) нормативно-правового акту, яким установлюється правила карантину які порушила ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості перевірити їх достовірність та в свою чергу склад інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відсутність події адміністративного правопорушення означає, що діяльність (дія чи бездіяльність) особи не може розцінюватися як правопорушення, тобто відсутній сам факт правопорушення. У свою чергу, склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивнихо знак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означа євідсутність складу в цілому.

На підставівикладеного, керуючись п. 1 ст. 247, 283-284 КпАП України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України стосовно ОСОБА_1 з підстав ч. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.С. Шролик