Справа № 219/81/21
Провадження № 3/219/277/2021
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2021 року Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Фролова Н.М., за участю секретарів судового засідання Дубаніної О.В., Архипенко К.П., Припростої-Черняк О.О., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріал, який надійшов з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луцьк, громадянина України, командира кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України провадять свою діяльність на засадах вірності конституційному обов`язку та військовій присязі; верховенства права, законності та гуманності, поваги до людини, її конституційних прав і свобод; виховання військовослужбовців на патріотичних, бойових традиціях Українського народу, додержання військової дисципліни.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Під час проходження військової служби за контрактом лейтенант ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут ВС) зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до вимог ст. 49 Статуту ВС, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.66 Статуту ВС, командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Відповідно до вимог ст. 119 Статуту ВС, командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті). Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Відповідно до вимог ст. 120 Статуту ВС, командир взводу (групи, башти) зобов`язаний: підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності; постійно вдосконалювати свої фахові й методичні навички, подавати підлеглим приклад зразкового виконання військового обов`язку; знати військове звання, прізвище, ім`я та по батькові кожного підлеглого, число, місяць і рік народження, віросповідання, ділові та морально-психологічні якості, захоплення, рід занять перед військовою службою, родинний стан, адресу батьків (рідних), успіхи й недоліки на службі, постійно вести індивідуальну роботу з виховання, складати іменний список особового складу взводу (групи, башти); виховувати особовий склад взводу (групи, башти) в дусі поваги до військової служби, набутого фаху, бережливого ставлення до озброєння, бойової техніки й майна взводу (групи, башти); неухильно стежити за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни у взводі (групі, башті), їх зовнішнім виглядом, виконанням правил носіння військової форми одягу, правильним припасуванням спорядження, обмундирування, взуття та за додержанням правил особистої гігієни; піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань, дбати про їх здоров`я, вживати заходів для його зміцнення; постійно вдосконалювати фізичну тренованість особового складу .

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №327 від 27.12.20, до несення служби в добовому наряді на 28.12.20 начальником варти було призначено лейтенанта ОСОБА_1 .

Проте, лейтенант ОСОБА_1 , будучи в прямому підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_1 , достовірно знаючи про необхідність заступити до добового наряду 28.12.20 начальником варти відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №327 від 27.12.20 р., який був доведений йому приблизно в період часу з 12-30 до 13-00 години 27.12.20 р. та повторно близько 16-00 години 27.12.20 р., останній проігнорував наказ та 28.12.20 до добового наряду заступати відкрито відмовився, що свідчить про відмову від виконання законних вимог командира лейтенантом ОСОБА_1 в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні 12.01.2021 року ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав, та пояснив, що він щиро кається, але зазначив, що ознайомившись з протоколом № 0027, він побачив деякі невідповідності. Наказ йому було доведено начальником штабу майором ОСОБА_2 о 12-31 годині в месенджері телеграм, в нього є скріншот. Приблизно о першій годині дня він зателефонував йому попросив замінити його у зв`язку з низкою причин, так як він виконував обов`язки командира роти вогневої підтримки на той час, а також отримав в той день декілька поганих новин і трохи його психологічний стан був в поганому стані, але йому сказали, що тільки він. Користуючись указом Міністра оборони України від 24.10.2016 року з внесеними змінами Інструкція про несення служби в збройних силах України, виявив низку правопорушень, пунктів, а саме ст.7 ч.2. О 09.00 годині майор ОСОБА_2 йому не дзвонив. Повторно об 11.00 годині йому цей наказ не доводили, в письмовій формі йому теж його не доводили, витягу з наказу він не бачив, тільки в телеграмі і все. Отримав повідомлення і передзвонив, в телефонному режимі, здзвонились з начальником штабу, хто кому дзвонив не пам`ятає, о 16.00 годині також ніхто не повідомляв, відбулась розмова з військовою частиною 27.12.2020 року приблизно о десятій вечора, можливо о дев`ятий. В судовому засіданні 17.02.2021 року ОСОБА_1 винним себе не визнав, зокрема, з вищевказаних підстав, а також невідповідності показань свідків, крім того, якщо б щось трапилось під час добового наряду, то він би ніс за це відповідальність.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши докази, суддя приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 172-10 КУпАП передбачено, що відмова від виконання законних вимог командира (начальника) - вчинена в умовах особливого періоду, тягне за собою накладення штрафу від ста сорока п`яти до двохсот вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до десяти діб.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Положеннями ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, зокрема: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України, відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Таким чином, на теперішній час в державі продовжує діяти особливий період.

Положеннями статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншими законодавством України та додержуватись Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

Положеннями статей 28, 29, 30, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Положеннями статей 11,16,35,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати ОСОБА_3 своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Положеннями статей 29,30,31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», а саме, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а його вина підтверджена:

-протоколом про адміністративне правопорушення ДНК-2 № 0027 від 03.01.2021 року;

-витягом з наказу №147 від 18.07.2019 року командира військової частини НОМЕР_1 ;

-витягом з наказу №185 від 02.09.2019 року командира військової частини НОМЕР_1 ;

-витягом з наказу №327 від 27.12.2020 року командира військової частини НОМЕР_1 , відомості щодо оскарження ОСОБА_1 цього наказу відсутні;

-рапортом Заступника начальник штабу військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2020 року з якого вбачається, що лейтенант ОСОБА_1 призначений начальником варти о 09-00 годині 28.12.2020 року не з`явився на інструктаж та розвід варти, замість нього заступив начальником варти лейтенант ОСОБА_4 ;

-актом службового розслідування, з якого вбачається, що неправомірні дії лейтенанта ОСОБА_1 полягають у порушенні вимог ст. 11,16,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду, тобто вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

-витягом з наказу №498 від 30.12.2020 року командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування;

-витягом з наказу №499 від 30.12.2020 року командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування;

-роздруківкою скриншоту з переписки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у месенджері;

-показаннями свідка ОСОБА_6 , допитаного в судовому засіданні, який надав показання про те, що він був присутнім 27 грудня 2020 року в неділю, при телефонній розмові командира військової частини підполковника ОСОБА_7 , він чув те, що говорив командир. Це було близько 16 години, він запитав чому ОСОБА_1 відмовляється заступати начальником варти, що відповів ОСОБА_1 він не чув, але він почув, що командир перейшов на офіційну мову, а саме «…пане лейтенанте, я вам наказую, завтра 28 числа заступити на варту». Розмова була трохи емоційною, командир кілька разів це повторював … «я вам наказую заступити на варту». ОСОБА_1 28 грудня 2020 року повинен був заступити начальником варти, о 09.15 годині йому треба було бути в штабі. Він був присутнім при одній телефонній розмові близько 16 годині. Йому відомо, що перед цим була телефонна розмова начальника штаба ОСОБА_2 теж з ОСОБА_1 , присутнім він не був при цій розмові, про це йому розказав сам ОСОБА_2 . Після телефонної розмови командир дав вказівку йому готовити резерв на всякий випадок. 28.12.2020 року на 09.15 год. ОСОБА_1 не з`явився;

-показаннями свідка ОСОБА_8 , допитаного в судовому засіданні, який надав показання про те, що 27.12.2020 року близько 16.00 години командир частини підполковник ОСОБА_7 віддав усний наказ по телефону лейтенанту ОСОБА_1 про те, що він заступає начальником варти. Перший наказ був командира частини, далі наказ начальника штабу. В неділю 27.12.2020 року близько 16 години командир частини довів цей наказ ОСОБА_1 , а в понеділок додатково начальник штабу цей наказ продублював. Зранку майор ОСОБА_9 доводив цей наказ в його присутності, це було в той час коли ОСОБА_1 повинен був заступити в караул, це був понеділок 28 грудня 2020 року. Командир частини доводив наказ 27.12.2020 року в 16.00 годині та 28.12.2020 року зранку майор ОСОБА_9 також дзвонив ОСОБА_1 ;

-показаннями свідка ОСОБА_2 , допитаного в судовому засіданні, який надав показання про те, що в неділю 27.12.2020 року о 13.00 год. були службові обставини, внаслідок яких він був змушений замінити людину, яка заступає начальником варти, тобто перепризначити начальника варти який заступав в понеділок. Його рішенням був призначений лейтенант ОСОБА_1 . Спочатку усним рішенням, в зв`язку з поломкою військового зв`язку було доведено мобільним телефоном, приблизно о 12.30 год., спочатку месенджером, потім ОСОБА_1 перетелефонував йому особисто. Він сказав, що відмовляється виконувати наказ, але командир військової частини сказав в наказі по частині прописати що він на наступний день заступає начальником варти і шукати заміну, але в наказі був прописаний саме він. Шукати іншого на всякий випадок. Письмовий наказ до виконавця не доводиться. В нього з ОСОБА_1 відбулась телефонна розмова приблизно о 12.30 -13.00 годині, він повідомив, що призначив ОСОБА_1 начальником варти і йому слід прибути до КСП батальйону о 08.00 годині ранку. На що ОСОБА_1 відповів, що в наряд заступати не буде. Відмовився виконувати цей наказ. Наказ довів один раз, почув відмову і все, далі розмовляв командир підполковник ОСОБА_7 . Останній йому говорив, що розмовляв з ОСОБА_10 , але чи особисто чи по телефону йому не відомо. Розмова була щодо відмови виконання наказу, більше нічого не казав. Вказує, що наказ повинен бути доведений за три доби. Людина, яка планувалась в наряд не змогла піти, тому призначили ОСОБА_1 . Несвоєчасно попереджається людина через хворобу або якісь інші обставини. Головне щоб людині було доведено наказ. В ніч напередодні того, як заступати, людина не повинна залучатись ні до робіт, ні до занять, головне щоб це порушено не було. ОСОБА_1 нікуди не залучався перед цим нарядом. Було доведено наказ 27.12.2020 року о 12.30 13.00 годині. Вони розміщені в польових умовах, а не стаціонарно. Спочатку був усний наказ, потім в цей же день письмовий. Наказ підписує командир - ОСОБА_7 . Накази можуть бути доведені усно, письмово, з використанням технічних засобів зв`язку;

-показаннями свідка ОСОБА_7 , допитаного в судовому засіданні, який надав показання про те, що він є командиром військової частини НОМЕР_1 . Він прибув в пункт постійної дислокації військової частини до КСП батальйону та начальник штабу майор ОСОБА_2 повідомив його про те, що командир взводу, який повинен заступати, відмовився заступати на варту. Він передзвонив лейтенанту ОСОБА_1 намагався його переконати, але він відмовився виконувати наказ. Наказ був його командира військової частини, всі накази підписує командир військової частини. ОСОБА_2 прийняв рішення призначити начальником варти Хомулка. Накази затверджує він, командир військової частини. В той же день в 15.00 год. вже був письмовий наказ. Він видав наказ, спочатку він був усним, ОСОБА_11 зателефонував ОСОБА_12 та повідомив його що він буде заступати начальником варти, на що останній відмовився, потім він приїхав до КСП батальйону та йому доповів ОСОБА_2 , що ОСОБА_12 відмовився виконувати наказ, потім він перетелефонував ОСОБА_12 за цей наказ, і він відмовився. Це відбувалось з 13.00 год. до 14.00 год. ОСОБА_2 йому не повідомляв о котрій годині він повідомив ОСОБА_12 про цей наказ. Він не пам`ятає о котрій годині він особисто телефонував ОСОБА_12 . Він цей наказ видав. ОСОБА_2 не може видавати накази, саме він підписує накази командир військової частини. Саме так і було як казав ОСОБА_2 , але рішення і наказ то є різні речі. Бажано повідомляти особу про наряд за добу, щоб вона не притягувалась до завдань. Він не пам`ятає, що ОСОБА_13 йому казав, чому відмовляється виконувати наказ.

Суддя не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , оскільки вони спростовуються дослідженими в судовому засіданні вищевказаними доказами і розцінює його їх як бажання уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, а також враховуючи обставини вчинення вищевказаного правопорушення, вважаю за необхідне призначити йому стягнення у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, що буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним в майбутньому нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись статтями 33, 172-10 ч.2, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста сорока п`яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 /дві тисячі чотириста шістдесят п`ять /гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 /чотириста п`ятдесят чотири/ гривні 00 копійок.

На постанову до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області може бути подано апеляцію протягом 10 днів з дня її винесення.

Встановити строк для ознайомлення з повною постановою суду 16-50 година 18.02.2021 року.

Суддя Н. М.Фролова