Провадження № 3/742/1286/21
Єдиний унікальний № 742/4532/21
Постанова
03 грудня 2021 року м. Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Прилуцького районного відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів не працюючого,
за ч.1 ст.173-2 КУпАП,
25 листопада 2021 року на адресу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Справу призначено до судового розгляду на 29 листопада 2021 року.
Згідно письмової заяви ОСОБА_1 просив розгляд справи відкласти на іншу дату у зв`язку з неможливістю його захисника прийняти участь в судовому засіданні.
Справу відкладено до 02 грудня 2021 року.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Халдай Д.І. обставини викладені в протоколі категорично заперечили, просили суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При цьому ОСОБА_1 в судовому засіданні факт насилля не визнав та пояснив що насправді мало місце непорозуміння між ним та дочкою. Підтвердив, що 05 вересня 2021 року близько 22 год. перебуваючи вдома в стані алкогольного сп`яніння у нього виник конфлікт з дочкою на побутовому грунті. Зокрема, дочка не хотіла роботи домашнє завдання, та хотіла залишити в квартирі собаку. Дійсно вживав алкоголь бо була дуже напружена обстановка. Дочка розізлилася на нього та викликала швидку ніби то у зв`язку з ударом ногою в живіт, хоча такі дії він не вчиняв. Як і не виражався нецензурною лайкою та не ображав дочку. Протокол підписав не читаючи, пояснення в протоколі написав, бо боявся що в дочки можуть буди проблеми із хибним викликом швидкої. Тому і взяв на себе вину. Письмові пояснення наявні в матеріалах справи особисто не писав, підписав не читаючи. Крім того, захисник просив врахувати, що протокол має виправлення щодо дати правопорушення, і даних виправлень немає в примірнику ОСОБА_1 .
Допитаний в якості свідка поліцейський ОСОБА_2 дав показання, що на лінію 102 надійшло повідомлення про те, що до лікарні доставлена дівчина з тілесними ушкодженнями. Прибули разом з інспектором ОСОБА_3 в лікарню, поблизу ліфту стояв ОСОБА_1 , в кабінеті проходила огляд дівчина. ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, пояснював, що під час конфлікту наніс удар ногою в живіт своїй дочці. Свідок проводив його огляд на стан сп`яніння приладом Драгер, результат стан алкогольного сп`яніння. Письмові пояснення відбирав інспектор ОСОБА_3 . Свідок був присутній при опитуванні ОСОБА_3 особи та чув його пояснення. З дівчиною не спілкувався, лише бачив, як вона проходила огляд, при цьому трималася за живіт.
Свідок ОСОБА_4 , цивільна дружина ОСОБА_1 та мати неповнолітньої потерпілої в судовому засіданні дала показання, що між її чоловіком та дочкою виник конфлікт на побутовому грунті з приводу травмованої собаки. Під час сварки між ними, вона перебувала у ванній кімнаті, коли вийшла приїхала швидка, спочатку не могла зрозуміти чому, потім дізналася, що викликала її дочка у зв`язку з підвищеним тиском. Дочку оглянули та повезли в лікарню. В лікарню поїхав саме чоловік. Коли приїхав сказав що все добре, дочка сказала неправду. 06 вересня 2021 року забрали дочку з лікарні. Дочка їй розповідала, що дуже перенервувалась, оскільки хвилювалася за собаку. Дочка також переймалася за телефон бо батько забрав телефон, оскільки вона була покарана, бо напередодні повернулася до дому із запізненням не о 22 год., а о 22 год. 30 хв. В таких випадках батьки забирають телефон та декілька тижнів дитина сидить вдома.
Допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 , в присутності законного представника матері ОСОБА_4 та представника органу опіки та піклування ОСОБА_6 дала показання, що в неї виник конфлікт з батьком з приводу травмованої собаки, хотіла її залишити, а батько не дозволяв. У зв`язку з цим батько вирішив її покарати її та забрав телефон. Тому вона вирішила помститися батьку та викликала швидку і повідомила, що він її вдарив в живіт. Підтвердила, що у неї піднявся тиск. Батько дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння, бо дуже переймався собакою. Робив їй зауваження, казав покласти телефон, тиску на неї не чинив. Таку поведінку та неправдиві повідомлення пояснює хвилюваннями за долю собаки. Повідомила, що в школі вчителі та психологи після цієї ситуації почали втручатися у життя її сім`ї та її особисте життя. Не хоче розмовляти з ними з приводу даної ситуації. З батьком в них гарні відносини. Алкоголь батько вживає рідко, на свята. Повідомила, що повністю забезпечена батьками одягом та харчуванням.
Крім того, представник органу опіки та піклування ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, в зв`язку із даною ситуацією була створена комісія за участю центру муніципальної комісії, психолога, заступника служи у справах дітей, представника ювенальної превенції для проведення обстеження умов проживання дитини та проведення бесіди з батьками, проте батьки категорично відмовилися впускати до житлового приміщення, спочатку сказали, що в них не має часу та будуть наймати адвоката, в подальшому відключили телефон, і зв`язатися з ними не можливо.
Свідок начальник сектору ювенальної превенції ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання, що 05 вересня 2021 року до Прилуцького відділення поліції з лікарні надійшло повідомлення що звернулася неповнолітня ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що вдома під час побутової сварки батько вдарив ногою в живіт. На виклик виїжджали працівники ГРПП, дівчина підтвердила що батько її вдарив в живіт. 08 вересня 2021 року до неї прийшли ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , яких свідок опитала. Дівчина пояснила, що 05 вересня 2021 року батько перебував в стані алкогольного сп`яніння та під час сварки на побутовому грунті вдарив її в живіт. Батько ці обставини підтвердив. В зв`язку з цим і був складений протокол за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім того, повідомила, що зі служби у справах дітей зателефонували та повідомили, що із школи надійшло до служби повідомлення про те, що в сім`ї відбуваються автоматичні негаразди, сварки і можливо домашнє насильство. Коли служба, центр, школа і поліція прийшли до Непомящих, до квартири їх ніхто не впустив. Виправлення дати вчинення адміністративного правопорушення в протоколі було вчинено в присутності ОСОБА_1 . З протоколом ОСОБА_1 ознайомився, його підписав. Власноручно написав письмові пояснення і підтвердив обставини, викладені у протоколі.
Працівник поліції Сизенцов Д.С., який викликався в якості свідка в судові засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином.
Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, показання свідків, потерпілої, пояснення представника органу опіки та піклування, всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 КУпАП).
Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачено наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.
Тобто згідно вказаної норми закону, обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, тобто умисне вчинення домашнього насильства. Виходячи з пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року N 2229-VIII, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, під домашнім насильством, умисним вчиненням діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, розуміють не лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, а і інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
У справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.
В ході розгляду справи судом досліджено наступні письмові докази:
-протокол про адміністративне правопорушення від 08 вересня 2021 року серії ГП №103816, згідно якого судом встановлено, що 05 вересня 2021 року близько 22 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство відносно своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме вдарив ногою в живіт та ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному або психічному здоров`ю. Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 ознайомився із змістом протоколу, отримав його копію, що підтверджується його підписом. Надав письмові пояснення: «С протоколом згоден, вину визнаю». Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП;
- рапорт інспектора Прилуцького районного відділу поліції Загуменного А.С. про отримання 05 вересня 2021 року о 22 год. 30 хв. повідомлення зі служби 102 про те, що 05 вересня 2021 року о 22 год. 29 хв. до Прилуцької ЦМЛ в приймальне відділення по ШМД поступила ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з діагнозом тупа травма живота. Обставини: вдома близько 22 год. вдарив батько. Знаходиться в лікарні, буде відпущена. За результатом відпрацювання опитано учасників події. На ОСОБА_1 складено постанову про адмінправопорушення за ч.1 ст.178 КУпАП. ОСОБА_9 надано медичну допомогу;
-письмові пояснення ОСОБА_1 від 05 вересня 2021 року, опитаного інспектором Сизенцовим Д.С., згідно яких ОСОБА_1 пояснив, що 05 вересня 2021 року близько 21 год. 30 хв. виник конфлікт з дочкою Непомящою Ліндою, внаслідок чого вдарив її випадково ногою в живіт. Мається запис «З моїх слів записано вірно та мною підписано» та підпис ОСОБА_1 ;
-письмові пояснення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрані начальником СЮП Кузьменко Т., в присутності ОСОБА_1 , згідно яких неповнолітня пояснила, що 05 вересня 2021 року близько 22 год. перебувала за місцем свого проживання зі своїми батьками. В неї виник словесний конфлікт з батьком, в результаті чого батько вдарив її ногою в живіт. Після чого викликала швидку медичну допомогу. Батько перебував в стані алкогольного сп`яніння. Раніше подібних конфліктів не було, тілесних ушкоджень не має;
-Виписка з медичної карти стаціонарного хворого №5167 від 06 вересня 2021 року, згідно якої ОСОБА_8 перебувала у стаціонарі з 05 вересня 2021 року по 06 вересня 2021 року. Повний діагноз: тупа травма живота без пошкодження внутрішніх органів, забій черевної стінки. Короткий анамнез: хвора поступила в ургентному порядку до КНП «ПМЦЛ» з тупою травмою живота, вважає себе хворою, коли отримала травму живота (удар в живіт), було проведено до обстеження та виключено ушкодження внутрішніх органів…В задовільному стані хвору виписано зі стаціонару для подальшого амбулаторного лікування. Рекомендації: нагляд хірурга поліклініки за місцем проживання.
Судом також досліджено позитивну характеристику ОСОБА_1 за місцем проживання від 22 вересня 2021 року та характеристику Непомящої Лінди з навчального закладу від 27 вересня 2021 року щодо участі батьків у вихованні та навчанні дитини та часті пропуски занять за сімейними обставинами.
При цьому суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 щодо визнання своєї вини під час складення протоколу працівниками поліції, як намагання захистити дочку від відповідальності за хибний дзвінок на лінію 103 та сприймає таку позицію як захисну версію з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Суд критично відноситься і до показань свідка ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_5 , які містять суперечності і розбіжності як між собою, так і не узгоджуються з показаннями інших свідків та матеріалами справи.
При цьому суд враховує, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спірного питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини.
При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Так, домашнє насильство вчиняється як правило приховано від очевидців. Тому позицію сім`ї Непомящих суд сприймає як захисну, розраховану на приховування проблем, які виникли в їх родині.
При цьому суд враховує, що 05 вересня 2021 року ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Його дочка ОСОБА_11 була у збудженому стані, знервована, хвилювалася, мала підвищений тиск не притаманний підліткам..здійснила особисто дзвінок на лінію 103 щодо надання медичної допомоги та в лікарні трималася за живіт. Зі слів матері збрехала лікарям, щоб не бути вдома та відпочити в лікарні…Хоча начебто хвилювалася за травмовану собаку та переймалася за її долю. Два дні перебувала на стаціонарному лікуванні та виписана з діагнозом тупа травма живота без ушкодження внутрішніх органів, забій черевної стінки. Рекомендовано нагляд хірурга поліклініки за місцем проживання.
На момент розгляду справи в суді, є звернення зі школи де навчається ОСОБА_8 до служби у справах дітей що в сім`ї відбуваються автоматичні негаразди, сварки і можливо домашнє насильство.
При цьому, суду не зрозуміла позиція батьків з приводу відсутності співпраці як зі службою у справах дітей так і з ювенальною поліцією щодо розв`язання ситуації, яка трапилася в їхній родині.
За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».
При цьому ст.55 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) передбачає, що розслідування або судові переслідування щодо правопорушень, в тому числі й щодо фізичного насилля не повинні залежать повністю від заяви або скарги, поданої жертвою, і щоб процедури могли продовжуватися навіть у разі, якщо жертва забирає свою заяву чи скаргу.
Верховний Суд у Постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 647/1931/19 зазначив у т.ч., що хоча Стамбульська Конвенція до цього часу Україною не ратифікована, однак пряме посилання на неї в законі зобов`язує Суд при визначенні «домашнього насильства» приймати до уваги не лише національне законодавство, але й положення цієї Конвенції.
За таких обставин забезпечення якнайкращих інтересів дитини, розвиток її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, є надзвичайно важливим.
За встановлених обставин справи, дослідивши письмові докази, показання свідків та пояснення представника органу опіки та піклування, судом встановлено, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої, тобто домашнє насильство, оскільки вищезазначені факти його вини знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд врахувавши характер і спосіб вчиненого адміністративного правопорушення, його особу, ступінь вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, приходить до переконання, що застосування штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а головне запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Твердження ОСОБА_1 про те, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП йому не були роз`яснені, чим було порушено його право на захист, є безпідставними, оскільки у протоколі про притягнення до адміністративної відповідальності наявний його підпис про ознайомлення з протоколом та роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також в ньому міститься власноручне пояснення особи правопорушника, по суті адміністративного порушення, де зазначено про те, що він з протоколом згодний, вину визнає.
Посилання ОСОБА_1 про те, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності є неналежним доказом через виправлення не заслуговують на увагу, адже не спростовують висновків про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку оформлення протоколу працівниками поліції ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Згідно ст.40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.1ст.173-2, 221, 283-285, 294, 321 КУпАП, суд
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 454 грн. 00 коп.
В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення стягується подвійний розмір штрафу визначеного у постанові суду.
Постанова суду може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА