ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1580/21 Головуючий суддя І інстанції Оболєнська С. А.
Провадження № 33/818/1215/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 адвоката Коротуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Коротуна В.І. на постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1972 року народження, громадянин України, мешканець м. Чернівці,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк сім діб.

Постановою встановлено, що 05 квітня 2021 року о 18.20 год. старший солдат ОСОБА_1 , перебував на території польового табору військової частини НОМЕР_1 в м. Чугуїв Харківської області в нетверезому стані, що вчинено в умовах особливого періоду.

Не погодившись з таким рішенням суду захисник Коротун В.І. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що в матеріалах справи немає доказів того, що ОСОБА_1 раніше притягувався за цією статтею, а тому немає повторності в його діях. Також зазначає, що доказів того, що 05 квітня 2021 року на території України діяв особливий період в матеріалах справи немає Зазначає, що ОСОБА_1 05 квітня 2021 року не перебував на території військової частни.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Коротун В.І. пояснив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте останній узгодив з ним свою правову позицію та просив суд апеляційної інстанції розглянути апеляційну скаргу без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 286 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника без участі ОСОБА_1 , однак з обов`язковою участю апелянта - захисника Коротуна В.І.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи захисника Коротуна В.І., який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої захисником Коротуном В.І. апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах поданої скарги.

відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення(арк. 3),

05.04.2021 року о 18.20 год. Харківська область м. Чугуїв військовий полігон військової частини НОМЕР_2 , розташування (польовий табір) військової частини НОМЕР_1 , перебував на території військової частини НОМЕР_1 в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

З відомостями цього протоколу парі нога ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також власноручні письмові пояснення.

Належить взяти до уваги і те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Аналізуючи власноручні пояснення, які ОСОБА_1 навів у протоколі об`єкивно вбачається, що він визнав свою вину та зазначив, що в подальшому намагатиметься такого не повторювати.

Суд першої інстанції притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності саме за те, що він перебував на території військової частини у нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Тобто, ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в постанові судді не визначено, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за вчинення ним правопорушення за ст. 172-20 КУпАП повторно протягом року, що об`єктивно спростовує такі доводи апелянта.

Крім того, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, на території України оголошено про проведення часткової мобілізації.
Тобто з 17.03.2014 року на території України запроваджений особливий період.
Відділом правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України листом від 20 жовтня 2016 року № 316/1/906 надано роз`яснення щодо тривалості дії особливого періоду, в якому поінформовано про наступне.
Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас, зазначеним Законом передбачено такий захід, як демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 зазначеного Закону рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною Радою України приймає Президент України.
Указом Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» прийнято рішення про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу. При цьому рішення щодо проведення демобілізації Президентом України не приймалося.
Поряд з цим, Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа № 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.
У листі від 13 липня 2018 року № 60-1543/0/2-18 Верховний Суд України констатував: особливий період діє у державі починаючи від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014. Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Завершення заходів мобілізації не припиняє особливого періоду.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що 05 квітня 2021 року на території країни діяв особливий період, а тому суд ставиться критично до таких доводів апелянта.
Крім того, відповідно до відомостей письмових пояснень ОСОБА_1 (арк. 4) вбачається, що він 05.04. 2021 року близько 19.00 год. вжив 300 гр. горілки.
Тобто він не заперечував, що у цей час перебував у стані алкогольного сп`яніння.
В судовому засіданні в суді першої інстанції парі нога ОСОБА_2 пояснював, що він дійсно перебував на території військової частини та вживав алкогольнів напої у свій вільний час.
Враховуючи пояснення ОСОБА_1 , які він зазначив і в протоколі і на окремому аркуші, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 дійсно перебував на території військової частини у стані алкогольного сп`яніння, що спростовує такі доводи апелянта та суд ставиться до них критично.
Поряд з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк. 5,6), вбачається, що вони бачили ОСОБА_1 у нетверезому стані.
Відповідно до відомостей акту медичного огляду виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1758/30 від 05.04.2021 року (арк. 9) вбачається, що ОСОБА_1 мав гостру алкогольну інтоксикацію: просте алкогольне сп`яніння.
Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.04.2021 року (арк. 10) вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (19 год. 20 хвилин 2.300 проміле; 19 год. 40 хвилин 2,45 проміле).
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Отже, суд апеляційної інстанції вбачає наявність свідомого ігнорування службових обмежень ОСОБА_1 , а тому порушення вимог ч.3 ст. 172-20 КУпАП є наявними і об`єктивно вбачаються з доказів, які є наявними в матеріалах справи.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Коротуна В.І. - залишити без задоволення, а постанову судді Чугуївського міського суду Харківської області від 14 квітня 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 172-20 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков