Житомирський апеляційний суд
Справа №725/2896/21 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Г.
Категорія ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП Доповідач Бережна С. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Бережна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Семеньки П.М. справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановила:

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Згідно постанови суду, 01.06.2021 року з Першотравневого районного суду м. Чернівці до Новоград-Волинського міськрайонного суду надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно з ч. 1 ст. 130 та ч.1 ст. 122-2 КУпАП.

Вказані адміністративні матеріали об`єднанні в одне провадження постановою Першотравневого районного суду від 24.05.2021 року.

Відповідно до протоколів про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 07.05.2021 року о 04-50 год. в м. Чернівці по вул. Кишинівська, 2, керуючи транспортним засобом BMW M5, р.н. НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу, яку було здійснено шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного увімкнення спеціального звукового сигналу за допомогою службового автомобіля, а також керував автомобілем BMW M5, р.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився на місці зупинки транспортного засобу та у лікаря нарколога відмовився в м. Чернівці по вул. Миколаївській, 32А.

На прийняте судом рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП. Посилається на те, що постанова суду є незаконною та необгорунтованою, оскільки суд першої інстанції не дослідивши належним чином обставини справи, не надавши оцінки доказам, безпідставно визнав його винним у вчиненні даних правопорушень Однак з дійсних обставин, що мали місце 07.05.2021 в м. Чернівці слідує, що у його діях відсутні ознаки будь-якого адміністративного правопорушення. Вказує, що у матеріалах справи немає жодного доказу, що транспортний засіб взагалі зупинявся по вимозі поліцейського та що дана вимога про зупинку транспортного засобу була законною. Відео події розпочинається зі спілкування з працівниками поліції. Крім того, посилання суду у постанові на те, що він нібито керував "...з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода...", є абсолютно надуманими та повністю спростовується оглянутими у судовому засіданні відео події, на яких чітко видно, що жодних ознак сп`яніння у нього немас. Вказує, що на оглянутих у судовому засіданні відео зафіксовано, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак спочатку він, користуючись своїм законним правом як громадянина України, намагався дізнатись, на якій підставі та в чому його звинувачують, просив працівників поліції надати йому докази того, що саме він керував транспортним засобом, та пояснити законність своїх дій (зупинки та затримки на довгий час тощо). Стверджує, що його твердження, що він не перебував за кермом автомобіля, не підтверджуються належними та допустимими доказами. З даними "висновками" суду не згоден, оскільки доказом того, що він не керував транспортним засобом є чіткі та вмотивовані покази по обставинах справи свідка ОСОБА_2 , які, як і моїйого покази, не спростовані ні відео події, ні в цілому матеріалами справи. Більш того, саме працівники поліції не надали жодного доказу того, що саме він перебував за кермом, усі з висновки суду, що хтось з кимось мінялись місцями є лише домислами працівників поліції та суду та не підтверджені матеріалами справи. Обгрунтування суду, що свідок ОСОБА_2 (який є його знайомим), не може бути незаінтересованою особою, ні про що взагалі не свідчать, є абсолютно безпідставними та не спростовують вищевказаних обставин. Стверджує, що в момент зупинки за кермом був саме ОСОБА_2 , що повністю підтверджується матеріалами справи. З огляду на вищевикладене вважає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не з`ясував належним чином обставин справи та прийняв незаконне рішення, що негативно впливає на його законні права та інтереси.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Семенька П.М. підтримали доводи та вимоги апеляційної та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, переглянувши відеозапис з бодікамери поліцейськ та дослідивши інші наявні в справі докази та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП зазначається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протокоів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги зазначених вище норм та положень ст.ст.245, 252 КУПАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом та прийшов до помолкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень.

Так з постанови суду слідує, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачентх ч. 1 ст.122-2 ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтується на даних, наявних у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ №113129 та серії ААБ №113130 від 07.05.2021 року, відеозаписі події, де на думку суду першої інстанції чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в закладі охорони здоров`я, відмовився дати пояснення до протоколів в усній чи письмовій формі та відмовився від отримання копій протоколів, на даних постанови від 07.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Однак погодитися з такими висновками суду апеляційний суд не може з огляду на наступне.

З матерілів справи вбачається, що доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП фактично є лише протокол серії ААБ №113130 від 07.05.2021 року, який сам по собі без наявності інших достатніх та допустимих доказів такого правопорушення не може свідчити про вчинення вказаного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що транспортний засіб взагалі зупинявся за вимогою поліцейського та що дана вимога про зупинку транспортного засобу була законною. Відео події розпочинається зі спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції біля автомобілів. При цьому для об`єктивного вирішення даної справи судом першої інстанції було зроблено запит до поліції про витребування відеозапису з відеореєстратора автомобіля поліцейських про порушення ОСОБА_1 п.2.4 8.9б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122-2 КУпАП, однак вказаний відеозапис не був наданий на вимогу суду, оскільки не був збережений.

Таким чином в матеріалах справи відсутні достатні докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, а тому висновок суду про доведеність його винуватості наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею КУпАП є помилковими.

Крім того помилковими є також висновки суду щодо визнання ОСОБА_1 винним і у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.

Так, згідно оскаржуваної постанови суду вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доводиться тими ж самими доказами що й за ч.1 ст.122-2 КУпАП, а саме: даними зазначеними у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААБ №113129 та серії ААБ №113130 від 07.05.2021 року; відеозаписом події з нагрудних камер поліцейських, де на думку суду чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в закладі охорони здоров`я; відмовився дати пояснення до протоколів в усній чи письмовій формі та відмовився від отримання копій протоколів; даними постанови від 07.05.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Однак, зазначені докази, на думку апеляційного суду не доводять самої події такого правопорушення та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Так згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України N 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Розділу II Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп`яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

При цьому у відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 266 КУпАП в редакції на час правопорушення та судового розгляду справи огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявленння стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

В результаті перегляду відеозаписів з нагруних камер поліцейських, наявних в матералах справи, апеляційним судом встановлено, що з вказаних відеозаписів не вбачається чіткої пропозиції працівників поліції ОСОБА_1 після його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки пройти такий огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, як і не вбачається відмови ОСОБА_1 від проходження такого огляду. При цьому факт наявності в матеріалах справи направлення на проходження такого огляду, виписаного поліцейським, не може бути однозначним та достнім доказом наявності такої пропозиції та відмови ОСОБА_1 від даного огляду .Крім того відеозаписи не містять відомостей про те, що вказане направлення надавалося ОСОБА_1 і той від його отримання відмовився.

Також викликає обгрунтовані сумніви твердження працівників поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у протоколі ( запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода), встановлення яких є передумовою вимоги проходження огляду на стан сп`яніння. Наявність зазначених ознак не можна однозначно підтвердити відеозаписами, наявними в справі, інших доказів їх наявності, як то свідчення сторонніх осіб, тощо до протоколу не додано. Наявний в матеріалах справи акт огляду на стан сп`яніння із вказівкою на такі ознаки, складений працівником поліції і підписаний лише ним, не може бути таким однозначним та достатнім доказом зазначених обставин, тим більш, що сторона захисту заперечує наявність таких ознак на час оформлення матеріалів по даному правопорушенню.

Крім того цілком обгрунтованми вбачаються доводи сторони захситу про недоведеність того, що саме ОСОБА_1 керував автомоібем на час його зупинки працівниками поліції. Апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх доказів такого керування. Натомість ОСОБА_1 із самого початку притримувався версії про те, що не керував автомобілем, а його автомобілем керував ОСОБА_2 , що останній також підтвердив працівникам поліції на місці зупинки та в судовому засіданні. В матеріалах справи відсутній відеозапис з відеореєстратора автомобіля поліцейських, який би міг підтвердити чи спростувати як керування ОСОБА_1 автомобілем, так і інші обставини, як то причину зупинки, а саме невключення показчику повороту при зміні напрямку руху, того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 помінялися місцями, а також сам факт невиконання ОСОБА_1 вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу.

При цьому постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п.2.1А та 2.4 ПДР України та вчинення відповідно правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, винесена працівником того ж підрозділу патрульної поліції, яка покладена судом в основу рішення про доведеність керування ОСОБА_1 транспортним засобом на час його зупинки та доведеність його вини у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, не може бути без наявності інших доказів, достатнім доказом зазначених обставин. При цьому посилання суду першої інстанції на те, що дана постанова не була оскаржена стороною захисту та є чинною, не додає їй достатнього доказового значення, оскільки оскарження рішення працівника поліції є правом, а не обов`язком особи, захисник та ОСОБА_1 стверджують, що про наявність постанови їм стало відомо вже в ході судового розгляду справи поза межами строків її оскарження. Зазначені доводи матеріалами справи не спростовуються.

Отже матеріали справи не спростовують поза розумним сумнівом пояснення ОСОБА_1 про те, що він не був за кермом вказаного автомобіля на час зупинки. Версія ОСОБА_1 щодо некерування ним автомобілем в стані акогольного сп`янніння матеріалами справи не спростовується, і доведеність обставин правопорушення, в тому числі і факт керування ним автомобілем, викликає обгрунтовані сумніви, що повинно бути враховано на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, версію особи, що притягається до адміністративної відповідальності, належним чином не перевірив та прийшов до помилкового висновку про доведеність обставин правопорушень та винуватості ОСОБА_1 зібраними працівниками полції у відповідності до положень ч.2 ст. 251 КУпАП доказами.

При цьому слід зазначити, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не повинна доводи свою невинуватість, а навпаки її вину у вчиненні правопорушення повинен довести орган, який виявляє правопорушення та складає відносно неї протокол, як то передбачено ч.2 ст. 251 КУпАП, і суд, розглядачи матеріали адміністративної справи на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, повинен прийти до висновку про винність особи поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене в даному випадку, надані до протоколу докази поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень за обставин, зазначених в протоколах, а тому усі сумніви повинні бути віднесені на його користь у відповідності до положень ст.7 КупАП та ст. 62 Конституції України.

Крім того слід зазначити, що в судом в в своїй постанові не вказано обставини правпорушень, встановлені саме судом, а лише зазначено обставини, вказані в протоколі, що також свідчить про невіповідність такого судового рішення вимогам ст. 283 КУпАП.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 285, 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: