Справа №461/9199/21
Провадження №3/461/4464/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року м. Львів.

Суддя Галицького районного суду м. Львова Юрків О.Р., за участю: прокурора Вітковської І.М., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Мельника А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, бувшого голови Львівської обласної ради, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Галицького районного суду м. Львова скеровано справи про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/871 від 03.11.2021 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду голови Львівської обласної ради, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) не повідомив Національне агентство про реальний конфлікт інтересів, який виник у зв`язку з необхідністю підписання розпоряджень від 28.11.2019 № 466-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2019 року», від 23.12.2019 № 509-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у грудні 2019 року», від 30.01.2020 № 38-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у січні 2020 року», від 26.02.2020 № 63-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у лютому 2020 року», від 26.03.2020 № 101-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у березні 2020 року», від 28.04.2020 № 126-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у квітні 2020 року», від 27.05.2020 № 152-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у травні 2020 року», від 24.06.2020 № 192-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у червні 2020 року», від 27.07.2020 № 247-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у липні 2020 року», від 28.08.2020 № 290-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у серпні 2020 року», від 29.09.2020 № 313-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у вересні 2020 року», від 23.10.2020 № 346-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у жовтні 2020 року», від 24.11.2020 № 380-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2020 року», якими передбачено преміювання, зокрема, і його, як голови Львівської обласної ради.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 172-7 КУпАП.

Окрім цього, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №34-02/872 від 03.11.2021 року, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду голови Львівської обласної ради, всупереч вимогам п. З ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме видав розпорядження від 28.11.2019 № 466-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2019 року», від 23.12.2019 № 509-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у грудні 2019 року», від 30.01.2020 № 38-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у січні 2020 року», від 26.02.2020 № 63-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у лютому 2020 року», від 26.03.2020 № 101-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у березні 2020 року», від 28.04.2020 № 126-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у квітні 2020 року», від 27.05.2020 № 152-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у травні 2020 року», від 24.06.2020 № 192-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у червні 2020 року», від 27.07.2020 № 247-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у липні 2020 року», від 28.08.2020 № 290-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у серпні 2020 року», від 29.09.2020 № 313-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у вересні 2020 року», від 23.10.2020 № 346-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у жовтні 2020 року», від 24.11.2020 № 380-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2020 року», якими передбачено преміювання, зокрема, і його, як голови Львівської обласної ради.

Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи те, що адміністративні правопорушення, які вміняються у вину, вчинено однією особою, суд об`єднує матеріали справи про адміністративні правопорушення в одне провадження, оскільки їхній спільний розгляд сприяє повному, всебічному та об`єктивному дослідженню обставин справи.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник під час розгляду справи вину та факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень заперечили, просять закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення. Посилаються на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній реальний чи потенційний конфлікт інтересів, його роботу оцінюють депутати. Підписання розпорядження є технічним питанням і відповідає правилам тривалої практики в органах місцевого самоврядування.

Прокурор вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7, ч.2 ст. 172-7 КУпАП. На правопорушника слід накласти стягнення, передбачене санкцією ст. 172-7 КУпАП.

Заслухавши думку прокурора, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності та виступ його захисника, дослідивши інші матеріали справи, приходжу до висновку що у діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП, враховуючи таке.

У відповідності до ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст.280 КУпАП зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, за змістом ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи суддя повинен перевірити правильність складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав, що термін «кримінальне правопорушення», що міститься у ст.2 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), має автономне значення і охоплює суворі за своїми наслідками види адміністративних стягнень, до яких належать адміністративний арешт та значні адміністративні штрафи, які фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції, а справи щодо їх застосування в силу суворості таких санкцій за суттю є кримінальними (пункти 82, 83 Рішення у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» від 8 червня 1976 року, пункт 55 Рішення у справі «Гурепка проти України» від 6 вересня 2005 року, пункт 38 Рішення у справі «Менаріні проти Італії» від 27 вересня 2011 року).

Згідно з приміткою до статті 172-7 КУпАП, у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції»: реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно ст. 1 Закону «Про запобігання корупції» близькими особами є члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Згідно частини першої статті 28 Закону «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Невід`ємною складовою конфлікту інтересів є службові/представницькі повноваження та вплив (можливість впливу) приватного інтересу на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій під час реалізації таких повноважень. Приватний інтерес здатний впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації дискреційних службових чи представницьких повноважень.

Таким чином, суду необхідно встановити чи мав ОСОБА_1 приватний інтерес та чи перебував у зв`язку з цим у реальному конфлікті інтересів, чи мав він дискреційні або представницькі повноваження, які були здатні вплинути на результат і чи повинен був повідомляти про такий конфлікт інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 обрано головою Львівської обласної ради VII скликання, відповідно до рішення І сесії Львівської обласної ради VII скликання від 19.11.2015 № 4 «Про обрання голови Львівської обласної ради VII скликання».

19.11.2015 ОСОБА_1 прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Рішенням XVIII позачергової сесії Львівської обласної ради VII скликання від 11.12.2018 № 772 ОСОБА_1 на 2019 рік встановлено щомісячне преміювання у розмірі до 100 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час.

05.12.2019 року рішенням XXII позачергової сесії Львівської обласної ради VII скликання № 940 ОСОБА_1 на 2020 рік встановлено щомісячне преміювання у розмірі до 100 відсотків посадового окладу за фактично відпрацьований час.

Відповідно до положення про преміювання працівників виконавчого апарату Львівської обласної ради, затвердженого розпорядженням голови обласної ради 20.02.2019 № 2-аг передбачено порядок визначення розмірів, нарахування та виплати премій працівникам виконавчого апарату Львівської обласної ради.

Рішеннями Львівської обласної ради від 11.12.2018 № 772, від 05.12.2019 № 940 ОСОБА_1 наділено відповідними дискреційними повноваження щодо виплати собі, як голові обласної ради щомісячної премії у 2019-2020 роках у розмірі до 100 відсотків посадового окладу.

ОСОБА_1 підписано розпорядження про преміювання себе та працівників виконавчого апарату, а саме: від 28.11.2019 № 466-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2019 року», від 23.12.2019 № 509-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у грудні 2019 року», від 30.01.2020 № 38-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у січні 2020 року», від 26.02.2020 № 63-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у лютому 2020 року», від 26.03.2020 № 101-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у березні 2020 року», від 28.04.2020 № 126-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у квітні 2020 року», від 27.05.2020 № 152-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у травні 2020 року», від 24.06.2020 № 192-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у червні 2020 року», від 27.07.2020 № 247-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у липні 2020 року», від 28.08.2020 № 290-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у серпні 2020 року», від 29.09.2020 № 313-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у вересні 2020 року», від 23.10.2020 № 346-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у жовтні 2020 року», від 24.11.2020 № 380-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2020 року».

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів.

Пунктом 6 постанови КМУ № 268 встановлено, що преміювання голів обласних рад, установлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірах, визначених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці. Рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Таким чином, голова обласної ради має право на оплату праці на тих же умовах, що й інші посадові особи місцевого самоврядування. Єдина особливість, що установлена для формування заробітної плати голови обласної ради це необхідність прийняття рішення відповідною радою про зазначені виплати. Проте постанова КМУ № 268 від 09.03.2006 року не встановлює порядку та умов прийняття таких рішень відповідними радами.

Варто зауважити, що, відповідно до статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова обласної ради є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату; а також вирішує інші питання, доручені йому радою.

Згідно із частиною четвертою статті 58 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий апарат ради за посадою очолює голова відповідної ради.

Отже, саме голова обласної ради є єдиною посадовою особою органу місцевого самоврядування, який вправі розпоряджатися коштами, передбаченими на утримання виконавчого апарату обласної ради. Це імперативна норма Закону, що не підлягає розширеному тлумаченню посадовими особи Національного агентства з питань запобігання корупції.

Таким чином, безспірним та неспростовним є той факт, що голова обласної ради має право на отримання заробітної плати за виконання покладених на нього функцій, в тому числі на преміювання в межах фонду оплати праці. При цьому чинне законодавство України визначає голову обласної ради єдиним розпорядником коштів на утримання виконавчого апарату, який він очолює.

Відтак законодавством України не передбачено можливості нарахування та виплату заробітної плати (з урахуванням премій) будь-якою іншою посадовою особою місцевої ради.

На виконання вимог пункту 6 постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268, щорічно, Львівська обласна рада, на пленарних засіданнях, розглядає та приймає рішення про встановлення умов оплати праці голові обласної ради на наступний рік.

11.12.2018 року Львівська обласна рада прийняла рішення № 772 «Про встановлення умов оплати праці голові обласної ради, першому заступникові та заступникові голови обласної ради на 2019 рік». Таким чином, на пленарному засіданні сесії Львівської обласної ради було прийнято рішення яким, ОСОБА_1 , встановлено вичерпний перелік виплат як складових частин заробітної плати. Зокрема, Львівська обласна рада встановила можливість нарахування премії щомісячно у розмірі до 100 відсотків посадового окладу. Сама конструкція рішення обласної ради визначає це як доручення сесії голові обласної ради на здійснення преміювання.

При голосуванні за вказане рішення обласної ради, в порядку, визначеному статтею 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ОСОБА_1 було подано заяву про потенційний конфлікт інтересів при розгляді цього питання, що підтверджується протоколом № 44 вісімнадцятої позачергової сесії Львівської обласної ради від 11.12.2018 року.

05.12.2019 року Львівська обласна рада прийняла рішення № 940 «Про встановлення умов оплати праці голові обласної ради, першому заступникові та заступникові голови обласної ради на 2020 рік»,

З протоколу № 53 двадцять другої позачергової сесії обласної ради від 05.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , під час розгляду питання про встановлення умов оплати праці, подав заяву про потенційний конфлікт інтересів.

Таким чином, у 2019 та 2020 роках, усі розпорядження голови обласної ради про преміювання працівників обласної ради, у частині преміювання голови обласної ради, були прийняті з дотриманням встановлених умов та на виконання відповідних рішень Львівської обласної ради.

Згадані розпорядження прийняті не тільки стосовно міського голови, а й працівників виконавчого апарату. При цьому в усіх випадках розмір визначеної міському голові премії не перевищував максимально можливого рівня, розмір цих доплат міського голови дорівнював (був однаковим) розмірам доплат працівників виконавчого апарату, а у окремих місяцях розмір заохочувальної виплати ОСОБА_1 навпаки був меншим від деяких інших осіб.

Отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових - премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст. 43 Конституції України, а згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 1-2 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, і її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура зарплати складається з основної зарплати (це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткової зарплати (це винагорода за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці), інших заохочувальних та компенсаційних виплат (це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Згідно абз. 2 п. 6 постанови КМУ від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», яка безпосередньо регулює питання щодо умов оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування, встановлено, що преміювання сільських, селищних і міських голів, встановлення їм надбавок, надання матеріальної допомоги здійснюється у порядку та розмірі, установлених цією постановою, у межах затверджених видатків на оплату праці, а рішення про зазначені виплати приймається відповідною радою.

Преміювання голови обласної ради ОСОБА_1 відбувалось на підставі щорічно затверджуваних рішень Львівської обласної ради.

Крім того, у Львівській обласній раді затверджено Положення про преміювання працівників виконавчого апарату Львівської обласної ради, яке визначає, що головний бухгалтер та керуючий справами обласної ради готують пропозиції щодо встановлення конкретних розмірів преміювання працівників за підсумками роботи за місяць. Такі пропозиції, оформляються у вигляді розпорядження голови обласної ради, яке проходить процедуру візування окремими посадовими особами виконавчого апарату обласної ради та лише після цього надходить до голови обласної ради на підпис.

Голова обласної ради затверджує подані йому пропозиції шляхом підписання уже готового розпорядження.

Як вбачається із розпоряджень про преміювання працівників виконавчого апарату обласної ради, в тому числі і голови обласної ради, жодного разу розмір премії голови обласної ради не перевищував встановленого радою граничного розміру - 100 %. Тобто голова обласної ради діяв строго у спосіб встановлений та доручений йому радою.

Значна кількість розпоряджень про преміювання голови обласної ради містить розмір премії значно менший ніж гранично встановлена радою межа. Наприклад розпорядження № 126-к, 152-к, 192-к, 247-к, 290-к, в яких розмір премії становить від 50% до 75%.

Крім цього в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , який працював у Львівській обласній раді на посаді керуючого справами Львівської міської ради у періоди винесення розпоряджень про преміювання, надав суду такі пояснення. Голова обласної ради не впливає на нарахування премії. Розмір премії визначається разом головним бухгалтером, заступником начальника відділу і кадрових керівників відділів. Голова тільки підписує розпорядження та не впливає на розмір премій. Конкретний розмір премії визначають: керуючий справами, головний бухгалтер та керівник патронатної служби.

У протоколах про адміністративні правопорушення, пов`язаних з корупцією, складених стосовно ОСОБА_1 , відсутнє конкретне посилання, у якій спосіб така категорія осіб як голови обласних рад повинні діяти, щоб мати можливість отримувати передбачені трудовим законодавством України доплати до свого посадового окладу, у тому числі і у виді премії, й не бути при цьому суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд вважає, що приймаючи розпорядження від 28.11.2019 № 466-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2019 року», від 23.12.2019 № 509-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у грудні 2019 року», від 30.01.2020 № 38-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у січні 2020 року», від 26.02.2020 № 63-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у лютому 2020 року», від 26.03.2020 № 101-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у березні 2020 року», від 28.04.2020 № 126-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у квітні 2020 року», від 27.05.2020 № 152-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у травні 2020 року», від 24.06.2020 № 192-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у червні 2020 року», від 27.07.2020 № 247-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у липні 2020 року», від 28.08.2020 № 290-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у серпні 2020 року», від 29.09.2020 № 313-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у вересні 2020 року», від 23.10.2020 № 346-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у жовтні 2020 року», від 24.11.2020 № 380-к «Про преміювання працівників виконавчого апарату за підсумками роботи у листопаді 2020 року» ОСОБА_1 не мав реального конфлікту інтересів між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, який би впливав на об`єктивність або неупередженість прийняття ним рішень, або ж на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень, оскільки останній діяв у межах чинного законодавства України і всі умови законності (у тому виді, як вони є на теперішній час) щодо прийнятих розпоряджень дотримані. При цьому суд вважає, що саме поняття «приватний інтерес» за ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції», є набагато вужчим за його розмовне тлумачення й віднесення до такої категорії заробітної плати й інших прирівняних до неї виплат є дещо спірним і таким, що не повною мірою узгоджується з роз`ясненнями контролюючих органів.

Суб`єктивна сторона правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП, характеризується тим, що воно учиняється умисно; особа, яка його вчиняє, усвідомлює, що вона не повідомляє про наявність у неї реального конфлікту інтересів або вчиняє дії чи приймає рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, для висновку про наявність в особи реального конфлікту інтересів та про прийняття нею рішення в умовах реального конфлікту інтересів необхідно встановити: 1) наявність в особи приватного інтересу; 2) наявність суперечності між приватним інтересом особи та її представницькими повноваженнями; 3) наявність впливу цієї суперечності на об`єктивність або неупередженість рішення; 4) наявність повноважень на прийняття рішення.

При цьому, має бути беззаперечно визначено, в чому саме полягає приватний інтерес конкретної особи, в чому саме проявляється суперечність між приватним інтересом та представницькими повноваженнями цієї особи та її вплив на прийняття рішення.

Разом з тим, в протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено й не розкрито змісту зазначених факторів, без яких реальний конфлікт інтересів відсутній.

Аналіз змісту доказів, наявних в матеріалах справи, свідчить про наявність сумнівів та припущень у визначенні складу адміністративних правопорушень, та відсутність достатніх підстав стверджувати, що відповідні зв`язки, в даному випадку, вплинули чи могли вплинути на об`єктивність чи неупередженість при підписанні відповідного рішення.

Дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адімінстративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч. 1 ст. 172-7 і ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цих правопорушень під час розгляду справи встановлено не було. Сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а саме - не повідомлення про наявність реального конфлікту інтересів та прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Таким чином, провівши аналіз змісту доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважає, що Національним агентством з питань запобігання корупції не доведено існування реального та потенційного конфлікту інтересів, оскільки в ОСОБА_1 не було приватного інтересу та суперечності між приватним інтересом та службовими/представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Пунктом 1 частиною 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, прихожу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.ст.7,172-7, 247, 251, 252, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Справам про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП (справа №461/9199/21, провадження №3/461/4465/21), та ч.2 ст. 172-7КУпАП (справа №461/9199/21, провадження №3/461/4464/21), об`єднаним в одне провадження, присвоїти спільний номер 461/9199/21 (провадження №3/461/4464/21)

Відмовити у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 172-7, та ч.2 ст. 172-7КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7, та ч.2 ст. 172-7КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена визначеними законом особами до Львівського апеляційного суду протягом десяти діб з дня винесення постанови через Галицький районний суд м. Львова.

Суддя О.Р. Юрків.