Справа №242/4861/20
Провадження №3/242/76/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Переясловська Ю.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Авдіївського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 235740 від 09.11.2020 року, ОСОБА_1 09.11.2020 року о 22 год. 50 хв., в м. Авдіївка, по вул. Комунальна, 27А, керував автомобілем ВАЗ 2101, н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пономарьов Р.О. надав до суду письмове клопотання, в якому зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній будь-який склад адміністративного правопорушення, оскільки пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають розбіжності в даті події правопорушення, та вони складені на заздалегідь підготовленому та роздрукованому бланку та працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, не було відібрано пояснення від ОСОБА_1 . Також зазначає, що ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, та зауважує, що останній взагалі не управляв транспортним засобом 09.11.2020 року о 22 год. 50 хв. в м. Авдіївка, по вул. Комунальна, 27А, автомобілем ВАЗ 2101, н.з. НОМЕР_1 , оскільки у нього не було посвідчення водія. Крім того, відеодиск, який долучений у якості доказу до матеріалів справи, містить два файли з відеозаписами, на одному з яких зображено перегони невідомо кого з автомобілем невідомо яким, та невідомо під чиїм керуванням. Другий відеозапис взагалі не містить жодного зображення, тому не можливо встановити, який автомобіль переслідували поліцейські та хто був за кермом, який автомобіль був зупинений, хто в ньому перебував за кермом, та яке відношення до цього має ОСОБА_1 . Також зазначений відеодиск, не містить відеозапису щодо відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Таким чином, в матеріалах справи немає беззаперечних доказів скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. На підставі викладеного, просить закрити справу за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Диспозицією частини 1 статті 130 КУпАП в даному випадку передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, та відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 5, 6 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння є обов`язковим. Якщо після оформлення направлення водій транспортного засобу відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку №1103, пункт 6 розділу ІХ Інструкції з оформлення матеріалів №1395).

До протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, однак дане направлення не містить відомостей про відмову ОСОБА_1 від проходження такого.

Крім того, долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають критеріям належності та допустимості доказів, оскільки зміст письмових пояснень обох свідків не містить відомостей щодо суті вчиненого водієм правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, зокрема відносно того, з якими саме ознаками сп`яніння перебувала особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи була така особа відсторонена від керування транспортним засобом, в зв`язку з чим неможливо встановити, чи були підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння. Слід також зауважити, що пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мають розбіжності в часі скоєння адміністративного правопорушення.

Таким чином, неможливо перевірити обґрунтованість вимог інспектора поліції про проходження водієм відповідного огляду на стан сп`яніння, від якого останній відмовився.

Крім того, пояснення свідків, які містяться в матеріалах справи, складені на заздалегідь виготовлених бланках, що ставить під сумнів добровільність та достовірність підписаних свідками пояснень.

Наведені факти не можуть свідчити про належність та допустимість письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як доказів у справі, оскільки вони не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в цій справі, зокрема, стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, а також оформлені в такий спосіб, який викликає сумніви в достовірності вказаних пояснень, які могли нести формальний характер з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та в протоколі не зафіксовано факт відмови від надання пояснень.

Що стосується відеозапису, який міститься в матеріалах справи, з цього запису встановлено, що на ньому міститься не чітке відеозображення, з якого неможливо встановити, що події, які відбулись 09.11.2020 року, мали місце саме за участю ОСОБА_1 .

Так, на відеодиску, доданому до протоколу, є два відеофайли, на одному з яких зафіксовано переслідування автомобіля з вимогою зупинитись, на іншому зображення майже відсутнє і наявні лише голоси осіб, з яких неможливо точно встановити події і осіб, які присутні на даному відеозаписі. Зокрема, неможливо встановити, хто саме перебував за кермом автомобіля (зокрема, з огляду на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, власником автомобіля є ОСОБА_4 ). Крім того, неможливо встановити, чи роз`яснив працівник поліції особі, щодо якої складено протокол, її права, обов`язки і наслідки відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

ОСОБА_1 та його адвокат заперечили обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначивши, що йому ніхто не пропонував пройти огляд на стан сп`яніння, він не управляв транспортним засобом, в момент зупинки транспортного засобу водій покинув місце зупинки, а працівники поліції склали протокол на нього, а не на водія. Зазначив, що працівники поліції не відібрали у нього пояснення, а підпис в наявній у справі розписці про зобов`язання не керувати транспортним засобом до протверезіння, значно відрізняється від підпису ОСОБА_1 , крім того, ця розписка не містить відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Щодо відеодиску, доданого до протоколу, зазначив, що в протоколі відсутня відмітка про те, що відбувалась відео фіксація правопорушення, у зв`язку з чим цей відеозапис є неналежним доказом. Крім того, цей відеозапис не містить відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду.

За таких обставин, суд вважає, що з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів неможливо дійти однозначного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол та додані до нього матеріали не спростовують заперечень ОСОБА_1 проти даного протоколу.

Суд наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Виходячи із судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.04.2013 року у справі «Еркагііч проти Хорватії» з приводу дотримання національними судами під час розгляду справ п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 p., згідно якої «за відсутності суттєвих підстав для протилежного, поняття справедливого судового розгляду вимагає надавати більшого значення свідченням, наданими у суді, порівняно з протоколами допитів осіб на попередньому слідстві, оскільки останні являють собою, передусім, процес збору стороною обвинувачення інформації на підтримку своєї позиції».

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього ж Кодексу.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на їх користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Суд при оцінці наявних у справі доказів враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

В силу положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Більш того, згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи належних доказів, що підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до суду надано не було, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно закрити у зв`язку з недоведеністю наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 130, 247, 251, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів через Селидівський міський суд Донецької області з дня її проголошення.

Суддя Ю.А. Переясловська