Провадження № 3/761/7846/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Голуб О.А.

участю прокурора - Шкурпенко Р.В.

особи, стосовно якої складено протокол - ОСОБА_1

захисника - Збіглей І.В.

розглянувши матеріали, які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого директором департаменту з питань праці, т.в.о. Голови Держпраці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколами про адміністративне правопорушення № 33-02/593, 33-02/595, 33-02/597, 33-02/599, 33-02/601, 33-02/603, №33-02/600, 33-02/594, 33-02/596, 33-02/602, 33-02/604, 33-02/598 від 05 серпня 2021 року складених головним спеціалістом першого відділу перевірок Департаменту з питань дотримання законодавства про конфлікт інтересів та обмежень щодо запобігання корупції Національного агентства з питань запобігання корупції Соломоненком М.В., ОСОБА_1 21.12.2019, 28.01.2020, 26.02.2020, перебуваючи у приміщенні Держпраці за адресою: м. Київ, вул. Десятинна, 14, тимчасово виконуючи обов`язки Голови Держпраці діючи всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 28 України «Про запобігання корупції», не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів, який виник у межах реалізації службового повноваження щодо преміювання державних службовців апарату Держпраці у зв`язку з необхідністю прийняття рішення, закріпленого наказом від 21.12.2019 №539-к «Про преміювання державних службовців за грудень 2019 року» від 21.12.2019 №537-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у грудні 2019 року», від 28.01.2020 №25-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у січні 2020 року», від 28.01.2020 №26-к, «Про преміювання державних службовців за січень 2020 року» від 26.02.2020 №61-к, «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у лютому 2020 року» від 26.02.2020 №62-к, «Про преміювання державних службовців за лютий 2020 року», тим самим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 21.12.2019, 28.01.2020, 26.02.2020, перебуваючи у приміщенні Держпраці за адресою: м. Київ, вул. Десятинна, 14, тимчасово виконуючи обов`язки Голови Держпраці, діючи всупереч вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 України «Про запобігання корупції», реалізуючи службові повноваження щодо встановлення надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці, в умовах реального конфлікту інтересів прийняв рішення, закріплене наказом від 21.12.2019 №537-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у грудні 2019 року», у частині встановлення надбавки за інтенсивність праці самому собі від 21.12.2019 № 539-к «Про преміювання державних службовців за грудень 2019 року», у частині преміювання самого себе від 28.01.2020 №25-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у січні 2020 року», у частині встановлення надбавки за інтенсивність праці самому собі від 28.01.2020 №26-к «Про преміювання державних службовців за січень 2020 року», у частині преміювання самого себе, від 26.02.2020 №61-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у лютому 2020 року», у частині встановлення надбавки за інтенсивність праці самому собі, від 26.02.2020 №62-к «Про преміювання державних службовців за лютий 2020 року», у частині преміювання самого себе, тим самим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Згідно із наказом Держпраці від 03.04.2017 № 136-к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 03.04.2017 призначено на посаду директора департаменту з питань праці.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» до посад державної служби категорії «Б» належать посади керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня таких державних органів.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1213-р тимчасово, до призначення в установленому порядку Голови Держпраці, виконання обов`язків Голови Держпраці покладено на директора департаменту з питань праці зазначеної Служби ОСОБА_1 .

Згідно з наказом Держпраці від 10.12.2019 №524-к «Про тимчасове покладання виконання обов`язків Голови Держпраці» ОСОБА_1 з 10.12.2019 приступив тимчасово до призначення в установленому порядку Голови Держпраці, до виконання обов`язків Голови Держпраці.

21.12.2019 ОСОБА_1 своїм наказом від 21.12.2019 №539-к «Про преміювання державних службовців за грудень 2019 року» встановив премію у тому числі особисто собі, як т.в.о. Голови Держпраці у розмірі 10%.

21.12.2019 ОСОБА_1 своїм наказом від 21.12.2019 № 537-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у грудні 2019 року» встановив надбавку у тому числі особисто собі за інтенсивність праці, як т.в.о. Голови Держпраці у розмірі 85%.

28.01.2020 ОСОБА_1 своїм наказом від 28.01.2020 №25-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у січні 2020 року» встановив надбавку у тому числі особисто собі за інтенсивність праці, як т.в.о. Голови Держпраці у розмірі 30%.

28.01.2020 ОСОБА_1 своїм наказом від 28.01.2020 №26-к «Про преміювання державних службовців за січень 2020 року» встановив премію у тому числі особисто собі, як т.в.о. Голови Держпраці у розмірі 30%.

26.02.2020 ОСОБА_1 своїм наказом від 26.02.2020 №61-к «Про установлення та виплату надбавки за інтенсивність праці працівникам Держпраці у лютому 2020 року» встановив надбавку у тому числі особисто собі за інтенсивність праці, як т.в.о. Голови Держпраці у розмірі 50%.

26.02.2020 ОСОБА_1 своїм наказом від 26.02.2020 №62-к «Про преміювання державних службовців за лютий 2020 року» встановив премію у тому числі особисто собі, як т.в.о. Голови Держпраці у розмірі 30%.

У судовому засіданні адвокат Збіглей І.В. заперечив обставини інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, пов`язаних з корупцією, які викладено в протоколах про адміністративне правопорушення, складених стосовно останнього, при цьому, зазначив, зокрема, що протоколи складені із порушенням вимог ст. ст. 9, 10 КУпАП, а саме в останніх відсутні докази умислу в діях ОСОБА_1 , в жодному з протоколів не зазначається умислу, а доказів на наявність умислу суду не надано. Крім того, адвокат Збіглей І.В. звернув увагу, що надбавки та премії встановлюються виключно до вимог законодавства, а підстав вважати, що розмір премій та надбавок був встановлений із порушення законодавства, НАЗК суду не надало. Крім того, вказав, що накази про преміювання та накази про встановлення надбавок ніким не оспорювались та не оскаржувались, а відтак вони є чинними, що в свою чергу говорить про їх законність. Також адвокат Збіглей І.В. наголошував, що у ОСОБА_1 ніколи не було конфлікту інтересів, у зв`язку із цим останній не мав такого обов`язку, як повідомляти про неіснуючий конфлікт інтересів. У зв`язку із вказаним просив суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 з урахуванням пояснень адвоката Збіглея І.В. та наданих матеріалів, якими спростовуються обставини, викладені в протоколі, підтримав думку свого адвоката та просив закрити провадження у справі через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, додатково наголошував, що він займав посаду державної служби категорії «Б» з 03.04.2017 року, а саме директора департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці. Зазначив, що преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» «В», регулюється Типовим положенням про преміювання державних службовців державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретарів), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646, проте як, преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», регулюється Типовим положенням про преміювання державних службовців які займають посади державної служби категорії «А», затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 16.12.2019 № 1767.

Прокурор вважав, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, оскільки вину останнього вважав повністю доведеною зібраними матеріалам справи, доданими до протоколів про адміністративні правопорушення, просив визнати його винним та притягнути до адміністративної відповідальності.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Збіглея І.В., думку прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пп.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону (у тому числі державні службовці) зобов`язані повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень, у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Встановлення порушення зазначених вимог та, відповідно, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, можлива за таких умов: у особи наявний реальний конфлікт інтересів; особа не повідомляє про конфлікт інтересів у визначеному Законом порядку.

З огляду на визначення реального конфлікту інтересів, наведеного в абз.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», для його констатації необхідно встановлення одночасно таких складових: приватний інтерес; службові/представницькі повноваження; суперечність між приватним інтересом та службовими/представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Згідно із наказом Держпраці від 03.04.2017 № 136-к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 03.04.2017 призначено на посаду директора департаменту з питань праці.

Положення п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» встановлюють категорію посад «Б» для керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

У ч. 3 ст. 39 Закону України «Про державну службу», зокрема, зазначено, що державним службовцям, які займають посади державної служби категорії «Б» присвоюється 3, 4, 5, 6 ранг.

Відповідно до п.п.2, 3 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати, до яких, зокрема, належить надбавка за інтенсивність праці.

Згідно з п.4 Положення про застосування стимулюючих виплат, надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.

Відповідно до змісту п.4 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну службу», повноваження керівника державної служби у державних органах, посади керівників які належать до посад державної служби, здійснює керівник відповідного органу.

У ч.2 ст.17 Закону України «Про державну службу» визначено повноваження керівника державної служби, до яких, серед іншого, належить прийняття у межах наданих повноважень рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

Преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», регулюється Типовим положенням про преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 16.12.2019 № 1767.

Преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» «В», регулюється Типовим положенням про преміювання державних службовців державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретарів), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1213-р тимчасово, до призначення в установленому порядку Голови Державної служби України з питань праці, виконання обов`язків Голови Державної служби України з питань праці було покладено на ОСОБА_1 , як директора з питань праці.

Відтак, як до виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1213-р, так і після нього ОСОБА_1 продовжував займати посаду державної служби категорії «Б», а саме директора департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці, у зв`яжу з чим преміювання ОСОБА_1 здійснювалось відповідно до Типового положення про преміювання державних службовців державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретарів), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646.

Відповідно до п. 1 розділу 2 Типового положення про преміювання державних службовців державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретарів), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646 порядок розрахунку та розподілу фонду преміювання в державному органі визначається у положенні про преміювання відповідного державного органу.

Згідно п. 5 розділу 2 Типовим положенням про преміювання державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 16.12.2019 №1767, встановлено, що крім порядку розрахунку та розміру фонду преміювання, затвердженим керівником державної служби положенням про преміювання визначаються також конкретні умови, критерії, розміри преміювання.

Крім того, Типовим положення про преміювання державних службовців державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретарів), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 13.06.2016 № 646 не передбачено отримання погодження Міністра, який координує діяльність Державної служби України з питань праці, для виплати премії держаним службовцям, які займають посади державної служби категорій «Б» та «В».

Згідно з абз.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державного службовця складається з посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, премії (у разі встановлення).

Згідно з положеннями абз.8 п.14 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» керівники державної служби у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тобто, отримання додаткової стимулюючої виплати до заробітної плати державного службовця, отримання премії, яка є складовою заробітної плати державного службовця, отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань як додаткового доходу, окрім заробітної плати, є приватним інтересом ОСОБА_1 .

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну службу», одним з принципів державної служби є доброчесність, що полягає у спрямованості дій державного службовця на захист публічних інтересів та його відмові від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень.

Частиною 1 ст.172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Частиною 2 ст.172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Беручи до уваги диспозиції ст.172-7 КУпАП та п.2 примітки до цієї статті, порушення вимог стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів можуть полягати: - у неповідомленні особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів - наявної суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень (ч.1 ст.172-7 КУпАП); - у вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів, тобто за наявності суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що вплинуло на об`єктивність або неупередженість вчинення таких дій, або прийняття таких рішень (ч.2 ст.172-7 КУпАП).

Таким чином, ОСОБА_1 самостійно не визначав собі розмір надбавок та не готував подання на встановлення надбавок особисто собі. В свою чергу підписання наказів про встановлення надбавок напряму відносилось до його повноважень як тимчасово виконуючого обов`язки Голови Держпраці, оскільки підписувати вказані накази міг тільки Голова Держпраці, або ж особа, яка виконувала його обов`язки.

До повноважень НАЗК як центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику належить надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів (п. 15, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання корупції»).

В протоколах про адміністративні правопорушення складених відносно ОСОБА_1 відсутнє конкретне посилання, у який спосіб така категорія осіб, як тимчасово виконуючі обов`язки Голови Держпраці, повинні діяти, щоб мати можливість отримувати передбачені трудовим законодавством України доплати до свого посадового окладу, у тому числі і у виді надбавок і премій, й не бути при цьому суб`єктом правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-1 і ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Таким чином, існуючі положення національного законодавства порушують визначені Європейським судом з прав людини вимоги «ясності закону» та правової визначеності, які передбачають, що закон повинен бути достатнім для розуміння, чітким і передбачуваним у своєму застосуванні. В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, у даному конкретному випадку на користь ОСОБА_1 .

На національному рівні відповідні рішення й роз`яснення є і в Конституційного суду України, зокрема, у своєму рішенні від 29.06.2010 року за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Відтак, суд дійшов до висновку, що отримання грошової винагороди у формі зарплати та її складових премії, надбавки, за своєю суттю не може виступати мотивом правопорушень, пов`язаних з корупцією, оскільки право «на зарплату, не нижчу від визначеної законом», законодавчо закріплене у ст.43 Конституції України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про України «Про запобігання корупції», потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначено, що аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції», дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому. Тобто, для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що приватний інтерес наявний, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Таким чином, для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; наявність повноважень на прийняття рішення, наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Отже, судом із 12 протоколів про адміністративні правопорушення, які складені відносно ОСОБА_1 , не встановлено сукупність фактів, про які зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією».

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня суперечність між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями, оскільки підписання наказів, за які останньому інкримінується вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.172-7 КУпАП, входило до його безпосередніх обов`язків, як тимчасово виконуючого обов`язки Голови державної служби України з питань праці, а не його особистим рішенням, продиктованим корисливим умислом та наявністю приватного інтересу.

Тому суд дійшов до висновку, що у ОСОБА_1 при підписанні наказів про встановлення надбавок та преміювання, відсутній реальний конфлікт інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» та ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП під час виконання ним тимчасово обов`язків Голови державної служби України, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення та прокурором в судовому засіданні не доведено належними доказами наявності реального конфлікту інтересів між приватним інтересом ОСОБА_1 в розумінні визначення поняття «приватний інтерес» у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», та її службовими повноваженнями, під час прийняття зазначених рішень, що впливало на об`єктивність або неупередженість при прийнятті рішення, як обов`язкової складової складу правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 284 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З огляду на наведене, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 та ч.2 ст.172-7 КУпАП

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 172-7, 247; 283; 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 172-7; ч. 2 ст.172-7 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 КУпАП, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови або у разі її перегляду Київським апеляційним судом з дня винесення постанови Київським апеляційним судом.

Суддя Голуб О.А.