Провадження № 3/734/165/21 Справа № 734/151/21
ПОСТАНОВА

іменем України

18 лютого 2021 року смт. Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Бузунко О.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: не відомий, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої заступником керуючого ТОВ «Фора», до адміністративної відповідальності раніше не притягувалась,

за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

встановив:

До Козелецького районного суду Чернігівської області від Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серія АПР18 № 120926 від 10 січня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, згідно з яким 10 січня 2021 року о 10 годині 35 хвилин гр. ОСОБА_1 перебуваючи на посаді заступника керуючого магазину «Фора», що знаходиться за адресою: смт Козелець, вул. Соборності, 53/1, здійснювала діяльність господарювання, а саме: продаж дитячих іграшок, шкарпеток, дрова, та інше, чим порушила вимоги п.п. 4 п. 3 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, та пояснила, що абзацом 2 п.п. 4 п. 3 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 (в редакції постанови від 05.01.2021 року, що була чинною на дату складання протоколу) встановлено заборону на приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі виключно товарами, що належать до продуктів харчування, лікарських засобів, виробів медичного призначення, засобів гігієни, побутової хімії, засобів зв`язку, друкованих засобів масової інформації, ветеринарних препаратів, кормів, насіння, засобів захисту рослин на торговельних площах, не менш як 60 відсотків яких призначено для торгівлі такими товарами. Торговельна діяльність іншими групами товарів може відбуватися лише із здійсненням адресної доставки замовлень. Отже, постанова КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 до суб`єктів зазначеної заборони віднесла не будь-яких осіб, а лише суб`єктів господарювання. До таких суб`єктів вона, як громадянин і найманий працівник, не належить, а тому вважає, виходячи з диспозиції ст. 44-3 КУпАП, що вона не може бути суб`єктом правопорушення, яке визначене вказаною статтею. Вона не є суб`єктом господарювання, а тому не може бути суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП за порушення постанови КМ України від 09 грудня 2020 року № 1236.

Крім цього, зважаючи що ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а Постановою КМ України № 1236 передбачено заборону роботи суб`єктів господарювання за певних умов, то об`єктивною стороною правопорушення є саме функціонування закладу торгівлі, а не продаж товарів певного виду. Тому фабула протоколу, складеного щодо неї, не підпадає під дію ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В той же час, необхідно враховувати, що всі сумніви повинні трактуватися на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У даних правовідносинах склад адміністративного правопорушення відсутній, оскільки вона не порушувала жодних санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та іншими актами законодавства, оскільки працювала із застосуванням ЗІЗ та з повним дотриманням постанови головного санітарного лікаря України №17 від 09.05.2020 «Про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням корона вір усної хвороби». Вона не є суб`єктом правопорушення, а фабула протоколу не підпадає під диспозицію ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Просить суд закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 9 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06 листопада 2015 року, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорта, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав(ла)).

Судом встановлено, що відносно гр. ОСОБА_1 , було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за те, що вона порушила вимоги п.п. 4 п. 3 Постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року.

Абзацом 2 п.п. 4 п. 3 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 (в редакції постанови від 05 січня 2021 року, що була чинною на дату складання протоколу) встановлено заборону на приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім: торгівлі виключно товарами, що належать до продуктів харчування, лікарських засобів, виробів медичного призначення, засобів гігієни, побутової хімії, засобів зв`язку, друкованих засобів масової інформації, ветеринарних препаратів, кормів, насіння, засобів захисту рослин на торговельних площах, не менш як 60 відсотків яких призначено для торгівлі такими товарами. Торговельна діяльність іншими групами товарів може відбуватися лише із здійсненням адресної доставки замовлень.

Отже, Постанова КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236 до суб`єктів зазначеної заборони віднесла не будь-яких осіб, а лише суб`єктів господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до змісту законодавства України, зокрема, ст. 65 ГК України посадова особа це особа, в якої наявні організаційно-розпорядчі або адміністративно господарські функції.

Зокрема, організаційно-розпорядчі функції полягають у здійсненні керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах та організаціях (планування роботи, організація праці, забезпечення трудової дисципліни тощо). Такі функції здійснюють, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних чи комунальних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідувачі відділів, лабораторій) та їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири) тощо.

Адміністративно-господарські обов`язки включають повноваження з управління або розпорядження державним, комунальним чи колективним майном, що полягає в установленні порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпеченні контролю за цими операціями тощо. Такі повноваження у тому чи іншому обсязі мають начальники планово-господарських, постачальних, фінансових відділів та служб, завідувачі складів, магазинів, майстерень, ательє, їх заступники, керівники відділів підприємств, відомчі ревізори та контролери тощо.

Тобто, до складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В судовому засіданні встановлено, що гр. ОСОБА_1 працює заступником керуючого в магазині «Фора».

До таких суб`єктів ОСОБА_1 , як громадянин і найманий працівник, не належить, а тому виходячи з диспозиції ст. 44-3 КУпАП, вона не може бути суб`єктом правопорушення, яке визначене вказаною статтею.

Таким чином, зважаючи що ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а постановою КМ України № 1236 передбачено заборону роботи суб`єктів господарювання за певних умов, то об`єктивною стороною правопорушення є саме функціонування закладу торгівлі, а не продаж товарів певного виду. Тому фабула протоколу, складеного щодо ОСОБА_1 , не підпадає під дію ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, як наслідок - не є суб`єктом інкримінованого їй правопорушення.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що у даних правовідносинах склад адміністративного правопорушення відсутній, оскільки ОСОБА_1 , не порушувала жодних санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та іншими актами законодавства, оскільки працювала із застосуванням та з повним дотриманням постанови головного санітарного лікаря України № 17 від 09.05.2020 року «Про затвердження Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів при торгівлі продовольчими (окрім ринків) та непродовольчими товарами на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби». ОСОБА_1 , не є суб`єктом правопорушення, а фабула протоколу не підпадає під диспозицію ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити дану справу за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись ч. 1 ст. 44-3 , ст. 247 ч. 1 КУпАП, суд

постановив:

Закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області О.А. Бузунко