Справа № 504/3993/20
Номер провадження 3/504/115/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Аблова Ю.Ю., за участю прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Ващук Л.В., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, що надійшли з Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, відомості про притягнення раніше до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення у суду відсутні, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

01 грудня 2020 року до Комінтернівського районного суду Одеської області надійшли матеріали з Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП.

Згідно автоматизованої системи документообігу справу передано судді Абловій Ю.Ю.

24 листопада 2020 року оперуповноваженим Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Атаман Олександром Михайловичем було складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 42.

Підставою для складання даного протоколу стало те, що ОСОБА_1 , перебуваючи з 11 березня 2019 року на службі в Національній поліції України на посаді поліцейського-водія сектору логістики та матеріально технічного забезпечення Лиманського ВП ГУНП в Одеській області старший сержант поліції, та спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0093336, перед звільненням зі служби в поліції та припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно подав електронну декларацію (перед звільненням) особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги передбачені ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Вказані дії містять ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у несвоєчасному поданні декларації після звільнення визнав, щиро розкаявся, разом з тим пояснив, що підставою для не подання у визначений строк декларації стало те, що він в період з 20 липня 2020 року по 24 серпня 2020 року перебував на лікарняному з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. Зазначив, що за адресою місця його проживання була відсутня технічна можливість для подачі декларації, оскільки не було інтернет зв`язку. Крім того, звернув увагу, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням, а саме протокол складено в його відсутність та не було відібрано пояснень. Просив врахувати, що його діяння не є суспільно-небезпечним, будь-якого умислу на приховування майна він не мав, з урахуванням чого просив провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією відносно нього закрити на підставі ст. 22 КУпАП.

Прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області Ващук Л.В., в судовому засіданні вказала на необхідність подання таких відомостей в строк, передбачений ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Разом з тим з урахуванням щирого каяття, стану здоров`я та перебування останнього на лікарняному в період з 20.07.2020 року по 24.08.2020 року, а також встановленими у судовому засіданні порушеннями при складанні адміністративного протоколу просила застосувати відносно ОСОБА_1 ст. 22 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, обмежившись усним зауваженням.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію», незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров`я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: відмовляються від взяття на себе зобов`язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію», на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини першої статті 3 закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є поліцейські.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , наказом № 453 о/с від 11.03.2017 ГУНП в Одеській області призначено на посаду поліцейського- водія сектору логістики та матеріально технічного забезпечення Лиманського ВП ГУНП в Одеській області.

Із обмеженнями та вимогами встановленими Законом України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 був ознайомлений.

20.07.2020 року відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу), наказ № 935 о/с ГУНП в Одеській області. 20.07.2020 року ОСОБА_1 , повідомлено про звільнення та вручені, під особистий підпис, трудова книжка, витяг наказу про звільнення, військовий квиток та направлення на воїнський облік до Доброславського РВК.

Відповідно до листа НАЗК (вих. № 47-05/47685/20 від 10.09.2020), згідно витягу послідовності дій з інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі ITC Реєстр), ОСОБА_1 , з 01.01.2020 року по 09.09.2020 рік, у персональному електронному кабінеті здійснював заходи щодо заповнення декларації за 2020 рік, яку він 25.08.2020 року о 10 год. 53 хв. подав до НАЗК несвоєчасно, тобто більше ніж 20 робочих днів, хоча абзацом першим частини другої ст. 45 Закону передбачено, що декларація типу «перед звільненням» подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

12.10.2020 року в ITC Реєстр (https://public.nazk.gov.ua/search) виявлено наступні декларації ОСОБА_1 :

Дата публікації: 24.03.2017 20:52 Декларація (щорічна) Посада: Поліцейський.

Дата публікації: 07.03.2018 11:18 Декларація (щорічна) Посада: Поліцейський.

Дата публікації: 24.02.2019 19:32 Декларація (щорічна) Посада:

Поліцейський.

Дата публікації: 28.02.2020 15:08 Декларація (щорічна) Посада: Поліцейський.

Дата публікації: 25.08.2020 10:53 Декларація ( перед звільненням) Посада: Поліцейський.

Своєчасне подання вище зазначених декларацій свідчить проте, що ОСОБА_1 має навички користування «Єдиним державним реєстром декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» та свідчить про його обізнаність відносно обов`язку подачі декларації до НАЗК.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до абз. 14 ч. 1 статті 1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», інші особи, які зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

Положеннями ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В своїй діяльності ОСОБА_1 , як державний службовець, керується Конституцією та Законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України тощо.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 р. №1906-IV та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 , до Національного агентства з питань запобігання корупції підтверджується: роздруківкою з сайту НАЗК всіх декларацій та змін поданих до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_1 ; роздруківкою декларації перед звільненням ОСОБА_1 , від 25.08.2020 на 7-ми арк.; копією листа НАЗК від 10.09.2020 № 47-05/47685/20 та послідовність дій ОСОБА_1 , в ITC Реєстрі всього на 2-х арк.; відповіддю ГУНП в Одеській області вих. № 9/9398 від 05.10.2020 на 31-му арк.; копією Повідомлення до НАЗК Начальником ГУНП в Одеській області генерала поліції третього рангу Бехом О.В. № 9/8042 від 21.08.2020 на 1-му арк.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме: несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з тим в ході розгляду даного протоколу судом встановлено, що його було складено без присутності ОСОБА_1 та пояснення з цього приводу оперуповноваженим Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у нього не відбирались.

Під час розгляду справи в якості свідка було допитано оперуповноваженого Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , який повідомив, що ОСОБА_1 він викликав за допомогою дзвінків, однак останній не з`явився, у зв`язку з чим протокол було складено у його відсутність. Вручити протокол не вдалось можливим так як він відмовлявся від його отримання.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП в повній мірі підтверджується зібраними матеріалами справи про адміністративне правопорушення в сукупності, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення та дослідженні безпосередньо судом в під час розгляду справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з тим, при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вищевказане адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, суд враховує наступне.

Так, суд враховує, що в результаті вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, наслідків у вигляді суспільної шкідливості не завдано, як і не завдано значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам і свободам інших осіб.

Суд також надає належну правову оцінку характеризуючим даним особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також наслідкам, які можуть настати в результаті притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Так, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення притягується вперше, свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення в повній мірі визнає, у скоєному розкаюється.

Суд враховує, що в період з 20 липня 2020 року по 24 серпня 2020 року, (тобто з часу якого повинен був подати декларацію та до дня її подачі) ОСОБА_1 перебував на лікарняному з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ризик високий з частими гіпертонічними кризами ускладненим стенокардією та носовими кровотечами, про що свідчить довідка видана КНП «Центрт первинної мендико-санітарної допомоги» Лиманської районної ради Одеської області.

Відповідно до рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 № 223-934/0/4-17 під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетруси), технічних збоїв офіційного веб- сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребування відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (тримання) під вартою, тощо.

Згідно ст. 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При вирішенні питання про застосування положень ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено. Проте, у кожному конкретному випадку судом має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

На підставі викладеного, беручи до уваги відсутність посягання на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, відсутність завданої шкоди й суспільної шкідливості, обставини справи, обставини при яких вчинено правопорушення, а також малозначність вчиненого, оскільки вказані дії не тягнуть за собою тяжких правових чи будь-яких інших наслідків, так як ОСОБА_1 хоча й несвоєчасно, але подав декларацію після звільнення до НАЗК, враховуючи характеризуючі дані ОСОБА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення аналогічних адміністративних правопорушень, свою вину у вчиненому повністю визнає, щиро розкаюється, суд вважає можливим застосувати до ОСОБА_1 ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення і провадження по даній справі закрити, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 172-6 ч.1, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю. Ю. Аблова