КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 33/824/1454/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Яворського М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 454 грн.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 06 листопада 2020 року по просп. Науки,1, керував транспортним засобом «Богдан» державний номерний знак НОМЕР_1 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів за маршрутом №470, без засобів індивідуального захисту - без маски. Тобто ОСОБА_1 своїми діями порушив правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій він просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт обґрунтовує тим, що він захворів, перебуває на самоізоляції й лікується від ознак респіраторного захворювання. Апелянт також зазначає, що при наявності епідемії COVID-19 керівництво підприємства без будь-яких пояснень відправило його на лікування у зв`язку із чим останній був позбавлений заробітку та змоги контактувати будь з ким. У зв`язку із захворюванням, ним було пропущено строк на апеляційне оскарження в один день, що на думку є поважною причиною й просить його поновити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що із наявних матеріалів справи фактичними доказами для доведеності вини слугує лише сам адміністративний протокол та фотознімок із якого неможливо встановити будь-які дані, що мають значення для вирішення справи по суті, зокрема щодо порушенням вимог карантинного законодавства.

ОСОБА_1 зазначає, що при складанні адміністративного протоколу працівниками поліції поза увагою залишився той факт, що йому під час керування автомобілем необхідно вживати напої, так як робочий день триває фактично 12 годин. Також зазначено, що автобус стояв на зупинці, пасажирів не було, а працівники поліції, користуючись ситуацією щодо карантинних обмежень та спостерігаючи за водіями, які перебували в порожніх автобусах в обідню перерву, складали адміністративні протоколи.

Апелянт наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б могли підтвердити його вину. Крім того, доводами апеляційної скарги є також те, що апелянт є найманим працівником й працює в ТОВ «Союз-Авто», а тому не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки він не перебуває на посаді, що здійснює господарську діяльність або організаційну діяльність.

ОСОБА_1 на апеляційний розгляд справи не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, доводи ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2021 року було винесено оскаржувану постанову (а.с.6-7) й того ж дня ОСОБА_1 отримав її копію, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи (а.с.8)

Крім того, разом із апеляційною скаргою апелянт надав наступні документи: доповідну лікаря-нарколога ОСОБА_2 від 27 січня 2021 року, яку адресовано директору ТОВ «Союз-Авто» ОСОБА_3 , з якої вбачається, що 27 січня 2021 року при передрейсовому огляді у водія ОСОБА_1 були явні ознаки нежитю, головний біль та температура тіла 38,5. Після огляду було рекомендовано самоізолюватись на 7 днів та обов`язково повідомити сімейного лікаря про стан здоров`я; витяг з наказу №184-к від 01 жовтня 2008 року Про призначення ОСОБА_2 на посаду лікаря-нарколога з 01 жовтня 2008 року з окладом згідно штатного розкладу з випробним строком 1 місяць (а.с.16).

Таким чином, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не дотримався вище зазначених вимог закону та дійшов необґрунтованих висновків про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Так, відповідно до положень КУпАП передбачено, що до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, притягуються особи, які здійснили порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Також слід зазначити, що стаття 44-3 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.44-3 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Згідно вимог статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Як вказано у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №526894 від 06 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 здійснював керування автобусом «Богдан», який використовується для надання послуг із перевезення пасажирів, без засобів індивідуального захисту, чим порушив п.п. 1, п. 10 постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції від 23 жовтня 2020 року) на усій території України з 01 серпня по 31 грудня 2020 року встановлено карантин.

Відповідно до положень п.п.1 п.10 вказаної постанови КМУ №641 на території України на період дії карантину забороняється, зокрема, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять усіх необхідних відомостей, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 дій, які вказані у протоколі, а саме керування автобусом «Богдан», який використовується для надання послуг із перевезення пасажирів, без засобів індивідуального захисту.

Так, при оформленні матеріалів даної справи працівниками поліції не встановлено особи пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 та чи були останні загалом, не відібрано пояснення та не вказано в протоколі свідків правопорушення, що свідчить про недотримання працівником поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення, вимог п. 15 розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року № 1376.

Так, в матеріалах справи містить фотографія транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з якої неможливо встановити чи дійсно ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом без засобів індивідуального захисту та чи порушувалися ним положення п.п.1 п.10 вказаної постанови КМУ №641. Разом з тим, суд вважає не спростованими відомості ОСОБА_1 , у яких він вказує на те, що засоби індивідуального захисту були ним зняті для того, щоб випити води.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, будь-яких даних про перевезення ОСОБА_1 пасажирів на автобусному маршруті №470 без засобів індивідуального захисту, матеріали справи не містять.

Отже, належних та допустимих доказів, які стверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих дій відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП №526894 від 06 листопада 2020 року, суду не надано.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні та допустимі докази, які підтверджують порушення ОСОБА_1 правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно протиепідемічних правил і норм передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №526894 від 06 листопада 2020 року складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП і до справи не долучено належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, приходжу до висновку, що постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись положеннями статті 247, 293, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року скасувати.

Провадження по справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.А.Яворський