Справа № 242/4825/20
Провадження № 3/242/73/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2021 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Переясловська Ю.А., за участю секретаря судового засідання Клименко А.В., прокурора Яворської Г.В., Бєліка С.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого начальником дільниці охорони ДП «Селидіввугілля», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 603 від 11.11.2020 року, ОСОБА_1 , будучи начальником дільниці охорони ДП «Селидіввугілля» (який крім того є депутатом Новогродівської міської ради 7 скликання), згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), являючись суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, будучи ознайомленим з вимогами Закону про необхідність подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно, без поважних причин 08.09.2020 р. подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік до Єдиного державного реєстру декларацій. Дії останнього кваліфікуються, як адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в судовому засіданні свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, проти обставин, викладених у протоколі, заперечив, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В наданих суду письмових запереченнях ОСОБА_1 зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення та в доданих до нього документах відсутня інформація з приводу того, чи був дотриманий визначений положеннями ст. ст. 48, 49 Закону України «Про запобігання корупції» порядок встановлення своєчасності подання декларації, до початку проведення перевірки і збирання доказів органом Національної поліції, відсутня інформація, чи проводився такий контроль НАЗК взагалі. Також зазначив, що контроль за своєчасністю подання декларацій відноситься до виключної компетенції НАЗК. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить об`єктивних даних про ознаки вчиненого ним правопорушення, оскільки такі дані можуть бути встановлені лише компетентним державним органом в установленому законом порядку. Таким порядком, на його думку, є здійснення НАЗК контролю щодо своєчасності подання декларації суб`єктом декларування, встановлення за результатами такої перевірки факту порушення антикорупційного законодавства, а також відображення цього факту у відповідному рішенні НАЗК. Вважає, що початку перевірки органом Національної поліції, збиранню ним доказів і складанню протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, повинно передувати отримання у встановленому порядку висновків НАЗК як єдиного суб`єкта, уповноваженого державою на здійснення контролю щодо своєчасності подання декларації суб`єктом декларування. Посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.12.2019 р. по справі № П/811/593/17, відповідно до яких контроль за своєчасністю подання декларацій належить до виключної компетенції НАЗК. Вважає, що доданий до протоколу витяг з Реєстру декларацій, не завірений належним чином, не є належним доказом у даній справі, оскільки в матеріалах справи відсутні витяг з Реєстру декларацій щодо послідовності дій користувача реєстру та інші документи, а складенню протоколу про адміністративне правопорушення мала передувати перевірка, в процесі якої необхідно було встановити наявність чи відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації. Крім того, зазначив, що підприємством ДП «Селидіввугілля» на звітний період 2019 року його не було включено до переліку осіб суб`єктів декларування, що фактично виключає прямий чи то непрямий умисел на подання декларації з порушенням термінів, оскільки про необхідність її подання за період 2019 року, йому як начальнику дільниці ВП «Охорона» ДП «Селидіввугілля», було повідомлено лише на початку вересня 2020 року. Також звернув увагу суду на те, що несвоєчасне подання ним декларації, як депутатом Новогродівської міської ради 7 скликання, в протоколі про адміністративне правопорушення йому не інкримінується, тому в аспекті рішень Європейського Суду у справі «Малофєєва проти Росії» та у справі «Карелін проти Росії», суд не уповноважений самостійно редагувати фабулу протоколу. В протоколі неправильно визначено місце вчинення адміністративного правопорушення, та замість «Державне підприємство «Селидіввугілля» зазначено «Комунальна установа Державне підприємство «Селидіввугілля», що по суті є різними поняттями. Крім того, зазначив, що під час складання протоколу йому не була надана можливість скористатися правовою допомогою та залучити адвоката. Посилається на постанову Верховного Суду від 18.02.2020 р. по справі № 524/9827/16-ц, в якій Верховний Суд встановив, що невжиття дій щодо надання особі можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги тягне за собою закриття справи про адміністративне правопорушення. Також зазначив, що рішенням Конституційного Суду України № 13-р/2020 від 27.10.2020 року ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції», яка визначала, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку, визнано неконституційною, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Прокурор надала суду письмові заперечення на пояснення ОСОБА_1 , в яких зазначила, що рішенням Конституційного Суду України № 13-р/2020 від 27.10.2020 року були визнані неконституційними окремі положення Закону щодо повноважень НАЗК в частині контрольних функцій виконавчої влади над судовою гілкою влади, зокрема, повноваження щодо встановлення своєчасності подання декларацій. Вважає, що протокол складений уповноваженою особою на підставі абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, уповноважені особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) не позбавлені права виявлення вказаних порушень, що узгоджується з листом НАЗК від 06.02.2019 р. № 44-01/8418/19. Зазначила, що повноваження особи, яка склала протокол, підтверджуються ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції». Також зазначила, що ст. 12 Закону не передбачає обов`язкового затвердження НАЗК висновку у разі виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією. Зазначила, що невключення ОСОБА_1 до Переліку суб`єктів декларування не звільняє його від відповідальності за несвоєчасність подання декларації, оскільки незнання особи про необхідність подання декларації не звільняє її від відповідальності за несвоєчасну подачу декларації. Посилання ОСОБА_1 на незабезпечення йому права на правову допомогу вважає необгрунтованими, оскільки останній підписав без зауважень розділ протоколу, в якому йому були роз`яснені його права. В письмових поясненнях прокурор також заперечила проти розгляду справи без участі ОСОБА_1 , оскільки це буде порушенням вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП, відповідно до яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення є обов`язковою.

ОСОБА_1 надав письмовий відзив на заперечення прокурора, в якому зазначив, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. У зв`язку з цим, вважає обов`язковим висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 р. по справі № П/811/593/17, відповідно до якого контроль за своєчасністю подання декларацій належить до виключної компетенції НАЗК. Вважає цей висновок Верховного Суду обов`язковим для всіх органів влади, в тому числі, правоохоронних. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи відомостей, які б надавали можливість зробити висновок про відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації (даних про можливі технічні збої в роботі Реєстру, регламентні роботи тощо). Також зазначив, що порушення ним строків подання декларації як депутатом Новогродівської міської ради не може розглядатись в межах даної справи, оскільки це порушення йому не інкримінується. Вважає, що у разі інкримінування йому вчинення вказаних дій як депутату Новогродівської міської ради справа про адміністративне правопорушення буде належати до юрисдикції Новогродівського міського суду Донецької області. Крім того, зазначив, що ч. 1 ст. 172-6 КУпАП є бланкетною нормою, яка закріплює лише загальні ознаки правил поведінки, а для встановлення ознак, яких бракує, слід звертатись до норм Закону України «Про запобігання корупції», яким передбачено спеціальний порядок перевірки своєчасності подання декларацій. Також вважає, що вчинення порушення через необережність відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.05.2017 р. № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією», виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В процесі розгляду справи прокурор надала суду копію листа НАЗК від 06.02.2019 р., відповідно до якого НАЗК повідомила Національну поліцію України про те, що Закон не передбачає затвердження НАЗК обгрунтованого висновку або повідомлення із встановленим фактом порушення вимог фінансового контролю у разі виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, за частинами першою, другою статті 172-6 КУпАП. Відповідно до частини першої статті 1 Закону, спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, НАЗК. Статтею 255 КУпАП визначено, що особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені статтями 172-4 172-9 КУпАП, є уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

В судовому засіданні 13.01.2021 р. ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення розгляду справи для залучення ним захисника адвоката Косенка О.М. З метою забезпечення особі права на захист вказане клопотання було задоволено судом.

22.01.2021 р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення на протокол від ОСОБА_1 , в яких він посилається на Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджений наказом НАЗК від 15.04.2020 р. № 144/20, зокрема, встановлений цим Порядком порядок здійснення НАЗК перевірки своєчасності подання декларації. Вважає, що вищевказаний лист НАЗК носить інформаційний характер та не має сили нормативно-правового акту. Посилається на лист голови НАЗК від 21.03.2019 р. № 44-06/21566/19, в якому зазначено, що сам факт несвоєчасного подання декларації не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення. Адміністративна відповідальність настає лише у разі подання декларації з порушенням строків без поважних причин. Такий факт може бути встановлений лише після проведення відповідної перевірки.

26.01.2021 р. до суду надійшло письмове клопотання захисника Косенка О.М. про виклик до судового засідання для допиту свідка, ОСОБА_2 .

В судовому засіданні учасники справи проти вищевказаного клопотання не заперечили.

Постановою суду від 26.01.2021 р. було викликано до судового засідання в якості свідка ОСОБА_2

12.02.2021 р. до суду надійшло клопотання від свідка ОСОБА_2 про проведення судового засідання за його участю в режимі відеоконференції.

Постановою суду від 12.02.2021 р. вищевказане клопотання було задоволено, постановлено проводити наступне судове засідання 16.02.2021 р. в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 16.02.2021 р. в режимі відеоконференції був допитаний свідок ОСОБА_2 .

Прокурор у судовому засіданні 18.02.2021 р. просила суд притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 18.02.2021 р. свою вину у вищевказаному правопорушенні не визнав, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні здійснювалась аудіо та відеофіксація, про що були попереджені учасники процесу.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали справи, подані учасниками справи усні та письмові пояснення та заперечення, заслухавши думку прокурора, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.07.2020 р. прокуратурою Донецької області було направлено лист на адресу начальника УСР в Донецькій області, яким повідомлено, що у ході моніторингу Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено факти, які дають підстави вважати, що в діях окремих суб`єктів декларування наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, у зв`язку з чим в листі висловлювалось прохання повідомити прокуратуру, чи встановлювались працівниками УСР в Донецькій області факти порушень вимог антикорупційного законодавства зазначеними особами, чи проводились за такими фактами перевірки та їх наслідки.

18.08.2020 р. УСР в Донецькій області надіслало лист на адресу голови Новогродівської міської ради Донецької області з проханням надати інформацію та копії документів щодо низки осіб, зокрема, щодо ОСОБА_1 .

Листом від 24.09.2020 р. Новогродівська міська рада надіслала копії документів на адресу УСР в Донецькій області.

Листом від 25.09.2020 р. УСР в Донецькій області надіслало лист на адресу в.о. генерального директора ДП «Селидіввугілля» з проханням надати інформацію та копії документів щодо низки осіб, зокрема, щодо ОСОБА_1 .

Листом від 09.10.2020 р. ДП «Селидіввугілля» повідомило начальника УСР в Донецькій області про те, що ОСОБА_1 займає посаду начальника дільниці відокремленого підрозділу «Охорона» ДП «Селидіввугілля». При визначенні осіб, які відносяться до суб`єктів декларування, його посада не була включена до переліку осіб, які відповідають умовам, визначеним підпунктом «а» пункту 2 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» виконавчого апарату ДП «Селидіввугілля». В листі також зазначено, що 08.09.2020 р. ОСОБА_1 була подана щорічна декларація за 2019 рік в якості кандидата на посаду депутата Новогродівської міської ради. Крім того, в листі повідомляється, що з врахуванням зауважень, наданих УСР в Донецькій області, посада начальника дільниці ВП «Охорона» ДП «Селидіввугілля» буде включена до переліку суб`єктів декларування наступного звітного періоду. До листа також надано запитувані документи.

11.11.2020 р. старший оперуповноважений в ОВС управління стратегічних розслідувань в Донецькій області ДСР Національної поліції України, майор поліції Ковалишен О.В. склав протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 603, відповідно до якого, ОСОБА_1 , будучи начальником дільниці охорони ДП «Селидіввугілля» (який крім того є депутатом Новогродівської міської ради 7 скликання), згідно п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), являючись суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, будучи ознайомленим з вимогами Закону про необхідність подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, несвоєчасно, без поважних причин 08.09.2020 подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік до Єдиного державного реєстру декларацій. Дії останнього кваліфікуються, як адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

До протоколу додані, зокрема, вищевказані документи з додатками, а також роздруківка з Єдиного державного реєстру декларацій, відповідно до якої ОСОБА_1 подав декларацію 08.09.2020 р.

ОСОБА_1 та його захисник вважають вищевказані докази неналежними, оскільки, на їх думку, ці докази зібрані з порушенням встановленої законом процедури.

Здійснивши системний і комплексний аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VIII «Про запобігання корупції».

Відповідно до ст. 1 Закону, правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Згідно з цією ж нормою, спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до ст. 2 Закону, відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 45 Закону встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до Закону №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», розділ 13 «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» доповнено пунктом 2- 1, згідно з яким продовжено до 01.06.2020 р. строк подання декларацій, які подаються за минулий рік.

Таким чином, суб`єкти декларування зобов`язані були подати декларації за 2019 рік до 01.06.2020р.

Порядок перевірки своєчасності подання декларацій встановлено на законодавчому рівні.

При цьому, слід враховувати, що відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

На підставі наведеної статті КУпАП, суд вважає, що під час правової оцінки правомірності дій осіб, які проводять перевірку щодо наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та складають протокол про адміністративне правопорушення, необхідно застосовувати законодавство, яке діяло на час складання такого протоколу чи проведення перевірки, яка передує складанню протоколу.

Так, відповідно до Закону № 1700-VIII в редакції станом на 23.07.2020 р., до повноважень Національного агентства належали, крім іншого, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень має, зокрема, такі права: отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону; отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняних до них осіб, працівників юридичних осіб публічного права та юридичних осіб, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення вимог цього Закону щодо захисту викривачів; складати протоколи про адміністративні правопорушення, віднесені законом до компетенції Національного агентства, застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У разі виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, уповноважені особи Національного агентства складають протокол про таке правопорушення, який направляється до суду в порядку, визначеному Національним агентством. У разі виявлення ознак іншого корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, Національне агентство затверджує обґрунтований висновок та надсилає його іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. Висновок Національного агентства є обов`язковим для розгляду, про результати якого воно повідомляється не пізніше п`яти днів після отримання повідомлення про вчинене правопорушення.

Відповідно до ст. 13 зазначеного Закону, з метою організації та здійснення заходів із запобігання та виявлення корупції, передбачених цим Законом, утворюються (визначаються) уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції.

Уповноважені підрозділи (уповноважені особи) з питань запобігання та виявлення корупції утворюються (визначаються), зокрема, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери управління державного органу (крім юридичних осіб, у яких відповідно до цього Закону затверджуються антикорупційні програми). До основних завдань уповноважених підрозділів (уповноваженої особи) належать, зокрема, перевірка факту подання суб`єктами декларування декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному відповідно до цього Закону порядку.

Відповідно до ст. 48 Закону № 1700-VIII (в редакції, що діяла на момент проведення перевірки органом поліції), Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Згідно із ст. 49 Закону № 1700-VIII (в редакції, що діяла на момент проведення перевірки органом поліції), державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов`язані перевіряти факт подання суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.

Національне агентство перевіряє факт подання відповідно до цього Закону декларацій особами, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону.

Якщо за результатами контролю встановлено, що суб`єкт декларування не подав декларацію, Національне агентство письмово повідомляє такого суб`єкта про факт неподання декларації, і суб`єкт декларування повинен протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення подати декларацію в порядку, визначеному частиною першою статті 45 цього Закону.

Одночасно Національне агентство письмово повідомляє про факт неподання декларації спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, вищому органу управління відповідного громадського об`єднання, іншого непідприємницького товариства про факт неподання декларації відповідним суб`єктом декларування.

Таким чином, у разі виявлення несвоєчасності подання суб`єктом декларування декларації, НАЗК, крім іншого, повідомляє про цей факт спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Наказом НАЗК від 15.04.2020 р. № 144/20 було затверджено Порядок проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, який визначає процедуру проведення Національним агентством з питань запобігання корупції контролю та повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статей 48 та 50 Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до вищевказаного Порядку, у разі отримання інформації (повідомлення) про факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування або самостійного виявлення такої інформації відповідно до пункту 2 цього розділу Національне агентство перевіряє факт неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування шляхом пошуку даних у Реєстрі. У випадку встановлення факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування Національне агентство вживає заходи, передбачені Законом, відповідно до Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням Національного агентства від 06 вересня 2016 року № 19, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 листопада 2016 року за № 1479/29609.

При цьому, Національне агентство здійснює контроль щодо своєчасності подання декларацій на підставі: 1) повідомлень, що надходять від державних органів, органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб публічного права, які відповідно до статті 49 Закону перевіряють факт подання декларацій суб`єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної в органі конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності), та повідомляють Національне агентство про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій; 2) інформації, що надходить до Національного агентства від фізичних чи юридичних осіб, у тому числі від громадських об`єднань та їхніх представників, правоохоронних органів чи інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, стосовно факту неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування; 3) самостійного виявлення Національним агентством фактів неподання або несвоєчасного подання декларації суб`єктом декларування: інформації, що оприлюднюється у засобах масової інформації, у мережі Інтернет, інших джерелах інформації; даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі виявлених за допомогою засобів програмного забезпечення Реєстру.

Вищевказаним Порядком також затверджено форму Обгрунтованого висновку щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, в якій зазначається, що складання протоколу про адміністративне правопорушення є стадією провадження у справі, визначеною розділом IV "Провадження у справах про адміністративні правопорушення" КУпАП. Правом складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені статтями 172 4 - 172 9 КУпАП (крім правопорушень, вчинених особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), статтею 255 КУпАП (з урахуванням змін, внесених Законом України від 02.10.2019 № 140-IX), наділені уповноважені особи органів Національної поліції України. Матеріали повної перевірки декларації для вирішення питання щодо наявності підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 172 6 КУпАП підлягають направленню до органів Національної поліції України.

Додатком 2 до вищевказаного Порядку затверджено форму Повідомлення про факт неподання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Відповідно до цієї форми, Повідомлення направляється, крім іншого, на адресу спеціально

уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Відповідно до рішення НАЗК від 06.09.2016 р. № 19 «Порядок перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій», перевірка факту подання декларацій та повідомлення Національного агентства про випадки неподання чи несвоєчасного подання декларацій покладаються на уповноважений підрозділ (уповноважену особу) з питань запобігання та виявлення корупції відповідного органу, або інший структурний підрозділ такого органу, визначений керівником органу.

У випадку встановлення факту неподання чи несвоєчасного подання декларацій суб`єктами декларування відповідно до вимог Закону відповідальний підрозділ (особа) органу, в якому працюють (працювали) суб`єкти декларування, повідомляє про це Національне агентство упродовж трьох робочих днів з дня виявлення такого факту. Повідомлення Національного агентства про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (додаток 1), надсилається засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомленням про вручення).

У разі встановлення факту неподання декларації суб`єктом декларування Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного органу та спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Вищевказаним Порядком затверджено форму Повідомлення про факт неподання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яке направляється на адресу органу, в якому працює (працював або входить чи входив до складу утвореної в органі

конкурсної комісії, до складу Громадської ради доброчесності) суб`єкт декларування, та спеціально

уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції.

Системний аналіз вищенаведених положень законодавства призводить до висновку про те, що в той період, коли Управлінням стратегічних розслідувань в Донецькій області проводилась перевірка дотримання ОСОБА_1 строків подачі декларації, діяли законодавчі норми, відповідно до яких повноваження щодо проведення таких перевірок покладались на НАЗК.

Рішенням Конституційного Суду України (далі КСУ) №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII зі змінами, окрім іншого: пункти 6,8 частини першої статті 11, пункти 1,2,6- 10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VІІ зі змінами.

Відповідно до вищевказаного рішення КСУ від 27 жовтня 2020 року №13-р/2020, положення Закону, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Отже, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 від 11.11.2020р., норми Закону, які закріплювали повноваження НАЗК щодо проведення відповідних перевірок, втратили чинність.

Однак, суд звертає увагу на те, що втрата відповідних повноважень НАЗК не означає, що ці повноваження були передані іншим спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, зокрема, органам Національної поліції, оскільки відповідні закони про передачу таких повноважень не приймались.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги посилання прокурора на те, що норми Закону про повноваження НАЗК були визнані неконституційними, оскільки внаслідок цього факту повноваження органів Національної поліції не змінились і ці органи не стали уповноваженими проводити такі перевірки замість НАЗК. Крім того, повноваження НАЗК були чинними більшість часу, протягом якого проводилась перевірка органами поліції.

Тим більше, що Законом України від 15.12.2020 р. «Про внесення змін до Закону України "Про запобігання корупції" щодо відновлення інституційного механізму запобігання корупції», який набрав чинності 30.12.2020 р., зміст цих норм і відповідні повноваження НАЗК значною мірою були відновлені в Законі № 1700-VIII, хоча і в інших статтях Закону, оскільки статті 48 51 цього Закону були виключені.

Повноваження органів Національної поліції у сфері протидії корупції регулюються, зокрема, ст. 255 КУпАП, відповідно до якої протоколи про правопорушення за ст. 172-4 - 172-9 КУпАП (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище) мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

При цьому, в судовому засіданні особа, яка склала протокол, пояснив, що в своїй роботі у сфері протидії корупції керується, зокрема, нормами КУпАП, а також Інструкцією про порядок обліку кримінальних та адміністративних корупційних правопорушень, затвердженою наказом Генеральної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки, Міністерства доходів і зборів, Міністерства оборони, Державної судової адміністрації України 22.04.2013 № 52/394/172/71/268/60.

Відповідно до вищевказаної Інструкції, працівник (посадова особа) перед складанням протоколу про адміністративне корупційне правопорушення погоджує його проект та матеріали перевірки у прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів у сфері запобігання та протидії корупції.

Крім того, ОСОБА_2 пояснив, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. У зв`язку з цим, він вважає, що правомірно збирав докази несвоєчасного подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2019 рік.

Суд враховує, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2020 р. по справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Таким чином, покази особи, яка складала протокол, не можуть слугувати доказом вини особи, щодо якої складено протокол, однак суд враховує пояснення ОСОБА_2 стосовно повноважень органів Національної поліції України у сфері запобігання корупції та процедури проведення відповідних перевірок.

Повноваження органів Національної поліції щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП прямо випливають з положень КУпАП і ніким не оспорюються. Щодо посилань свідка на передбачений ст. 251 КУпАП обов`язок особи, яка складає протокол, збирати докази, суд вважає, що норма ст. 251 КУпАП має загальний характер по відношенню до спеціальних норм Закону України «Про запобігання корупції», якими передбачені повноваження НАЗК щодо проведення перевірок, і реалізація обов`язку органів Національної поліції не виключає необхідність проведення перевірки НАЗК.

Посилання свідка на те, що НАЗК уповноважене проводити перевірки лише щодо осіб, стосовно яких має право складати протоколи, суд не приймає до уваги, оскільки це не підтверджується змістом відповідних норм зазначеного закону.

Необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, відповідно до якої контроль за своєчасністю подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також перевірка достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації належать до виключної компетенції НАЗК. Тобто, якщо НАЗК встановить факт несвоєчасного подання чи неподання декларації або повідомлення про зміни у майновому стані особою, яка в розумінні Закону № 1700-VIII є суб`єктом декларування і в якої виник обов`язок подати таку декларацію чи повідомлення, то лише висновок цього органу може бути підставою для притягнення такої особи до юридичної відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері запобігання корупції (постанова Верховного Суду від 11.12.2019р. по справі № П/811/593/17).

Відповідно до вищевказаної постанови ВС, виключно НАЗК законодавцем надані повноваження, щодо перевірки та встановлення фактів неналежного виконання свого обов`язку суб`єктом декларування, щодо подання електронної декларації, а тому, належним доказом невиконання позивачем свого обов`язку, як суб`єктом декларування, щодо подання електронної декларації згідно ст.48 Закону №1774-VIII та Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - є відповідне рішення НАЗК (Письмово повідомляє про порушення керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції; протокол адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, якщо суб`єктом декларування вчинено дії, що не тягнуть за собою іншого виду відповідальності, Національне агентство виносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис у встановленому Національним агентством порядку).

В постанові від 10.06.2020 р. по справі №560/1779/19 Верховний Суд також звертає увагу на необхідність дотримання Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій, затвердженого рішенням НАЗК від 06.09.2016 № 19 «Про затвердження Порядку перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій».

В постанові від 17.07.2020 р. по справі № 816/2108/17 Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність нормативно-правових актів загальнообов`язкового характеру, які б наділяли Національну поліцію України або її підрозділи повноваженнями і відповідними правами щодо здійснення моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань запобігання корупції, проведення відповідних перевірок, оцінки законності діяльності суду і витребування документів поза межами конкретних кримінальних чи адміністративних проваджень.

В постанові ВС також зазначає, що виключно після проведення перевірки НАЗК і направлення висновку НАЗК спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції (в тому числі і Національній поліції), у останніх виникають повноваження на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово висловленою у його постановах, зокрема від 2 жовтня 2019 року у справі N 1440/2177/18, від 10 червня 2020 року у справі N 560/1779/19.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що обраний Управлінням захисту економіки в Полтавській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України спосіб отримання інформації за вказаними у листі від 20 жовтня 2017 року N 6197/39/115/03-2017 правовими підставами свідчить про проведення перевірки ОСОБА_1, що не передбачено чинним законодавством та є спробою органів Національної поліції ініціювати збір інформації в непередбачений законом спосіб і свідчить про фактичне виконання ними повноважень інших відповідних державних органів, уповноважених на здійснення контролюючих функцій у сфері запобігання і протидії корупції.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що складенню протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відносно ОСОБА_1 обов`язково мало передувати проведення відповідної перевірки НАЗК.

Однак, в матеріалах справи немає жодного документа НАЗК щодо проведення такої перевірки .

Як зазначається в постанові Донецького апеляційного суду від 02.11.2020 р. по справі № 243/5669/20, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити достатні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки конкретного правопорушення. Об`єктивними такі дані можуть бути лише у зв`язку з їх виявленням та встановленням компетентним державним органом в установленому законом порядку. Викладені в постанові вище норми законодавства дають підстави для висновку, що таким порядком перед початком перевірки щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, є здійснення НАЗК контролю щодо своєчасності подання декларації суб`єктом декларування, встановлення за результатами такої перевірки факту порушення антикорупційного законодавства, а також відображення цього факту у відповідному рішенні НАЗК.

Проте, як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та в доданих до протоколу документах відсутня інформація з приводу того, чи був дотриманий визначений положеннями Закону України «Про запобігання корупції» порядок встановлення своєчасності подання декларації ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного вище, суд звертає увагу на те, що сам факт несвоєчасного подання декларації не може свідчити про наявність складу адміністративного правопорушення.

Адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання декларацій настає лише у разі подання її з порушенням встановлених строків без поважних причин.

Такий факт може бути встановлений лише після проведення відповідної перевірки.

Таким чином, судом встановлено, що контроль за своєчасністю подання декларації ОСОБА_1 уповноваженою особою, а саме, НАЗК не проводився.

Тобто, всі обов`язкові дії по проведенню контролю та перевірки, у тому числі після встановлення, що суб`єкт декларування несвоєчасно подав декларацію чи не повідомив про суттєві зміни в майновому стані, уповноважені здійснювати виключно працівники НАЗК, у тому числі на підставі листа уповноваженої особи отримати пояснення від особи, якою не подано (чи подано з порушенням строків) декларацію.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є суворе і точне дотримання встановленого законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу на те, що особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, зобов`язана діяти у суворій відповідності до встановленого законом порядку, оскільки така особа зобов`язана вчиняти не ті дії, які прямо не заборонені законом, а дії, які передбачені законом. У зв`язку з цим, суд відхиляє доводи прокурора про те, що орган поліції вправі самостійно проводити перевірку, оскільки законом це не заборонено. Такі доводи суперечать ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також не приймає до уваги лист НАЗК від 06.02.2019 р., на який посилався прокурор, оскільки цей лист не є нормативно-правовим актом. Суд при вирішенні спору керується законами та підзаконними нормативно-правовими актами, які мають вищу силу порівняно з листом НАЗК.

Слід також враховувати висновки Європейського суду з прав людини, за якими за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості актів, однак все ж таки суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору ( п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру», п. 47-56 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії»).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ вислів «згідно із законом» вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (пункт 84 рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 155 рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2003 року у справі «Полторацький проти України», заява № 38812/97).

Так, одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «належного урядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Отже державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74).

Водночас ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Таким чином, процедура притягнення особи до відповідальності має бути зрозумілою і передбачуваною для особи. Тобто особа має розуміти, якими повноваженнями наділені органи, які здійснюють процедуру притягнення її до відповідальності, а відповідні органи мають діяти лише в межах наданих їм законом повноважень.

Протиріччя в повноваженнях кількох державних органів, які здійснюють функції в одній сфері суспільних відносин, порушують принцип правової визначеності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати в першу чергу, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року,рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1ст. 14-1 КУпАПпередбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи порушення встановленої законом процедури під час проведення перевірки дотримання ОСОБА_1 вимог антикорупційного законодавства, суд вважає недопустимими докази наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, надані до суду разом з протоколом про адміністративне правопорушення.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що його не було ознайомлено відповідальною особою ДП «Селидіввугілля» про те, що його посада відноситься до суб`єктів декларування, суд зазначає наступне.

Листом від 09.10.2020 р. ДП «Селидіввугілля» повідомило начальника УСР в Донецькій області про те, що ОСОБА_1 займає посаду начальника дільниці відокремленого підрозділу «Охорона» ДП «Селидіввугілля». При визначенні осіб, які відносяться до суб`єктів декларування, його посада не була включена до переліку осіб, які відповідають умовам, визначеним підпунктом «а» пункту 2 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» виконавчого апарату ДП «Селидіввугілля». В листі також зазначено, що 08.09.2020 р. ОСОБА_1 була подана щорічна декларація за 2019 рік в якості кандидата на посаду депутата Новогродівської міської ради. Крім того, в листі повідомляється, що з врахуванням зауважень, наданих УСР в Донецькій області, посада начальника дільниці ВП «Охорона» ДП «Селидіввугілля» буде включена до переліку суб`єктів декларування наступного звітного періоду.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму інформаційному листі № №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 року «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» зазначив, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідальність особи настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності

Матеріалами справи не підтверджено наявність в діях ОСОБА_1 саме прямого чи непрямого умислу щодо несвоєчасного подання декларації.

За вказаних вище обставин, та враховуючи, що зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази отриманні без дотримання Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 та його захисника Косенка О.М. є обґрунтованими, вбачає підстави для закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9 245, 247, 251, 283, 285 КУпАП,

П о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за протоколом про адміністративне правопорушення № 603 від 11.11.2020 року закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову суду може бути подано до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.А. Переясловська