П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2021 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області БПП у м. Біла Церква відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого звальщиком «Лісхоз», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

14 листопада 2020 року о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 , в м. Біла Церква по вул. Героїв Чорнобиля, біля будинку № 130, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 240», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що 14.11.2020 року він не керував транспортним засобом. Він та ОСОБА_4 були пасажирами транспортного засобу «Mersedes Bens», державний реєстарійний номер НОМЕР_2 , яким керував його товариш ОСОБА_5 . На вул. Героїв Чорнобиля, біля будинку 130, ОСОБА_5 зупинив автомобіль на проїжджій частині в зв`язку з закінченням пального та пішов до дому по пальне, так як проживає неподалік, він та ОСОБА_4 залишились біля автомобіля.

Через декілька хвилин до них під`їхали працівники поліції та потребували пред`явити документи на транспортний засіб, він пояснював працівникам поліції, що не має документів на транспортний засіб, що даний автомобіль належить ОСОБА_5 , який відійшов додому за пальним і скоро повернеться. Він та ОСОБА_4 намагалися зателефонувати ОСОБА_5 , але останній залишив в автомобілі барсетку з особистими речами. Чому ОСОБА_5 не повернувся на місце, де, зі слів ОСОБА_1 , залишив автомобіль пояснити не може. Він просив працівників поліції дочекатися власника транспортного засобу, пояснював, що не керував даним автомобілем, що був пасажиром та сидів позаду водія, однак його ніхто не слухав і між ним та працівниками поліції почалася суперечка. Працівники поліції не дочекавшись власника транспортного засобу почали в присутності свідків пропонувати йому пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Він відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, так як не керував транспортним засобом. Працівники поліції відносно нього винесли постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, яку він мав намір оскаржити, однак вирішив, що економніше буде заплатити штраф. Також пояснив, що працівники поліції повідомили йому, що відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Він та ОСОБА_4 забрали речі з автомобіля та пішли по домівках, оскільки працівники поліції викликали евакуатор.

Вважає, що працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП не правомірно, та просив закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кузьменко Є.А. в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В огрунтування клопотання, зазначив, що в діях ОСОБА_1 , відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України, оскільки останній не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в той час як обставини щодо перебування особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в стані алкогольного сп`яніння були встановлені з порушенням порядку, що передбачені Законом, і не дають підстав вважати, що дана особа керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. Повідомляв, що автомобіль не зупинявся працівниками поліції, а стояв припаркований. Також зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення, так в матеріалах справи про адміністративне правопорушення загалом, відсутні беззаперечні докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

За клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_4 , пояснив, що 14.11.2020 року він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на автомобілі «Mercedes-Benz 240» їхали до магазину «АТБ», за кермом автомобіля перебував ОСОБА_5 . ОСОБА_1 сидів на задньому сидінні за водієм, а він поруч. По вул. Героїв Чорнобиля закінчилось пальне, ОСОБА_5 зупинив автомобіль та пішов додому по пальне. Він з ОСОБА_1 залишились в автомобілі та чекали ОСОБА_5 , через декілька хвилин до них під`їхали працівники поліції, попросили пред`явити їм наші документи, повідомили, що підозрюють, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, між ними та працівниками поліції почалася суперечка, вони пояснювали працівникам поліції, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, що водій автомобіля пішов по пальне, після чого вони забрали речі з автомобіля та пішли шукати ОСОБА_5 . Чому ОСОБА_5 не повернувся на місце, де залишив автомобіль, пояснити не може. Автомобіль ОСОБА_5 погрузили на евакуатор і забрали на штраф майданчик, ОСОБА_5 в цей час не було. Пояснив, що не чув, щоб ОСОБА_1 працівники поліції пропонували пройти огляд на визначення стану сп`яніння. Через годину вони зустріли ОСОБА_5 на кінцевій зупинці тролейбуса, яка знаходиться на відстані 300 метрів від місця, де стояв автомобіль та пояснили останньому, що трапилось.

За клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_5 , який пояснив, що 14.11.2020 року о 21 годині він рухався на автомобілі «Mercedes-Benz 240», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , їхав додому з роботи. По дорозі підібрав ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , щоб підвезти їх до магазину «АТБ», що на Піщаному масиві. На вул. Героїв Чорнобиля в автомобілі закінчилось пальне, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишились в автомобілі, а він пішов додому по пальне, коли повернувся то виявив відсутність автомобіля, відразу зателефонував в поліцію, де йому повідомили, що автомобіль знаходиться на штраф майданчику. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 стояли на відстані 2-3 метри від того місця, де він залишив автомобіль, які повідомили, що приїхали працівники поліції та забрали автомобіль на штраф майданчик. ОСОБА_1 повернув йому його мобільний телефон та барсетку, які він залишив в автомобілі.

Допитана в судовому засіданні працівник поліції ОСОБА_6 , яка складала протокол про адміністративне правопорушення, пояснила, що 14.11.2020 року вона з ОСОБА_7 перебували на чергуванні. На вул. Герої Чорнобиля помітили автомобіль «Mercedes-Benz 240», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який виїжджав від магазину «Ночнік» порушуючи Правила дорожнього руху, не включивши поворот. Вони зупинили даний автомобіль, представились водієві, водій спілкуватися не хотів, відмовився виходити з автомобіля, відчинив лише трішки вікно. Коли водій вийшов з автомобіля вони виявили у водія ознаки сп`яніння, водій сказав «Хто здав». Вони запросили свідків в присутності яких запропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану сп`яніння, водій відмовився проходити даний огляд, залишив автомобіль та пішов у невідомому напрямку. Зазначила, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля «Mercedes-Benz 240», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та керував ним.

В судовому засіданні переглянуто диск з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, який додано до протоколу, та з якого убачається, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також зафіксовано, що працівниками поліції неодноразово пропонувалося ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, останній відмовився від проходження огляду в присутності двох свідків.

За клопотанням ОСОБА_1 про виклик свідків в судове засідання, розгляд справи було відкладено на 12.02.2021 року о 09 годині 30 хвилин.

12.02.2021 року о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились. ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву про відвід головуючого судді.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, головуючого судді Гребінь О.О. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дорошенко С.І. було відмовлено.

Розгляд справи було призначено на 12.02.2021 року о 14 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були належно повідомленні телефонограмою, причини неявки не повідомили, що суд розцінює як безпідставне умисне затягування справи, з метою уникнення можливої відповідальності за вчинене, оскільки 14.02.2021 року закінчується строк притягнення до відповідальності, про що останньому достименно відомо.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неприбуття в судове засідання особи, що притягується до відповідальності, не перешкоджає судовому розгляду справи за його відсутністю.

Пункт 1 статті 6 Конвенції у відповідній частині передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом".

Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ, окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається ( рішення у справі "Фрідлендер проти Франції").

При цьому, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. у т.ч. постанову ВС від 15 травня 2019 року у справі № 0870/8014/12).

Дана позиція суду касаційної інстанції щодо окреслених підходів є сталою та висловлена у багатьох судових рішеннях цього суду, відповідно, ураховується судом в цій справі згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції законодавства та уникнення його неоднозначного тлумачення.

Вказане відповідає рішенню Європейського Суду з прав людини "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року, де зазначено, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

У цій справі дії особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на переконання суду, спрямовані на затягування провадження, та прямо указують на те, що така особа добросовісно не користується належними їй процесуальними правами, прямо ігнорує наявні у неї процесуальні обов`язки. Тим самим, створює недобросовісні перепони для руху справи, що, на переконання суду, є неприйнятним, та вимагає від суду ефективної протидії.

Вказане узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.10.2003 «Трух проти України», від 08.11.2005 «Смірнов проти України», від 26.04.2007 «Шевченко проти України», відповідно до яких, в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Суд підкреслює, що розумність таких інтервалів часу обумовлюється положеннями статей 38, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, а строк для накладення адміністративного стягнення обмежується трьома місяцями з дня вчинення правопорушення.

Відповідно суд в цій справі, забезпечивши право особи, що притягається до адміністративної відповідальності, приймати особисту участь в процесі безпосередньо в судовому засіданні, уживши всеохоплюючих заходів для поінформованості її про даний процес, та ураховуючи її поведінку, яка, як уже відмічалося судом, на його переконання, спрямована на створення недобросовісних перепон для руху справи, уважає за можливе завершити розгляд провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

В матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявна постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те що останній 14 листопада 2020 року о 21 годині 30 хвилин, в м. Біла Церква по вул. Героїв Чорнобиля, біля будинку № 130, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 240», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та не предявив для перевірки посвідчедчення водія. За вказане правопорушення до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., який останній сплатив добровільно, що підтвердив у судовому засіданні.

Таким чином, вказане підтверджує, що ОСОБА_1 керув керував транспортним засобом 14 листопада 2020 року о 21 годині 30 хвилин, по вул. Героїв Чорнобиля, біля будинку № 130 в м. Біла Церква, оскільк постанову від 14.11.2020 року не оскаржував та добровільно осплатив штраф, який до нього було застосовано за керування автомобілем і не предявлення посвідчення водія.

За клопотання сторони захисту, суд неодноразово викликав в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Проте на виклики до суду вказані свідки не з`явилися, а нормами КУпАП не передбачається примусовий привід свідків.

Слід зазначити, що вказані свідки посвідчували лише відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного спяніння, що не заперечував і сам ОСОБА_1 . Будь-яких свідчень з приводу керування чи не керування ОСОБА_1 транспортним засобом вказані свідки не надавали.

Твердження адвоката Кузьменка Є.А.та ОСОБА_1 про те, що останній не керував транспортним засобом, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_5 , який як стверджує ОСОБА_1 , керував автомобілем, був відсутній під час зупинки транспортного засобу, та не повернувся до такого навіть до часу переміщення автомобіля на евакуатор.

Твердження ОСОБА_1 про те, що за кермом був не він не підтверджується жодними доказами у справі, а тому суд розцінює їх, а також показання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 такими, що надані з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП закріплено, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Оголосивши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вислухавши позицію захисника - адвоката Кузьменка Є.А., пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , капрала поліції Конюх А.О. - з приводу складення протоколу про адміністративне правопорушення, дослідивши додані до протоколу докази, а саме: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.11.2020 року о 22 годині 00 хвилин, пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які підтвердили фактичні обставини події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме відмову водія ОСОБА_1 14.11.2020 року від проходження огляду на стан сп`яніння, рапорт працівника поліції, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, постанову про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, форму вивода, переглянувши відеозапис з нагрудної камери поліцейського, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, визнає доведеним належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Враховуючи встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені судом, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена «поза розумним сумнівом», тому в його діях наявний склад вказаного правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, передбачено безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

При накладенні адміністративного стягнення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його відношення до вчиненого, конкретних обставин справи, вважаю, що ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП слід піддати адміністративному стягненню в межах санкції, передбаченої вказаною статтею.

Крім цього, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладання адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. 221, ст. 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Термін пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

СуддяС. І. Дорошенко