Справа №590/701/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Деркач І. М.
Номер провадження 33/816/384/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 29 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ямпільського районного суду Сумської області від 29 липня 2021 року ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 21 червня 2021 року о 19.30 год. в с. Марчихина Буда, по вул. Каштанова, 10, керував мопедом «YamahaDjog» без д. н. з. в стані алкогольного сп?яніння, який було встановлено як на місці зупинки із застосуванням газоаналізатору Alkotest 6820. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді скасувати, а провадження відносно нього закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог стверджував, що він не керував, а котив мопед, який не підпадає під визначення транспортного засобу за законом.

Звертає увагу на те, що прилад за допомогою якого було проведено огляд не був вчасно калібрований, а тому його показники є сумнівними.

Зазначає і про те, що після встановлення стану алкогольного сп`яніння його не було відсторонено від керування транспортним засобом, а просто відпущено котити далі мопед.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції, скасувати, а провадження відносно нього закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і доводи апеляційної скарги, дослідивши протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 490860 від 21червня 2021 року, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 керував т/з в стані алкогольного сп?яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 ПДР.

ОСОБА_1 як у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду справи, свою вину у вчиненні правопорушення категорично заперечив і пояснив, що не керував мопедом в стані алкогольного сп?яніння.

Суддя суду першої інстанції не погодилася з показаннями ОСОБА_1 та в обґрунтування висновків свого рішення поклав такі докази вини останнього як:

- письмові поясненнями ОСОБА_2 від 21 червня 2021 року;

- письмові пояснення самого ОСОБА_1 , які були відібрані на місці події 21 червня 2021 року;

- роздруківку тестування на алкоголь до протоколу №490860, газоаналізатора Alcotest 6820 «Драгер» від 21 червня 2021 року ОСОБА_1 (результат тесту №407: 1,74 ‰);

- акт огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів засвідчений підписами двох свідків, в якому зазначено про наявність позитивної проби з результатом 1,74 ‰.

Так, згідно диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Диспозиція цієї норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших НП чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов?язки учасників дорожнього руху, в тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, та кореспондується з вимогами п. 2.9 ПДР, щодо наявності ряду заборон для водія.

Процедура проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп?яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров?я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп?яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Огляд особи на стан сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вказаних вимог, вважається недійсним.

Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 було оглянуто працівниками поліції та встановлено стан алкогольного сп?яніння в присутності 2 свідків (співмешканка ОСОБА_1 та її мати), однак письмових пояснень свідків щодо процедури огляду ОСОБА_1 саме за керування транспортним засобом на стан сп`яніння, долучено до справи не було, а ті, що долучені, навпаки, свідчать про наявність прямого конфлікту у одного із свідків із ОСОБА_1 , а більш того, працівники поліції виїхали на місце конфлікту, саме за дзвінком свідка ОСОБА_2 (співмешканки).

Долучені до справи матеріали підтверджують факт конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу спільно нажитого майна, а саме мопедом «YamahaDjog» без д. н. з. і жодним чином не підтверджують факт керування вказаним мопедом останнім в стані алкогольного сп?яніння.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, суддя суду першої інстанції посилаючись на докази зовсім не розкрив їх суть та доказове значення, а крім того не надав оцінку діям працівників поліції під час огляду водія та жодним чином не спростував його доводи щодо відсутності доказів на керування транспортним засобом.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він котив мопед у руках, оскільки співмешканка ОСОБА_2 забрала у нього ключі від мопеду, працівники поліції його не зупиняли, а під`їхали до нього, коли він сидів із сусідом на лавочці і курив. Про те, що відносно нього було складено протокол саме за ч.1 ст.130 КУпАП він дізнався лише в суді, а коли підписував протокол, то був впевнений, що ці документи стосуються конфлікту із співмешканкою ОСОБА_3 .

Тобто, і в суді апеляційної інстанції, при вивченні матеріалів провадження та перевірці доводів ОСОБА_1 залишились неспростовні твердження особи, яку притягли до відповідальності ОСОБА_1 , про те, що він мопедом не керував ( відсутній відеозапис, а свідками є зацікавлені особи співмешканка і теща ).

Таким чином, провадження в справі не могло бути розпочате, а розпочате підлягало закриттю, оскільки відповідно ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 обов?язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Незважаючи на не належне виконання працівниками поліції комплексу дій щодо оформлення результатів огляду ОСОБА_1 (залучення зацікавленого свідка, що фактично був ініціатором виклику поліції, а потім відмовилися від своїх претензій, відсутність будь яких пояснень свідків щодо самої процедури огляду водія на стан сп?яніння, а також не залучення відеозапису події (при відсутність письмових поясненнях) явно свідчить про порушення поліцейськими вимог ст. 266 КУпАП.

Необхідно зауважити, що порядок збору та процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом.

При цьому слід враховувати, що у справі цей протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху на всій території України (ст. 254, 255 КУпАП), тому є не тільки обов?язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу і на вимоги ст. 256 КУпАП щодо протоколу про адміністративне правопорушення де має бути зазначено: дату і місце його складення, посада, прізвище, ім?я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п. 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України N 1376 від 06 листопада 2015 року, при складанні протоколу зазначається, зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 2.9 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що сам п. 2.9 ПДР передбачає окремі 6 підпунктів, тобто автономні порушення, що також тягнуть за собою відповідальність передбачену законом.

У порушення вищевказаних вимог законодавства в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 490860 від 21 червня 2021 року є посилання на п. 2.9 ПДР, однак не має посилання на конкретний підпункт, що був порушений ОСОБА_1 .

Таким чином, апеляційний суд визнає протокол про адміністративне правопорушення (через не зазначення підпункту ПДР) неналежним (недопустимим) доказом, що в свою чергу, відповідно до (правової концепції «отруєного дерева»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ (справи «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30 червня 2008 року); «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30 квітня 2015 року), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази).

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу та події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, про те що скутер не є транспортним засобом, а тому водій скутера не може бути суб`єктом вчинення правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, оскільки «транспортний засіб», відповідно до п. 1.10 ПДР, це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Так, проаналізувавши дану норму, можна дійти висновку, що у випадку, коли скутер служить для перевезення осіб, зокрема, і самого водія чи його вантажу, то він є повноправним учасником дорожнього руху, і вважається транспортним засобом, а тому особа, що керує таким транспортним засобом повинна нести відповідальність за керування ним у стані сп?яніння чи відмову від проходження огляду на стан сп?яніння. При цьому, чинне законодавство не містить вказівки на те, що пристрій визнається транспортним засобом лише у разі присвоєння пристрою номерного знаку чи за наявності посвідчення водія у особи, яка ним керує, чи певного.

А тому скутер, за даних обставин справи, повністю підпадає під визначення транспортного засобу.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу не вчасного калібрування приладу, оскільки із роздруківки тестування на алкоголь до протоколу № 490860, газоаналізатора Alcotest 6820 «Драгер» від 21 червня 2021 року, вбачається, що останнє калібрування було пройдено 01 липня 2020 року, то апеляційний суд враховуючи, що в суді першої інстанції заперечень щодо калібрування приладу газоаналізатора Alcotest 6820 «Драгер» ОСОБА_1 не заявляв, а суд апеляційної інстанції, як зазначено вище, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу і події правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому перевіряти ці доводи (які потребують направлення відповідних запитів, як до УПП в Сумській області, так і до ДП «Укрметртестстандарт» і відповідно відкладення розгляду справи, постанова в якій в усякому разі буде скасована) апеляційний суд вважає недоцільним.

Таким чином, постанову судді суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не можна вважати законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, тому вона підлягає скасуванню через порушення суддею суду першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норми матеріального права, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу та події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Ямпільського районного суду Сумської області від 29 липня 2021 року відносно ОСОБА_1 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність складу та події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.