Справа №487/5191/20
Провадження № 33/812/17/21
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 лютого 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Бондаренко Т.З.,
із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,
за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Торкаєнка О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги
ОСОБА_1
та його захисника Торкаєнка Олександра Сергійовича
на постанову, яку ухвалив Заводський районний суд м.Миколаєва під головуванням судді Афоніної С.М. у приміщенні цього суду 04 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проходить військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 в м.Очакові Миколаївської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,
в с т а н о в и в:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №531602, складеного 05 вересня 2020 року, 05 вересня 2020 року о 03 годині 20 хвилин у м. Миколаєві по вул.Погранична, 49 у м.Миколаєві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Аlcotest Drager 7510 в присутності двох свідків, тест №23 результат 1,28%, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, транспортний засіб залишено на місцем зупинки, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 народження, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та 420 грн. 40 коп. судового збору на користь держави.
Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять постанову скасувати та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП.
Апелянти вважають, що постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням чинного законодавства.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що при ухваленні постанови суд взяв до уваги лише матеріали справи складені працівниками поліції. Справа була розглянута без належного виклику та допиту свідків, тоді як покази свідків викладені на друкованих бланках не можуть вважатись належним доказом.
Вважають, що відеозапис, який надано до суду не може бути належним доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відеозапис не відображає моменту керування транспортним засобом водієм. Відео розпочинається з моменту коли особа схожа на ОСОБА_1 стоїть біля автомобіля. ОСОБА_1 вказує також на те, що його не було відсторонено від керування автомобілем.
Крім того доданий до матеріалів справи DVD-диск, не містить зазначення змісту диску та зазначення пристрою, на який здійснювався відеозапис. Доданий відеозапис не підтверджує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та є фрагментарною нарізкою відеозапису.
Також зауважено, що в матеріалах справи є направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та це вказує, що останнього було доставлено до МОЦК працівниками поліції. Проте висновок із медичного закладу щодо стану сп`яніння відсутній.
Звернуто увагу на те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння не містить дати та часу його складання, а тому не може бути належним доказом. Також всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено ознаки алкогольного сп`яніння.
Апелянт вважає, що інкриміноване йому правопорушення неможливо кваліфікувати за ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що з 01 липня 2020 року набули чинності зміни до деяких законодавчих актів, передбачені законом №2617- VIII від 22 листопада 2018 року щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень. Зокрема, ним встановлювалася кримінальна відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння. Внаслідок змін, діяння, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - не охоплюються диспозицією та санкцією статті 130 КУпАП України.
Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, який підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг, дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами, відповідно до положень ст. 251 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами .
У п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).
Відповідно до положень п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 2.9-А Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Відповідно до п.7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 ст.130 КУпАП (в редакції Закону України №1446-VIII від 07 липня 2016 року) передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №531602, складеного 05 вересня 2020 року, 05 вересня 2020 року о 03 годині 20 хвилин у м. Миколаєві по вул.Погранична, 49 у м.Миколаєві водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу Аlcotest Drager 7510 в присутності двох свідків, тест №23 результат 1,28%, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, транспортний засіб залишено на місцем зупинки, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За результатами огляду, який було розпочато 05 вересня 2020 року було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені результати зовнішнього огляду обстежуваної особи, відмічено запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.
За результатами огляду в Акті зазначено про те, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння з зазначенням 1.28%. Даний акт, хоча і не містить дати та часу засвідчення стану сп`яніння на що вказує водій, проте такий акт підписано свідками, яки були присутні при проходження огляду на стан сп`яніння. Даний акт не передбачає зазначення дати та часу, але підписи свідків та водія він містить та незгоди чи заперечень в ньому не зазначені.
Свідок ОСОБА_2 , допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції показав, що був запрошений поліцейськими, як свідок у вересні 2020 року в нічний час. Коли він підійшов то, ОСОБА_1 , стосовно якого він надавав свідчення, йому не був знайомий, вів себе спокійно, не висловлював свої заперечення щодо керування транспортним засобом. Як він зрозумів, з ним був присутній ще один хлопець - пасажир. ОСОБА_1 з усім що йому говорили та пропонували поліцейські погоджувався. В присутності свідка було розкрито пакет з пристроєм для тестування Аlcotest Drager, ОСОБА_1 продув його, результат був позитивний із значним показником. Проти результату ОСОБА_1 не заперечував, направити його в лікарню не вимагав, підписав відповідні акти та протокол, погоджуючись з ними. При цьому також був присутній ще один випадковий свідок не з м.Миколаєва. Сам факт керування автомобілем свідок не бачив.
З огляду на наведене, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«а» п.2.9а Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував транспортним засобом, не можна прийняти до уваги, оскільки даним запереченням районний суд надав належну оцінку.
Так, з долученого до протоколу відеозапису події вбачається, що під час ознайомлення співробітником поліції особи, яка вчинила правопорушення, ОСОБА_1 з його правами та протоколом правопорушення, останній не заперечував факт керування транспортним засобом, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння та не заперечував його результати.
Також, з нагрудного відео поліцейського вбачається, що на запитання працівника поліції, ОСОБА_1 пояснив, що керував транспортним засобом та зупинився на вимогу поліцейських, які рухались за ним в машині з «мигалками».
Доводи апелянта та його захисника, про те, що долучений до протоколу відеозапис є неналежним доказом, оскільки матеріали справи не містять даних стосовно технічного засобу, яким здійснена була ця відеофіксація, не є слушними, оскільки відомості, що містяться на відеозаписах підтверджуються даними, викладеними у протоколі, де також вказано, що до протоколу додається DVD диск, та іншими доказами по справі, а тому сумнівів у їх достовірності не виникає.
Не можуть бути підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним доказом і посилання в апеляційних скаргах на незазначення всупереч Інструкції ознак алкогольного сп`яніння в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі ознаки були зафіксовані та відображені в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та відповідно в протоколі цим обставинам надана відповідна кваліфікація за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також, посилання в апеляційних скаргах, на те, що ОСОБА_1 було здійснено проходження тесту в медичному закладі про що свідчить направлення на огляд водія засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в такому направленні зазначено про здійснення огляду поліцейським, а не в медичному закладі, перелічені ознаки сп`яніння, проведені також поліцейським та вказано за допомогою якого приладу зроблено огляд на стан сп`яніння та його результат. Цим обставинам районним судом також надана належна оцінка та зазначено, що попереднє заповнення направлення на медичний огляд не свідчить про проходження такого огляду.
Крім цього, відповідно до повідомлення Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 25 січня 2021 року, яке надійшло до суду апеляційної інстанції, що згідно пояснень поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальону № 2 в Миколаївській області сержанта поліції Обуховської Н.В, огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводився на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків із застосуванням приладу Аlcotest Drager 7510, результат огляду якого становив 1,28 %, з чим ОСОБА_1 погодився. Результати огляду були помилково внесені до направлення на огляд водія транспортного засобу до МОЦК, огляд якого в медичному закладі не проводився (а.с. 103).
Аналогічні данні містяться і в листі Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 21 січня 2021 року, де зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичний огляд у даному медичному закладі не проходив (а.с. 101).
Також, є не спроможними посилання захисника Торкаєнка О.С. на постанову Верховного Суду від 27 червня 2019 року за № 560/751/17 стосовно неналежності доказів письмових пояснень свідків без їх допиту в судовому засіданні, оскільки такий недолік був усунений в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, де був допитаний свідок ОСОБА_2 , який фактично підтвердив свої письмові покази, окрім того, що в його присутності ОСОБА_1 управляв транспортним засобом, проте вказав що ця обставина не заперечувалась останнім. Також свідок вказав, що окрім нього був присутній ще один свідок.
В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що доказом порушення Правил дорожнього руху не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови, посилаючись при цьому на правову позицію Верховного Суду викладену, на його думку, у постанові від 18 липня 2019 року №216/5226/16-а.
Однак, в даній постанові, Верховний Суд погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій зазначав, що належним доказом вчинення правопорушення передбаченого ст. 122 КУпАП, яке полягало в здійсненні зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів від краю виїзду з прилеглої території, що є порушенням п. 15.9 «и» ПДР.5., є замір відстані на місці здійснення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, що не було зроблено поліцейськими, а відтак відеозапис з нагрудної камери, який містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови, і не містить відомостей про вчинення правопорушення, не може бути прийняти до уваги судом. Таким чином відеозапис може бути доказом лише тих обставин, які в ньому відображені, а не взагалі не може бути доказом вчинення правопорушення. В даній же справі стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції з чим також погодився і суд апеляційної інстанції, посилався на конкретні обставини, які саме відображені на відеозапису, та надав їм належну оцінку.
В апеляційній скарзі захисника міститься посилання і на постанову Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, в якій міститься, як на думку останнього, правовий висновок про те, що відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху, є неналежним доказом, якщо в протоколі немає посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис. Проте таке не відповідає змісту вказаній постанові. Так, Верховний Суд в згаданій постанові, вказав про обов`язковість зазначення технічного засобу за допомогою якого здійснено відеозапис поліцейським в постанові останнього про притягнення до адміністративної відповідальності особи, що передбачено ст. 283 КУпАП, а не в протоколі про адміністративне правопорушення, як зазначає апелянт, тоді як таке не передбачено ст.256 КУпАП.
Безпідставно також апелянтом наголошується на тому, що поліцейськими не відібрано письмових пояснень у ОСОБА_1 , через що той не зміг висловити свої заперечення. Так, із змісту протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , який підписано ним особисто, вбачається, що останньому роз`яснені його права та обов`язки встановлені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Відповідно до ст.268 КУпАП надавати пояснення є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому у поліцейського відсутній обов`язок витребувати такі пояснення.
За вказаних обставин, враховуючи наведене вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), за обставин, викладених у даній постанові суду.
З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується.
Не заслуговують на увагу також посилання ОСОБА_1 на те, що діюча редакція КУпАП на момент розгляду справи не містить адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП саме для водіїв транспортних засобів, виходячи з наступного.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, положеннями КУпАП було передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Після набрання чинності вказаного закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, виключено з ч.1 ст.130 КУпАП та закріплено у ст.286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року за №720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону України за №2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону України №720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону України №2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст.130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03 липня 2020 року; у пункті 2 Розділу І Закону України №2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст.286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння відтак з 03 липня 2020 року відбулася декриміналізація цих дій.
Також слід зазначити, що дійсно, ч.1 ст.130 КУпАП на офіційному сайті Верховної Ради України на даний час викладена в редакції Закону України №2617-III від 22 листопада 2018 року без врахування положень Закону України №720-1Х від 17 червня 2020 року, який вніс зміни до Закону України №2617-V111 від 22 листопада 2018 року. Проте цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, оскільки п.117 Закону №720-1Х від 17 червня 2020 року виключено, зокрема, підпункт 4 пункту 1 Закону №2617-V111 від 22 листопада 2018 року, в якому ст.130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності Законом №720-1Х від 17 червня 2020 року ст.130 КУпАП діє в попередній редакції.
За такого, апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, відсутня, так як скасування акту, що передбачає адміністративну відповідальність не мало місця, у зв`язку із вилученням посиленої юридичної відповідальності за такі дії, внаслідок чого попередня (стара) редакція ст.130 КУпАП залишилася у незмінному виді.
Частиною 1 ст.8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Тому за цими положеннями до осіб, які вчинили після 03 липня 2020 року дії під час керування транспортними засобами, що були спочатку виключені зі ст.130 КУпАП, а потім внесені зміни про їх вилучення із відповідного Закону, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення, без застосування нового закону, що посилював таку відповідальність та не має зворотної сили у часі.
Тому водій ОСОБА_1 , вчинивши правопорушення 05 вересня 2020 року, підлягає адміністративній відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (Закон України №1446-VIII від 07 липня 2016 року), у редакції, що діяла до внесення відповідних змін та введення ст.286-1 КК України, з подальшим їх вилученням та залишенням попередньої редакції в КУпАП.
Також апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
За такого, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.п. «а» п.2.9а Правил дорожнього руху України, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення таких дій), як керування транспортним засобами особою в стані алкогольного сп`яніння, а тому підстав для закриття провадження у справі немає.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції в межах її оскарження, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
При накладенні адміністративного стягнення, місцевий суд обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення).
Тому підстав для скасування постанови Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його захисника Торкаєнка Олександра Сергійовича залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду Т.З.Бондаренко