ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року смт. Мангуш

Суддя Першотравневого районного суду Донецької області Демочко Дмитро Олександрович, розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 4 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за ст. 44-3 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

09.12.2021 року до Першотравневого районного суду Донецької області надійшов протокол разом з доданими матеріалами про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 44-3 КУпАП стосовно ОСОБА_1 яка 06.12.2021року, о 14 годині 05 хвилин, перебував на проспекті Миру,буд 68, смт Мангуш, Маріупольського району Донецької області, у громадському місці, без документів, що посвідчують особу, чим порушив вимоги п.п2 п.2-2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 року ,за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 ч.1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вину визнав, щиро розкаявся.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відповідальність настає за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених законом України Про захист населення від інфекційних хвороб , іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих,свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно ст.252 КУпАП оган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам Кобець проти України від 14.02.2008, Берктай проти Туреччини від 08.02.2001, Леванте проти Латвії від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву , що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Провина ОСОБА_1 встановлюється протоколом серїї ВАВ № 466415 від 06.12.2021 року ( а.с.5), довідкою про вчинення правопорушення та рапортом поліцейських ( а.с. 6-7).

Водночас складені поліцейськими стосовно ОСОБА_1 адміністративні матеріали містять інформацію, щодо факту встановлення особи порушника військовим квитком серії НОМЕР_1 ( а.с.9-10), також всупереч вимог ч.2 ст.251 КУпАП не містять жодних доказів на підтвердження обставин та доведеності її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, (поліцейські не забезпечили здійснення відеозапису, тощо).

Натомість, протокол про адміністративне правопорушення як акт обвинувачення, в якому працівником органу поліції викладені обставини події, сам по собі не може бути достатнім та беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки містить лише суб`єктивну оцінку уповноваженою на складання протоколу особою візуально встановлених ним певних обставин, які мають бути підтверджені передбаченими ч.1 ст.251 КУпАП доказами, але які в матеріалах адміністративної справи відсутні.

При цьому, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведений висновок узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Малофєєва проти Росії , рішення від 30.05.2013р.; Карелін проти Росії , рішення від 20.09.2016р.).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, виходячи з принципів верховенства права та презумпції невинуватості, визначених ст.8, 62 Конституції України, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що з огляду на стандарт доведення вини поза розумним сумнівом ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.44-3 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Оскільки за наслідками розгляду справи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 не накладається, то відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягненню з нього не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, 9, 40-1, 121, 245, 247, 251, 252, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту винесення постанови.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області у м. Маріуполі.

Суддя Д.О.Демочко