Справа №766/8327/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення,

передбачені ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 04.05.2021р., складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №014084, за змістом якого він 04.05.2021р. о 01:45 годині, керуючи транспортним засобом AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 , в м.Херсоні на перехресті вул.І.Кулика та вул.Ушакова, не рівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі вул.І.Кулика, не дав дорогу т/з Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі, а саме вул.Ушакова. В результаті чого відбулось зіткнення і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі по тексту ПДР).

Дії ОСОБА_1 , згідно протоколу кваліфіковано, як порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, за ст.124 КУпАП: порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 вину у інкримінованому правопорушенні не визнав, заперечував проти обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, дав показання про те, що 04.05.2021 близько 01.20 год він керуючи автомобілем AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 рухався проїзної частиною вул.І.Кулика, зі сторони вул.Чорноморської у напрямку провулку Козацького. Характеристика дорожньої обстановки перед пригодою - темна пора доби, опади відсутні, проїзна частина частково освітлена міським електроосвітленням, видимість у напрямку руху більше 100 м, проїзна частина мала по дві смуги у кожному напрямку знаки або розмітка відсутні, покриття асфальтобетонне чисте сухе без пошкоджень, автомобіль перебував у технічно справному стані, був без вантажу та з двома пасажирами.

Безпосередньо перед ДТП: рух здійснював зі швидкістю 60-65 км/год у своїй смузі руху. За час поїздки нікого не обганяв, будь-яких перешкод або небезпеки не було, знаки, які водять обмеження відсутні, рухався з увімкненим ближнім світлом фар. У напрямку його слідування, під`їжджаючи до перехрестя з проспектом Ушакова, помітив, що світлофор працює в режимі жовтого мигаючого, а знаки пріоритету на перехресті відсутні. Знаходячись на віддалені близько 20 м до перехрестя, знизив швидкість до 10 км/год та переконавшись у відсутності інших автомобілів виїхав на перехрестя вул.І.Кулика та пр-ту Ушакова. Проїхавши центр проїзної частини, раптово, з правого боку, на віддалені близько 15 м, помітив автомобіль Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , яким як потім з`ясувалось керував ОСОБА_2 . Вказаний автомобіль рухався зі сторони з/д вокзалу, зі швидкістю близько 80 км/год. Після чого, водій автомобіля не застосовуючи гальмування здійснив зіткнення з автомобілем під його керуванням.

Під час судового розгляду захисником Мельниченко М.С. було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи фотознімків на яких зафіксовані обставини організації дорожнього руху на перехресті вул.І.Кулика та пр-ту Ушакова та про проведення автотехнічної експертизи обставин вчинення та механізму ДТП, оскільки з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди необхідні спеціальні знання, що відповідно до ч. 1 ст. 273 КУпАП не позбавляє права для призначення експерта.

Постановою суду від 06.07.2021 призначено по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 судову авто-технічну експертизу, з дослідження обставин та механізму ДТП, проведення якої доручено експертам Херсонського НДЕКЦ МВС.

Згідно висновку судового експерта Щоголь В.В. від 18.08.2021 року № СЕ-19/122-21/4813-ІТ:

1.У заданій до розгляду дорожньо-транспортній ситуації, характер належних дій водія автомобіля AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 , полягав у виконанні ним вимог пункту 16.12. Правил дорожнього руху України.

Виконуючи в вимоги пункту 16.12. Правил дорожнього руху України, водій автомобіля AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 , мав технічну можливість не допустити настання даної події.

2.У заданій до розгляду дорожній ситуації, водій автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , із визначеного моменту прояву небезпеки для руху, повинен був діяти у відповідності з вимогами пункту 12.3. (та 12.4., якщо було перевищення за показами водія автомобіля AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 ) Правил дорожнього руху України.

У заданій до розгляду дорожній ситуації, водій автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , із визначеного моменту прояву небезпеки для руху, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пунктів 12.4. та 12.3. Правил дорожнього руху України.

3. З технічної точку зору, у досліджуваній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (сторінка 11).

З технічної точки зору, у досліджуваній дорожній обстановці, дії водіяавтомобіля AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 , не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (сторінка 11).

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення під час складання протоколу обґрунтована наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом серії ДПР18 №014084 від 04.05.2021р., в якому викладено обставини вчиненого ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, яким встановлено факт порушення вимог 16.11 (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху);

- схемою місця ДТП від 04.05.2021, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (напрям руху транспортних засобів до моменту ДТП, розташування транспортних засобів після ДТП) та пошкоджень, отриманих автомобілями, а саме: у AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 розбито передній бампер, праву блок фару, ліву блок фару, деформовано передній капот, переднє ліве та праве крило, задні праві двері; у транспортного засобу Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , розбито задній лівий блок фар, задній бампер, передню ліву блок фару, передній бампер, передню ліву туманну фару, деформоване ліве переднє і ліве заднє крило;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який пояснив, що він 04.05.2021р. приблизно о 01:45 годині, керуючи транспортним засобом Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , в м.Херсоні по проспекту Ушакова зі сторони залізничного вокзалу, приблизно зі швидкістю 45-50км/год, наближаючись до перехрестя вул.І.Кулика та пр-ту Ушакова, рухаючись по головній дорозі, раптово з другорядної дороги зліва виїхав т/з AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 , на що він відреагувати не встиг та не зміг уникнути удару. В результаті чого відбулось зіткнення і транспортні засоби отримали механічні пошкодження;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 , які є аналогічними поясненням ОСОБА_2 .

Заслухавши ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи та експертизою, оцінивши докази в їх сукупності, можна зробити наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Так, згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в такому процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні з вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ, що ураховується з огляду на норми ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі передбачені ст. 280, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Сам обов`язок щодо збирання доказів відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Проаналізувавши, у цьому провадженні наявні у ньому фактичні дані, які як докази були зібранні УПП, суддя установив, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП не є дійсною та доведеною з дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом», у розрізі такого.

ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Разом з тим надані УП докази в цій справі цим критеріям не відповідають, з огляду на таке.

На підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності УПП суду надано такі докази: протокол про адміністративне правопорушення, схема ДТП, пояснення. Оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю Суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому, навіть сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що проаналізувавши фактичні дані у цій справі, не установлено доведеність факту наявності у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у розрізі такого.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд. За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Розглядаючи дану конкретну ситуацію і досліджуючи питання про розповсюдження гарантій статті 6 Конвенції на даний випадок, Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини хоч і за національним законом ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, йому пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні Європейським Судом, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (пункт 51 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Зокрема, в даному випадку Судом враховується, що адміністративне стягнення у виді штрафу, має каральний і стримуючий характер.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведені обставини свідчать, що адміністративне правопорушення передбачене статтею 124 КУпАП може бути віднесене до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

При цьому, слід відмітити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії», пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим Суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

До матеріалів справи не долучено жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження обставин, викладених у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог п. 16.11 ПДР, відповідно до якого на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Зі змісту наведеного пункту ПДР можна зробити висновок про те, що він покладає на водіїв обов`язок на перехресті нерівнозначних доріг, що рухаються по другорядній дорозі, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

В свою ж чергу дії водія ОСОБА_1 в даній дорожній ситуації були регламентовані п. 16.12 ПДР, яким визначено, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Дії водія ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації були регламентовані п. 12.3 ПДР, яким визначено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки т/з або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4 ПДР, яким визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50км/год.

Наведені пункти ПДР встановлюють повну відповідальність водіїв за забезпечення безпеки дорожнього руху при русі на перехресті та виникненні небезпеки. Водій зобов`язаний пам`ятати, що кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують Правила дорожнього руху.

В той же час, з огляду на вищевикладені вимоги ПДР, оцінивши зміст схеми місця ДТП з місця дорожньо-транспортної пригоди та експертизи, фотознімки на яких зафіксовані обставини організації дорожнього руху на перехресті вул.І.Кулика та пр-ту Ушакова, можна зробити висновок, що дії водія автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 , знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а дії водія автомобіля AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_2 , не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Отже, з наведеного суд робить висновок, що ОСОБА_1 порушення вимог п.16.11 ПДР не допускав.

Тобто особою, уповноваженою на складання протоколу було допущено невірне складання схеми місця ДТП та невірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 , наведене призвело до необґрунтованого висновку по обставинах ДТП.

Оцінюючи сукупність вищезазначених доказів, приходжу до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених в протоколі фактів. Висновок особи, уповноваженої на складання протоколу фактично обґрунтований лише «власним спостереженням», викладеним в протоколі про адміністративне правопорушення без обґрунтування іншими матеріалами справи, що з огляду на Постанову Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17 є недостатнім для підтвердження вчинення особою правопорушення.

Так, як Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Як наслідок на переконання суду дані відображенні УПП про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП є сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

За таких обставин, враховуючи вище викладене суд вважає, що у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності відсутній склад адміністративного правопорушення передбачений ст.124 КУпАП, так як її вину не доведено належним чином, а обґрунтовано на припущеннях, що є неприйнятим та суперечить, як нормам національного законодавства, так і міжнародного.

Згідно п. 1) ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1) ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню з особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з встановленням обставин визначених п. 1) ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 36, 124, 245, п.1 ч.1 ст.247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

СуддяВ. Е. Дорошинська