ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 Справа №607/12442/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич В.Л., розглянувши матеріали, що надійшли із Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №475526 від 08.07.2021 року, ОСОБА_1 15 червня 2021 року близько 18 год. 15 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою в адрес ОСОБА_2 та погрожував фізичною розправою чим вчинив дрібне хуліганство, відповідальність за яке передбачена ст.173 КУпАП, про що складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №475526 від 08 липня 2021 року.

В судовому засіданні 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав. Суду пояснив, що до серпня 2020 року він працював начальником відділення Страхової компанії «ТАС». 15 червня 2021 року він відвідав своє колишнє робоче місце, де на теперішній час працює ОСОБА_2 , з метою забрати журнали в яких містяться відомості про клієнтів компанії. Проте зайшовши в офіс ОСОБА_2 почала перешкоджати йому у доступі до документів, гукати персонал та шарпати за руки. В свою чергу він жодних дій спрямованих на розпалювання конфлікту не вчиняв, погроз в сторону ОСОБА_2 не висловлював, нецензурною лайкою не виражався та глянувши на поличку, де повинен був знаходитися журнал, не виявивши його, мовчки вийшов.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Янчишин В.Й. в судовому засіданні просить суд закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173 КУпАП. Вказав, що з пояснень ОСОБА_3 , яка згідно протоколу є свідком події, вбачається, що почувши крики ОСОБА_4 вона зайшла до кабінету, чоловіка вже не було, ОСОБА_5 була шокована. Однак, на думку захисника, вказані пояснення не можуть однозначно та беззаперечно вказувати на наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП, тобто дрібного хуліганства. Інші докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні. Також, адвокат Янчишин В.Й. вказав, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_6 , проте такі не можуть судом братися до уваги, через відсутність відомостей про дану особу як свідка у протоколі.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснила, що 15 червня 2021 року близько 18 год. 00 хв. до неї на її місце роботи, без попередження, прийшов колишній працівник ОСОБА_1 з яким за час його роботи у відділенні склалися неприязні стосунки та почав виражатися в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, розмахував руками над головою, наніс удар по руці вибивши з неї телефон, який розбився. Вказала, що такі конфлікти мають систематичний характер.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення має суддею розглядатись у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Диспозицією ст.173 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» дрібне хуліганство - це умисне порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке не супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій.

Об`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому ставленні до громадян та інших діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян. При цьому дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка вчиняє таке правопорушення, усвідомлює, що своїми діями порушує громадський порядок і спокій громадян, та бажає чи свідомо припускає прояв неповаги до суспільства.

Суб`єктивна сторона дрібного хуліганства полягає у неповазі до суспільства, у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства від кримінальних правопорушень проти особи. За відсутності такого мотиву не може бути дрібного хуліганства.

Хоча хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним, як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства. З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07. 2019 за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (справа № 288/1158/16-к).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що він є керівником Тернопільської філії АТ СГ «ТАС» та підтвердив, що конфлікт між ОСОБА_2 , яка на теперішній час працює у філії та ОСОБА_1 , колишнім працівником товариства, триває з приводу клієнтів давно, ще з моменту їх співробітництва у товаристві. Зазначає, що до нього зателефонувала ОСОБА_2 та розповіла про подію, зокрема про те, що до неї на її робоче місце прийшов ОСОБА_1 та вимагав повернути відомості про напрацьовану ним клієнтську базу в ході чого застосовував до неї насильство, внаслідок якого з її рук випав телефон та розбився. Безпосереднім очевидцем події він не був.

Тому суд, враховуючи те, що ОСОБА_7 не був очевидцем даної події, його покази ґрунтуються на поясненнях потерпілої, які можуть бути упередженими вважає їх такими, що не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Також, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідка ОСОБА_3 від 08 липня 2021 року, згідно яких остання повідомила, що почула крик, ОСОБА_5 просила про допомогу, зайшовши в кабінет до ОСОБА_4 , чоловіка не було, ОСОБА_5 була шокована та на землі був розбитий телефон.

На виклик суду, свідок ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, в той час як її письмові пояснення не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, оскільки не була очевидцем того, як ОСОБА_1 погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою чи нецензурно висловлювався у її сторону, чи пошкодив її телефон.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_6 від 08 липня 2021 року, згідно яких, вона близько 18 год. 15 хв. 15 червня 2021 року почула крик ОСОБА_4 «дівчата рятуйте», «Тарас рятуйте». Зайшовши в кабінет до ОСОБА_4 вона побачила, як чоловік тримав ОСОБА_8 біля стіни та погрожував, зауважила, що на землі за два метри від них, лежить побитий телефон ОСОБА_4 .

Однак, відомості про громадянку ОСОБА_6 , як свідка, в протоколі про адміністративне правопорушення відсутні, а відтак не зазначення останньої у протоколі позбавляє її статусу свідка, а суд можливості оцінки її письмові пояснення як доказ у справі в розумінні ст.251 КУпАП.

Крім того, судом вживалися заходи для забезпечення явки ОСОБА_6 в судове засідання з метою її допиту безпосередньо в судовому засіданні, проте остання на слухання справи для підтвердження своїх показів не з`явилася.

Також, суд критично ставиться до пояснень потерпілої ОСОБА_2 , з огляду на наявність між нею та ОСОБА_1 неприязних відносин, що встановлено в ході судового розгляду справи та підтверджено наявними в справі доказами, а тому не може вважати їх беззаперечним та об`єктивним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Разом з цим, у судді відсутні достовірні дані про те, що спричинення потерпілій матеріального збитку у вигляді пошкодження мобільного телефону, перебуває у причинною зв`язку із діями ОСОБА_1 , враховуючи, при цьому відсутність безпосередніх очевидців заподіяння шкоди та заперечення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 був порушений громадський порядок і спокій інших громадян, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони дрібного хуліганства, та не наведено доказів про хуліганський мотив поведінки, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

В порушення вимог ст. 251, 256 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено жодного доказу вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ (рішення від 30 травня 2013 року у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява № 36673/04); рішення від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08) у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, так як в судовому засіданні не доведено обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому адміністративну справу, слід провадженням закрити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.9, п.1 ст.247, ст.ст. 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП - закрити, у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяВ. Л. Дзюбич