Провадження № 3/643/188/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушення, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 363162, 29.10.2019 о 20-10 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2170», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Московському, 137 в м. Харкові, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпеці даного маневру, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 363163, 29.10.2019 о 20-10 год. водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2170», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Московському, 137 в м. Харкові, став учасником ДТП, після чого з невідомих причин залишив місце події.

ОСОБА_3 та потерпіла в судові засідання, незважаючи на неодноразові виклики суду, не з`явились.

Повістки вказаним особам неодноразово направлялись за адресою їх місця проживання, зазначеною в матеріалах справи.

Також судом неодноразово в судові засідання викликались працівники поліції, що оформляли матеріал про адміністративне правопорушення, проте вказані особи за викликом до суду також не з`явились.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

В п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для подальшого відкладення розгляду справи та вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Верховний Суд в п. 39 Постанови від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд керується таким.

В письмових поясненнях ОСОБА_4 зазначено, що вона на вказаному вище автомобілі «Сузукі» 29.10.2019 приїхала до супермаркету та пішла по своїм справам. Коли повернулась, побачила на автомобілі записку, в якій було зазначено, що з її автомобілем здійснив зіткнення автомобіль НОМЕР_3 . Після цього вона обійшла свій автомобіль та побачила на передній двері пошкодження лакофарбового покриття.

В рапорті працівника поліції від 29.10.2019 зазначено, що прибувши за викликом про ДТП, був виявлений автомобіль потерпілої, на якому пошкоджено лакофарбове покриття на лівому крилі та двері. Водієм була ОСОБА_4 . Потерпіла повідомила, що коли повернулась до автомобіля, то побачила пошкодження на своєму автомобілі та записку, в якій було зазначено, що ДТП вчинив автомобіль НОМЕР_3 . Іншої інформації вона не має.

Проте протокол про адміністративне правопорушення складено на водія автомобіля з іншим номерним знаком, а саме НОМЕР_1 . При цьому в протоколі зазначено, що власником автомобіля є ОСОБА_5 .

Судом з метою уточнення даних відносно того, яким чином працівники поліції встановили автомобіль ОСОБА_1 та особу водія, що керував вказаним автомобілем, був направлений відповідний запит до Управляння патрульної поліції.

У відповіді ДПП УПП в Харківській області зазначено, що особа ОСОБА_1 була встановлена згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції. До відповіді додані витяги з даних адмінпрактики про притягнення водія автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Проте зазначені витяги суд не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження того, що саме ОСОБА_3 вчинив вказане вище правопорушення, оскільки згідно вказаних витягів він керував автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 , а ДТП згідно пояснень потерпілої та рапорту працівника поліції вчинено автомобілем з іншим номерним знаком, а саме НОМЕР_3 .

Згідно загальних принципів права, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім протоколу про адміністративне правопорушення, будь-яких інших доказів того, що ДТП скоєно автомобілем з державним номерним знаком НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

Дані протоколу про адміністративне правопорушення відносно того, що ДТП вчинив водій автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 , суд не може визнати належним та допустимим доказом на підтвердження вказаної обставини, оскільки з матеріалів справи вбачається, що працівники поліції, що склали протокол більше ніж через 10 днів після події ДТП, не були очевидцями зазначеного ДТП та про його обставини їм відомо з інших матеріалів справи.

Між тим в рапорті працівника поліції та в письмових поясненнях потерпілої зазначений інший автомобіль, а саме з номерним знаком НОМЕР_3 .

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів, які б в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводили, що саме водій ОСОБА_3 перебував за кермом автомобіля, який скоїв ДТП, та вказаним автомобілем був автомобіль НОМЕР_1 , вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення, а не автомобіль НОМЕР_3 , зазначений в поясненнях потерпілої та рапорті працівника поліції.

Виниклі сумніви щодо вчинення правопорушення ОСОБА_6 суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 124, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124, 122-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов