Справа № 305/257/21
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
21.12.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в :
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, одружена, має на утриманні одну неповнолітню дитину, приватний підприємець,
Стягнуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. на користь держави.
Згідно постанови, 26.01.2021 приблизно о 10.00 год. ОСОБА_1 у магазині «Бамбук» по вул. Л. Українки в с. Видричка Рахівського району, проводила продаж без засобів індивідуального захисту (захисної маски та рукавичок), чим порушила вимоги пп. 14 п. 2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 та вчинила передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову суді незаконною. Вказує, що накладене на неї стягнення є занадто суворим. Стверджує, що суд не врахував те, що вона повністю визнала свою вину, щиро розкаялася у вчиненому, до адміністративної відповідальності притягується вперше, її дії не завдали нікому шкоди й унаслідок відсутності на її обличчі захисної маски ніхто не захворів на коронавірусну інфекцію. При цьому, зазначає, що умислу на вчинення правопорушення у неї не було, наслідки таких її дій не представляють суспільної небезпечності. Просить постанову скасувати, звільнити її від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку із малозначністю, обмежившись усним зауваженням.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якої, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що апелянтка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи й від неї не надходило заяв про розгляд справи за її участі, - розгляд справи відкладався і на розгляд справи апелянта не з`являлась.
Апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні нею передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд, беручи до уваги положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, згідно з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідальність за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (у редакції Закону № 530- 1Х від 17.03.2020 ) передбачена за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими законодавчими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР №743812 підтверджується, що 26.01.2021, приблизно о 10 год 00 хв, у магазині «Бамбук» по вул. Л. Українки в с. Видричка Рахівського району, ОСОБА_1 проводила продаж без засобів індивідуального захисту (захисної маски та рукавичок), чим порушила вимоги п п. 14 п. 2 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 та вчинила передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення. З протоколу також убачається, що у графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» ОСОБА_1 зазначила, що: «я вину свою визнаю, більше такого не повториться». При цьому, своїми підписами ОСОБА_1 підтвердила, що копію протоколу отримала, відомості щодо ї особи внесені правильно, зі змістом документу ознайомлена.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення - порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Ілюк А. Б. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП; що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації вищевказаного документу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи - у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Стаття 44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства. Санкція цієї статті передбачає накладення штрафу як на посадових осіб так і на громадян.
Ця норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми та є обов`язковими для виконання.
Так, загальнодержавним нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів покладається, в тому числі, й на громадян.
Відповідно до п. п. 14 п.2 Постанови Кабінету №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: діяльність суб`єктів господарювання, які обслуговують відвідувачів, у яких: не нанесено маркування для перебування в черзі з дотриманням дистанції між відвідувачами не менш як 1,5 метра; не забезпечено працівників засобами індивідуального захисту, зокрема захисними масками або респіраторами, що закривають ніс та рот, та не здійснюється належний контроль за їх використанням; обслуговуються покупці без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Апеляційний суд не вважає слушними доводи апелянтки про те, що її дії не завдали нікому шкоди й унаслідок відсутності на її обличчі захисної маски ніхто не захворів на коронавірусну інфекцію, тому провадження у справі підлягає закриттю. Відхиляючи вищевказані доводи, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , розуміючи наслідки своїх дій, знехтувала встановленими правилами карантину, які запроваджені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Апеляційний суд наголошує, що не виконавши встановлені Кабінетом Міністрів України правила карантину, ОСОБА_1 свідомо поставила під загрозу життя та здоров`я відвідувачів закладу магазину «Бамбук».
Враховуючи, що ОСОБА_1 , підтвердивши у протоколі про адміністративне правопорушення та безпосередньо під час розгляду справи у місцевому суді, той факт, що вона є продавцем магазину «Бамбук» по АДРЕСА_1 » визнала, що обслуговувала покупців без одягнутих засобів індивідуального захисту, чим порушила вимоги, встановлені пп. 14 п. 2 Постанови Кабінету №1236 від 09.12.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Тому, на переконання апеляційного суду, висновки, викладені в оскаржуваній постанові про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - є обґрунтованими та правильними.
Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що призначене судом адміністративне стягнення є непосильним для неї, оскільки поставить апелянтку у складне матеріальне становище. При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП та накладено стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. З огляду на вищенаведене, апеляційний суд відхиляє ці доводи ОСОБА_1 , оскільки вони повністю спростовуються дослідженими у справі доказами. Позиція апелянтки, яку вона висловила в апеляційній скарзі, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення. При цьому апеляційний суд бере до уваги і те, що до апеляційної скарги не додано будь-які докази у підтвердження даних про особу ОСОБА_1 .
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому висновок місцевого суду про визнання її винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є законним та обґрунтованим.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавила себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 23 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Іван Стан