Номер провадження: 33/813/936/21
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

-захисника Апостолідіс Дімітріс (Apostolidis Dimitris) адвоката Єршова Руслана Володимировича,

-представника Одеської митниці Держмитслужби Пташинської Аліни Олександрівни,

розглянувши апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №0699/50000/20, постановлено повернути гр. ОСОБА_1 або уповноваженій ним особі, в установленому законом порядку.

З даної постанови та протоколу про порушення митних правил №0699/50000/21 від 02.07.2020 року вбачається, що 02 липня 2020 року о 17 год. 14 хв. в пункт пропуску «Рені Джюрджюлешть» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці Держмитслужби прибув пасажирський автобус марки «NEOPLAN», д/н НОМЕР_1 , реєстрації Болгарії, який прямував з Греції (Афіни) до України (Київ), у складі екіпажу якого переміщувався стюард громадянин Греції ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ).

На підставі оцінки та аналізу ризиків, для проведення поглибленого догляду даного транспортного засобу та особистих речей пасажирам та екіпажу було запропоновано заповнити митні декларації. Після заповнення митних декларацій під час огляду особистих речей пасажирів і екіпажу та транспортного засобу на спальному місці для відпочинку водіїв без ознак приховування виявлено 74 шкурки з натурального хутра. Виявлення даного товару стало можливе після звичайного візуального огляду спального місця для відпочинку водіїв без застосування технічних засобів митного контролю. Зазначені шкурки з натурального хутра належать громадянину Греції ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ). Виявлені шкурки з натурального хутра не були задекларовані митному органу громадянином Греції ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), тобто не заявлені за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. Зазначені дії ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) посадовими особами митниці кваліфіковано як порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, представник Одеської митниці Держмитслужби подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року та прийняти нову постанову, якою громадянина Греції ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) визнати винним у вчиненні ним порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів з конфіскацією зазначених товарів безпосередніх предметів порушення митних правил 74 шкурки з натурального хутра, а саме 27 шкурок білого забарвлення та 47 шкурок коричневого забарвлення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова винесена всупереч вимог ст. 245 КУпАП та ст. 486 МК України про повне, всебічне, об`єктивне з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом, а також без належного врахування характеру вчиненого правопорушення.

Так, зокрема, представник митниці заперечує проти пояснень громадян Греції, Грузії та України, які 02.07.2020 року перетинали митний кордон України в пункті пропуску «Рені - Джюрджюлешть (авто)» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці Держмитслужби на пасажирському автобусі марки «NEOPLAN», державний номер НОМЕР_2 , та вказує, що такі пояснення є неналежними та недопустимим доказами у вказаній справі, оскільки з цих пояснень не можливо встановити, кому вони надані, також окрім прізвища, ім`я, по батькові та даних паспорта, відсутня будь-яка інша контактна інформація про особу, адреса проживання тощо, не можливо ідентифікувати та встановити, що пояснення написані власноручно саме цими конкретними особами, а не написані будь-якою іншою особою, яка має навички писання, оскільки текст кожного з пояснень написано в ідентичному стилі, з однаковим формулюванням речень та одними й тими ж фразами та помилками.

Апелянт також вказує, що 02 липня 2020 року посадовими особами Одеської митниці Держмитслужби було проведено усне опитування водіїв та інших громадян, які прямували у вказаному автобусі, з метою з`ясування, кому належать виявлені в спальному місці для відпочинку водіїв хутряні шкурки та під час складання протоколу про порушення митних правил №0699/50000/20 жоден з пасажирів або водіїв не повідомив, що виявлені хутряні шкурки належать їм, не висловлювали будь-які заперечення або зауваження з приводу приналежності їм певної кількості шкурок, які вони нібито придбали в Молдові разом з стюардом фірми-перевізника «AKIS TRAVEL», громадянином Греції ОСОБА_3 , ніхто не надав митним органам або представникам ДПСУ документів, підтверджуючих право власності на них. Крім того, опитаний за обставинами справи ОСОБА_3 сам повідомив в протоколі, що виявлені шкурки з хутра (сировину) він взяв на заправці в Молдові, та він не знав про необхідність їх декларування, не приховував їх.

Щодо зауважень сторони захисту відносно висновку експерта №-0922 від 12.11.2020 року Одеського управління експертиз та досліджень Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи, та досліджень Держмитслужби, апелянт вказує, що не погоджуючись з висновком експерта, адвокат проігнорував та не скористався правом, встановленим ст. 515 МК України та передбачає, що особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Представник митниці наголошує, що правова позиція, яка викладена в запереченнях до протоколу про порушення митних правил №0699/50000/20, подана з метою ухилення від відповідальності громадянина Греції ОСОБА_3 , а наявними у справі документами встановлено, що виявлені шкурки з натурального хутра не були задекларовані митному органу громадянином Греції ОСОБА_3 , тобто не було заявлено ним за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

За таких підстав представник митниці вказує про необґрунтованість постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що 30.03.2021 року районним судом винесено оскаржувану постанову суду, 06.04.2021 року засобами електронного зв`язку через районний суд до апеляційного суду на дану постанову від імені представника Одеської митниці Держмитслужби подано апеляційну скаргу, 20.05.2021 року Одеською митницею Держмитслужби отримано копію постанови Одеського апеляційного суду від 11.05.2021 року про повернення апеляційної скарги для усунення недоліків щодо підписання апеляційної скарги особою, яка її подає, 27.05.2021 року після врахування зауважень апеляційного суду та виправлення недоліків представником Одеської митниці Держмитслужби подано апеляційну скаргу на постанову суду від 30.03.2021 року, 14.06.2021 року Одеською митницею Держмитслужби отримано копію постанови Одеського апеляційного суду 03.06.2021 року про повернення апеляційної скарги через не порушення апелянтом питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, надалі, врахувавши вищевикладене, представник Одеської митниці Держмитслужби знову надав апеляційну скаргу на постанову суду від 30.03.2021 року. З цих підстав просить поновити строк.

На вказану апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду стороною захисту подано пояснення, відповідно до яких адвокат особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить відмовити апелянту в поновлені строку на оскарження постанови районного суду та повернути апеляційну скаргу без розгляду, а у разі поновлення строку на апеляційне оскарження та розгляду справи по суті, просить залишити її без задоволення, а постанову районного суду без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, яке призначено на 06.08.2021 року, з`явились представник Одеської митниці Держмитслужби Пташинська А.О. та захисник ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) адвокат Єршов Р.В.

Дослідивши уважно матеріали справи, перевіривши клопотання про поновлення строку та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися до судового засідання, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Слід зазначити, що пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.

Апеляційний суд вважає, що вказані апелянтом причини пропуску строку обґрунтовані і вбачаються із матеріалів справи, а тому такі причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги можуть бути визнані поважними, крім того, для забезпечення права особи на доступ до правосуддя, строк на апеляційне оскарження постанови районного суду підлягає поновленню.

Частиною першою статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Як вбачається зі статті 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, статті 489 МК України, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції в ході розгляду справи дійшов висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду з огляду на таке.

Як вже зазначалось, за приписами статті 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно протоколу про порушення митних правил №0699/50000/21 від 02.07.2020 року дії ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) посадовими особами митниці кваліфіковано як порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України

Диспозиція ст. 472 МК України передбачає адміністративну відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується дією (недостовірне декларування), або ж бездіяльністю (недекларування). Тобто, це незаявлення за встановленою письмовою, усною, або будь-якою іншою формою відомостей або заявлення недостовірних відомостей про товари, їх митного режиму і інших відомостей для митної мети.

Безпосереднім предметом даного правопорушення є товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Таким чином, диспозиція ст. 472 МК України є відсильною нормою, яка для встановлення усіх обов`язкових ознак складу правопорушення відсилає до статті 374 МК України, яка передбачає умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України.

Згідно частини першої статті 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Таким чином, для виникнення у особи обов`язку декларувати товар, що ввозиться нею на митну територію України, необхідним є дотримання таких умов: вартість товару повинна перевищувати еквівалент 500 євро; сумарна вага товару повинна перевищувати 50 кг.

У розумінні положень п. 57 ст. 4 МК України товари - це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні представник митниці пояснив, що через митну територію України прямував рейсовий автобус, в якому знаходились п`ять пасажирів, в момент складання вказаного протоколу про порушення митних правил даними пасажирами не зазначалося про належність їм виявлених хутряних шкур. В складеному протоколі про порушення митних відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) зазначено, що дані шкури куплені ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) в Молдові, він не знав, що їх потрібно декларувати. Проти протоколу про порушення митних правил ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) не заперечував, тобто підтвердив, що він порушив законодавство, у зв`язку з тим, що він не знав, що даний товар потрібно декларувати, оскільки сумарна фактурна вартість товару перевищує суму, яку можна ввозити. Представник митниці вказує, що до суду першої інстанції подано пояснення іншими пасажирами, які прямували в даному автобусі та які зазначали, що частини хутра належить їм, у зв`язку з чим такі частини товару не підпадають під необхідність його декларування, проте апелянт наголошує, що в момент складання протоколу про порушення митних правил свідки не зазначили про належність їм товару, а з пояснень не вбачається адреси свідків для виклику їх для здійснення допиту.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у заперечення до апеляційної скарги пояснив суду, що свідки, які надали пояснення про належність їм хутряних шкурок, входять до екіпажу автобусу, що переміщувався через митну територію України, та їх пояснення не суперечать протоколу про порушення митних правил, й ці пояснення надані через нотаріуса, а під час складання протоколу про порушення митних правил співробітники митниці мали можливість отримати особисті дані цих свідків. По суті справи адвокат також пояснив, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) та його колеги прямували в автобусі, та у Молдові кожний придбав хутряні шкурки. Рейсовий автобус переміщувався через митну територію України транзитом. Під час перетину митного кордону України дані особи співробітниками митниці не були опитані, та взагалі співробітники митниці до них не підходили, декларації дані особи не заповнювали, оскільки товар був придбаний за ту вартість, яка не перевищує поріг декларування. Співробітниками митниці зроблено припущення, що шкурки належать ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ). Адвокат також вказує, що оцінка товару проведена неналежним способом, оскільки товар має індивідуальні ознаки, тому його вартість може коливатися. Адвокат вказує, що під час складання протоколу про порушення митних правил від ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) не вимагались будь-які чеки за товар, у зв`язку з чим адвокат ставить під сумнів належне виконання співробітниками митці дій щодо складання протоколу про порушення митних правил відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ).

Апеляційний суд вказує, що наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

При цьому обов`язок доведення вини покладається на орган, посадова особа якого в силу закону наділена повноваженнями складати протоколи про адміністративне правопорушення, і, оскільки, у даному випадку адміністративне правопорушення полягає у порушенні митних правил митний орган, зокрема Одеська митниця Держимтслужби України.

За змістом статті 495 МК України до доказів у справі про порушення митних правил відносяться: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

З ч. 1 ст. 494 МК України, що встановлює вимоги до протоколу про порушення митних правил, вбачається, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про порушення митних правил без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про порушення митних правил, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, і тільки тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

За приписами статті 508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. До процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; 3) витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; 4) тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; 5) митне обстеження; 6) пред`явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; 7) експертиза; 8) взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції стороною захисту подано письмові заперечення до протоколу про порушення митних правил, з яких вбачається, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) не є єдиним власником виявлених шкурок та їх переміщення через митний кордон здійснювалось не тільки ним. Також, захисником надано лист від ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), яким надіслані пояснення його колег, які також 02.07.2020 року прямували на вищевказаному автобусі компанії «AKIS TRAVEL», сполученням Греція (м.Афіни) - Україна (м.Київ), а саме водій ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) та інші працівники компанії «AKIS TRAVEL» в якості пасажирів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).

В своїх поясненнях свідки пояснили, що під час слідування за вказаним маршрутом по території Молдови, автобус здійснював зупинку на одній із заправок, на якій до водія ( ОСОБА_4 ( ОСОБА_10 )), стюарда ( ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та вказаних пасажирів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ), підійшов не знайомий чоловік і запропонував купити міхові шкурки, білого кольору по 10 доларів США за штуку та світло-коричневого кольору по 15 доларів США за штуку. Так, було прийнято рішення щодо придбання наступної кількості шкурок: Ніколай Абаджіді ( ОСОБА_10 ) 6 шт. білих та 9 шт. світло-коричневих, вартістю 195 доларів США; Апостолідіс Дімітріс (APOSTOLIDIS DIMITRIS) 6 шт. білих та 8 шт. світло-коричневих, вартістю 180 доларів США; ОСОБА_6 5 шт. білих та 10 шт. світло-коричневих, вартістю 200 доларів США; ОСОБА_7 5 шт. білих та 10 шт. світло-коричневих, вартістю 200 доларів США; ОСОБА_8 ( ОСОБА_11 ) 5 шт. білих та 10 шт. світло-коричневих, вартістю 200 доларів США. Крім того, дані особи повідомили, що вони не вказали в митних деклараціях про наявність цих шкурок, оскільки їх вартість на кожну особу не перевищувала 500 Євро.

До вказаних заперечень подані самі письмові пояснення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).

Також, захисник заперечував проти належності визначення вартості товару згідно висновку Одеського управління експертизи та досліджень Спеціалізованої лабораторії з питання експертизи та досліджень Держмитслужби від 12.11.2020 року № -0922.

Суд першої інстанції з огляду на такі заперечення сторони захисту проти протоколу про порушення митних правил, а також з метою всебічного та повного визначення обставин справи постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2021 року повернув матеріали справи відносно ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) за фактом порушення митних правил за ст. 472 МК України до Одеської митниці Держмитслужби для проведення додаткової перевірки.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови суду, вимоги суду щодо проведення додаткової перевірки працівниками митниці виконані не були.

З доданих до протоколу про адміністративне правопорушення матеріалів справи не вбачається фіксація пояснень принаймні від водіїв автобуса, на місцях відпочинку яких і були виявлені у пакеті шкурки шиншил та соболів.

Апеляційний суд звертає увагу, що в розумінні ч.1 ст. 342 МК України для забезпечення митного контролю посадовими особами митного органу може проводитися усне опитування громадян та посадових осіб підприємств.

Одночасно ч.3 цієї ж статті передбачає, що у разі необхідності під час проведення усного опитування складається протокол, форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Про складення протоколу особа, яка опитується, попереджається перед початком опитування.

Оскільки доказування у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладається на орган, посадові особи якого уповноважені законом на складення протоколів про адміністративну відповідальність, необхідність фіксації відповідним протоколом змісту опитування та осіб, які опитуються в межах виявленого порушення митних правил, наслідком яких є притягнення зокрема до адміністративної відповідальності, випливає із змісту законодавства.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З даних положень Основного Закону виходить, що суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018(5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Заява N 16437/04), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 150 рішення від 21 квітня 2011 року у справі Справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04).

Проте митний орган не зафіксував належним чином зміст усного опитування водіїв та пасажирів автобуса, характер їх відповіді на запитання щодо приналежності виявлених шкурок шиншил та соболів.

Тому посилання митного органу на усне опитування, в ході якого всі присутні в автобусі під час перетину кордону особи, крім ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), відмовились від належності шкурок гризунів та хижих, не можуть бути взятими до уваги, як доказ, що спростовує представлені захисником ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) пояснення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про належність кожному з них певної кількості хутряних шкурок.

Крім того апеляційний суд ще раз звертає увагу, що у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності, з огляду на її репресивний характер, доказування вини особи, яка притягується до відповідальності покладається на державний орган, посадові особи якого в силу наданих ним повноважень мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Оскільки елементом складу об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, є ціна товарів, які переміщені без декларування, то визначення такої ціни має відбуватися шляхом належного опису таких товарів поштучно.

Проте весь опис хутряних шкурок працівниками митниці звівся до вказівки загальної кількості виявлених шкурок білого кольору (шиншила) та загальної кількості виявлених шкурок коричневого кольору (соболь), без докладного опису розміру кожної шкурки і загального стану за наслідками візуального огляду, а за необхідності і фото або відеофіксації товарів.

Крім того, направляючи товари на експертизу, митний орган обмежився одною шкуркою з кожного виду, обраної митним органом на власний розсуд.

Тобто у розпорядження експертів надійшла одна шкурка шиншили з виявлених 27 одиниць та одна шкурка соболя із виявлених 47 одиниць.

Враховуючи наведене, експерт був позбавлений можливості оглянути всі шкурки і визначити їхню ціну. Визначена експертом середня ціна однієї шкурки не свідчить, що така ціна є реальною ціною інших шкурок.

Оскільки справа стосується притягнення до відвідальності і накладенням адміністративного штрафу у розмірі вартості товарів, які підлягають конфіскації, визначення точної ринкової вартості переміщеного товару є необхідним, як для визначення наявності складу адміністративного правопорушення, так і для визначення розміру штрафу, який накладається на винну особу.

Проте митний орган даних вимог не дотримався, як в частині належної фіксації розміру та стану виявлених шкурок, так і в частині направлення всіх виявлених шкурок експерту для точної оцінки їх вартості.

За розглядом справи в суді апеляційної інстанції, суд вважає, що пояснення сторони захисту про те, що вартість товару, який ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) ввіз на митну територію України не перевищувала еквівалент 500 євро, заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, які можуть це спростувати.

До доводів апеляційної скарги, що 02.07.2021 року під час складання протоколу про порушення митних правил жоден з пасажирів або водії не повідомив про належність їм хутряних шкурок, в той час як ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) повідомив в протоколі, що виявлені шкури з хутра він взяв на заправці в Молдові, апеляційний суд ставиться критично, оскільки з протоколу про порушення митних правил №0699/50000/21 від 02.07.2020 року не вбачається, які саме хутряні шкурки та в якій кількості належать ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ). Більш того, під час розгляду справи в суді встановлено, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) не є єдиним власником виявлених шкурок, їх переміщення через митний кордон здійснювалось не тільки ним, а й іншими членами екіпажу, які не вказали в митних деклараціях про наявність цих шкурок, оскільки їх вартість на кожну особу не перевищувала 500 Євро, що вбачається з наданих до суду письмових пояснень свідків.

Слід зазначити, що вказані письмові пояснення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) написані останніми власноручно та завірені нотаріально, та під час додаткової перевірки згідно постанови районного суду від 12 січня 2021 року працівниками митниці спростовані не були, а тому в апеляційного суду відсутні будь-які сумніви щодо їх належності та допустимості, отже, доводи апеляційної скарги про протилежне не приймаються судом апеляційної інстанції.

Щодо твердження апелянта про те, що сторона захисту, не погоджуючись з висновком експерта щодо вартості товару, не скористалась правом на проведення за свій рахунок незалежної експертизи, апеляційний суд наголошує, що в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини тягар доведення складу правопорушення покладається на адміністративний орган, а особа, яка притягається до відповідальності звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) у передбаченому ст. 472 МК України порушенні митних правил, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, та всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) дій, направлених на порушення ст. 472 МК України.

З огляду на наведені обставини і наявні у справі документи, апеляційний суд вважає, що районний суд вірно прийшов до висновку про відсутність підстав вважати доведеною наявність в діях ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) всіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Недоведена наявність складу має наслідком його відсутність, а недоведена винність особи рівнозначна доведеній її невинуватості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано повну та об`єктивну оцінку.

Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, в разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Установивши, що в діях ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі відносно нього.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника Одеської митниці Держмитслужби про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити представнику Одеської митниці Держмитслужби строк на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року відносно громадянина Греції ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) у справі про порушення митних правил, передбачених ст. 472 Митного кодексу України.

Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе