ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. та стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 420, 40 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілого ОСОБА_2 ,

представника потерпілого Єлісєєва О.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року водій ОСОБА_1 07 жовтня 2020 року о 17-40 год. у м. Дніпрі по вул. Мечнікова, 10-Б, керуючи автомобілем FORD FOCUS, д/н НОМЕР_1 , під час маневру, а саме зміні напрямку руху повороту ліворуч, не впевнився в безпечності та здійснив зіткнення з автомобілем FORD FOCUS, д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що сам по собі факт проставлення підпису у протоколі про адміністративне правопорушення не є доказом його вини у вчиненні правопорушення. Вважає, що суд дійшов хибного висновку щодо відсутності у нього зауважень до протоколу та схеми місця ДТП, оскільки останні викладені в письмових поясненнях до протоколу. Вказує, що пояснення другого учасника ДТП суперечливі й не відповідають дійсності, а тому є неналежним доказом. Звертає увагу, що судом надано неправильну оцінку записам камер відеоспостереження, а саме: в момент, коли він завершив маневр, автомобіль потерпілого ще знаходився на своїй полосі руху. Зазначає, що текст мотивувальної частини постанови скопійовано з тексту постанови по іншій справі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги судом першої інстанції виконані не були.

Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив обставини справи, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність вини в діях ОСОБА_1 .

Як слідує з оскаржуваної постанови, суд не встановив фактичні обставини ДТП та обмежився лише зазначенням в постанові обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 105825 від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог пункту 10.1 ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Проте, не можна погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатньо належних та допустимих доказів, які обґрунтовано і однозначно вказують на наявність порушень вимог ПДР України у діях водія ОСОБА_1 , які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Відповідно до п. 14.2 б Правил дорожнього руху України перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч.

Згідно п. 12.3 Правил дорожнього руху України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до п. 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

З п. 13.3 Правил дорожнього руху України слідує, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до п. 11.3 Правил дорожнього руху України на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Проте, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , наданих під час апеляційного перегляду, він, керуючи автомобілем FORD FOCUS, д/н НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Мечнікова, перед здійсненням повороту ліворуч зменшив швидкість транспортного засобу та увімкнув сигнал повороту ліворуч, після чого почав здійснювати поворот.

Зазначене також підтверджується відеозаписами з камер відеоспостереження.

Крім того, відповідно до зазначеного відеозапису, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем FORD FOCUS, д/н НОМЕР_2 , здійснював рух по вул. Леніна в попутному з ОСОБА_1 напрямку, а потім виїхав на вул. Мечнікова на зустрічну смугу, швидко прискорив свій рух та почав в подальшому рухатись по зустрічній смузі прямолінійно, не гальмуючи та не ввімкнувши будь-яких сигналів про зміну напрямку свого руху, тобто здійснював обгін транспортного засобу FORD FOCUS, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . При цьому в момент початку зміни напрямку руху автомобілем під керуванням водія ОСОБА_2 , а саме виїзду на зустрічну смугу руху, автомобіль під керуванням ОСОБА_1 вже здійснював поворот ліворуч. Водій ОСОБА_1 одразу застосував всі можливі міри для уникнення зіткнення, а саме здійснив зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до зупинки, однак уникнути зіктнення не вдалось.

Зазначені пояснення повністю підтверджуються схемою з місця ДТП, відповідно до якої ширина дороги, яка має двосторонній рух та по якій рухались учасники ДТП, становить 8,7 м, передня ліва частина автомобіля FORD FOCUS, д/н НОМЕР_2 , під час зіткнення з автомобілем FORD FOCUS, д/н НОМЕР_1 , знаходилась на відстані 1,4 м від лівого краю дороги, тобто на зустрічній смузі руху.

Вищевикладене спростовує пояснення водія ОСОБА_2 про те, що він здійснював об`їзд автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

З пунктів 1.3, 1.4 Правил дорожнього руху України слідує, що перед початком руху водій зобов`язаний пам`ятати, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують Правила дорожнього руху.

З викладеного слідує, що водій ОСОБА_1 міг розраховувати на те, що перед початком маневру водій ОСОБА_2 переконається, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам.

У висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року та постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року справа №585/8/16-кп провадження № 51-2167км18) зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Згідно пункту 10.1. ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Однак, у цій дорожній ситуацій водій ОСОБА_2 , маючи намір здійснити обгін транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, на яку здійснював маневр повороту ліворуч водій ОСОБА_1 , чим створив перешкоду для руху останнього. Таким чином, перед початком здійснення обгону водій ОСОБА_2 не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, ОСОБА_1 подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч, що призвело до наслідків, які настали.

При цьому, враховуючи, що провадження у справі про адміністративне правопорушення здійснюється в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а також, що стосовно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за даним ДТП не складався, апеляційний суд позбавлений можливості здійснити оцінку та визначити кваліфікацію дій останнього в даній дорожньо-транспортній пригоді.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає в діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 10.1 ПДР України, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

При розгляді справи судом першої інстанції не виконані належним чином вимоги ст.ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП, не перевірені докази на їх допустимість та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП і не встановлено всіх обставин, що мають значення для вирішення справи з викладенням відповідних мотивів у своєму рішенні, а суддя обмежився лише змістом протоколу про адміністративне правопорушення та переліком доказів, долучених до цього протоколу, без надання їм належної оцінки.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази наявності в діях водія ОСОБА_1 об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З огляду на викладене приходжу до висновку, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою і підлягає скасуванню, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати.

Винести нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот