Справа №: 653/4039/20
Провадження № 3/653/115/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 лютого 2021 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Ковальчук Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Куртуметової Е.А.,

розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

встановила:

До Генічеського районного суду Херсонської області від Генічеського відділу патрульної поліції ГУНП у Херсонській області надійшли матеріали відносно ОСОБА_1 , щодо якого було складено протокол про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2020 року серії ВАБ № 094730.

Згідно з протоколом 06 грудня 2020 о 00 год. 05 хв. на КПВВ «Чонгар» 525 км а/д Харків-Сімферополь ОСОБА_1 прибув на контрольний пункт в`їзду/виїзду, тим самим залишив місце самоізоляції, чим порушив п.п. 3 п. 10 постанови КМУ від 22.07.2020 № 641 (зі змінами, внесеними постановою КМУ від 11.11.2020 № 1100) та ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, санкція якої передбачає відповідальність за вказане порушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повістку про виклик до суду разом із конвертом АТ «Укрпошта» повернула з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Разом з тим, 09 січня 2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить справу розглянути без його участі у зв`язку з неможливістю прибуття через значну віддаленість, а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з недоведеністю його вини та відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, суддя приходить до таких висновків.

Частина перша статті 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

За змістом ст. 29 Закону України від 06.04.2000 № 1645-III «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, підстави та порядок обов`язкової самоізоляції, перебування особи в обсерваторі (обсервації), госпіталізації до тимчасових закладів охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталів).

Постановою КМУ від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка була чинною на час складання протоколу передбачалось, що на території України на період дії карантину забороняється самовільно залишати місця самоізоляції, обсервації.

Цією ж постановою був визначений перелік осіб, які підлягають самоізоляції. Серед них, зокрема, особи, які прибувають з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, крім таких осіб: які не досягли 12 років; працівники представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні; які мають намір вступити до закладів освіти, розташованих на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі; здобувачів освіти, які навчаються в закладах освіти, розташованих на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі; одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників, інших законних представників чи інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, які супроводжують осіб, які навчаються в закладах освіти, розташованих на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Станом на дату розгляду справи п. 10 постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641 втратив чинність на підставі прийнятої нової постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постанова КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236 так само визначає як заборону самовільного залишення місць самоізоляції та обсервації, так і, зокрема, встановлює перелік осіб, які прибувають з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не підлягають самоізоляції.

У протоколі від 06 грудня 2020 року серії ВАБ № 094730, складеному відносно ОСОБА_1 , зазначено, що останній 06 грудня 2020 року о 00 год. 05 хв. прибув на КПВВ «Чонгар», тим самим залишив місце самоізоляції.

Однак жодних доказів, що ОСОБА_1 був особою, яка підлягала самоізоляції до суду не надано.

Матеріали адміністративної справи містять лише протокол про адміністративне правопорушення. При цьому відсутні посилання на будь-які докази, як то пояснення свідків вказаної події, пояснення особи, яка склала адміністративний протокол, матеріали відеофіксації правопорушення, що унеможливлює встановлення судом події та складу адміністративного правопорушення та встановлення вини особи «поза розумним сумнівом».

Судом на адресу Генічеського відділу патрульної поліції ГУНП у Херсонській області було направлено повістку про виклик до суду як свідка особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 . Однак, на вказаний виклик він не прибув, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Конституцією України закріплено презумпцію невинуватості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Верховний суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України» та ін.).

Суд не вправі самостійно вносити доповнення, зміни у протоколи про адміністративні правопорушення, витребувати додаткові докази у справі, оскільки це є недопустимим. Такі дії будуть свідчити про необ`єктивність, упередженість судді при розгляді справи, порушенням права на захист, рівності сторін процесу.

Надавши оцінку наявним у справі доказам, з урахуванням того, що всі сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь, суддя приходить до висновку, про недоведеність вини «поза розумним сумнівом» ОСОБА_1 у порушенні вимог пп. 3, п. 10 постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641 та відсутність у зв`язку з цим в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 44-3, 247, 251, 256, 268, 277, 278, 280 КУпАП,

постановила

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Генічеського районного суду Н. В. Ковальчук