Справа № 461/1947/21 Головуючий у 1 інстанції: Радченка В.Є.
Провадження № 33/811/574/21 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі:

судді - Белени А.В.,

з участю : представника митниці Сліпенка С.В.

особи, щодо якої складено протокол про

порушення митних правил ОСОБА_1

представника - адвоката Пащинської А. О.

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Пащинської А.О., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2021 відносно ОСОБА_1 , за ст. 471 МК України,

встановив:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. 00 коп. , а також конфісковано товар вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 0347/20900/21 від 23.02.2021- грошові кошти в сумі 3000 доларів США в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 454 грн.

Згідно постанови судді, 23.02.2021 близько 09 год. 10 хв. ОСОБА_1 , яка прямувала з України до Туреччини рейсом ТК0442 «Львів-Стамбул» у приватну поїздку, через митний пост «Львів-аеропорт» Галицької митниці Держмитслужби, в якості пасажира, обравши формою проходження митного контролю смугу руху спрощеного митного контролю - «зелений коридор», чим своїми діями заявила про відсутність будь-яких товарів, підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.

Перетин пасажиркою «зеленої лінії», згідно наказу Міністерства Фінансів України № 671 від 03.08.2018 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей на повітряному транспорті», яка позначає початок «зеленого коридору», вказує, що для проходження митного контролю нею обрано «зелений коридор», і декларування здійснюється шляхом вчинення дій. Громадянка самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю.

Відповідно до приписів Постанови Правління НБУ №3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ № 5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» фізичні особи (резиденти та нерезиденти) ввозять в Україну та вивозять за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу. На підстав п.4 ст.336 та ст..342 Митного Кодексу України громадянці було задано запитання, щодо наявності в неї готівки, на що вона відповіла, що має 15000 дол. США.

Після цього пасажирці було запропоновано пред`явити всю готівку. В службовому приміщенні митниці (зоні митного контрою) було перераховано та встановлено, що ОСОБА_1 переміщує готівку в розмірі 15 000 дол. США. Зазначена готівка переміщувалась без ознак приховування в ручній поклажі.

На момент проходження митного контролю належним чином оформленої митної декларації та дозвільних документів на вивезення валютних цінностей пасажирка не надала, до моменту перетину нею «зеленої лінії» для отримання довідкової інформації в інформаційній зоні та роз`яснення митних правил та порядку використання двоканальної системи до інспектора митниці не зверталась.

Дану постанову оскаржила адвокат Пащинська А.О., в інтересах ОСОБА_1 , та просить поновити строк апеляційного оскарження; скасувати постанову суду першої інстанції та зобов`язати працівників митниці повернути кошти вилучені у ОСОБА_1 .

Щодо пропущеного строку апеляційного оскарження, то апелянт зазначає, що через карантинні обмеження ні їй ні довірительці копії ухвали надано не було і змісту повного тексту вони не знали, а тому просить поновити строк оскарження.

Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та не враховано доводи представника ОСОБА_1 про те, що дані кошти перевозилися двома особами ОСОБА_2 та її донькою та зароблені дочкою та її чоловіком від підприємницької діяльності. Конфіскація цих коштів позбавляють ОСОБА_2 та її доньку належного матеріального забезпечення для здійснення ними підприємницької діяльності. Кручок є інвалідом 3 групи та потребує належного лікування а тобі дані кошти необхідні для життя та медичного забезпечення. З врахуванням того, що дві особи здійснювали переліт, то і кошти були розраховані, що їх провозять дві особи, тобто не було перевищено норму перевезення валюти. Дані кошти були без приховування та знали що суму яку вони перевозять не перевищує суму яка потребує письмово декларування.

Законодавством України не обмежено сума вивезення валюти за кордон, а лише визначено суму понад 10000 євро для письмового декларування.

Заслухавши думку представника - адвоката Пащинської А.О, підтриману ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, міркування представника митниці, який підтвердив правильність складення протоколу про порушення митних правил та просив постанову суду першої інстанції залишити в силі, перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та доводи викладені в апеляційній скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно ч.1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою противоправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України.

У відповідності до вимог ст. 489 МК України суд при розгляді справи про правопорушення митних правил зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з постанови судді першої інстанції, ці вимоги закону були виконані не в повній мірі.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, належним чином не вмотивував своє рішення з цього приводу, зокрема щодо підставності наявності складу порушення митних правил особою.

Відповідно до ст. 471 МК України, передбаченим у цій статті адміністративним правопорушенням є порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Таким чином, за переміщення через митний кордон України товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення, особа, яка формою проходження митного контролю обрала смугу спрощеного митного контролю, несе відповідальність за ст.471 МК України.

Покликання апелянта про те, що ОСОБА_1 не порушувала правил перетину кордону, щодо наявності при собі дозволеної суми коштів у валюті знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що вона разом з повнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідувала за кордон з метою лікування, оскільки має важке захворювання, яке потребує дороговартістного лікування. При сьому на двох дорослих людей вони мали 15 000 доларів США. Дані кошти були зароблені донькою та її чоловіком, які займаються підприємницькою діяльністю. Тобто кошти мають легальне походження. Всі гроші, без будь-якого приховування знаходилися в одній сумочці. Вони їх не розділили на двох, під час проходження митного кордону, оскільки не вважали, що порушуть правила перетину кордону.

Представник адвокат Пащинська А.О. наголосила, що конфісковані кошти є досить суттєвою для ОСОБА_1 , якій необхідне лікування у найближчий час. Тим більше, що дані кошти не її , а зароблені донькою та зятем. Просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник митниці Сліпенко С.В. в суді апеляційної інстанції показав, що ОСОБА_1 нічого не заважало детально роз`яснити все працівникам митниці при перевірці їх під час проходження митного контролю «Зеленим коридором», який дозволяє без декларування мати при собі кошти в сумі 10000 євро. Працівниками митниці, у відповідності до чинного законодавства та обставин справи був складений протокол про порушення митних правил, який суд вважав доказом у справі, а тому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Так, у відповідності до вимог частини 1 статті 374 Митного кодексу України Умови ввезення (пересилання) громадянами товарів на митну територію України, товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Відповідно до частини 4 статті 374 Митного кодексу України, товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Санкцією статті 471 МК України передбачено конфіскацію товарів, які були безпосередніми предметами правопорушення, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.

Відповідно до приписів Постанови Правління НБУ № 3 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей» та Постанови Правління НБУ № 5 від 02.01.2019 року «Про затвердження Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» фізичні особи (резиденти та нерезиденти) ввозять в Україну та вивозять за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевишує в еквіваленті 10000 євро, без письмового декларування митному органу.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржена постанова судді суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Всупереч зазначеній нормі закону, оскаржена постанова не містить опису обставин вчинення правопорушення, установлених суддею під час розгляду справи.

Зокрема, в зазначеній постанові міститься лише посилання на протокол про адміністративне правопорушення (порушення митних правил), яким, на думку суду першої інстанції підтверджується наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України.

Зазначені обставини є підставою для скасування оскарженої постанови.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Положеннями ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, передбачено, що міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України, тобто міжнародно - правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «З захисту прав і основних свобод людини» (далі Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції.

Відповідно держава Україна визнала дію Конвенції в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Стосовно вирішення питання, щодо конфіскації вилученої валюти, на думку апеляційного суду слід керуватись практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішенням ЄСПЛ, від 11.07.2019 року, по справі «Садоча проти України»

Згідно з зазначеним рішенням ЄСПЛ, судове рішення, яким застосовується конфіскація майна, є втручанням в право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на повагу до власності.

Згідно з Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до оскарженої постанови судді суду першої інстанції, грошова сума в іноземній валюті, до якої судом застосовано конфіскацію, є майном ОСОБА_1 .

За таких обставин застосована суддею конфіскація є втручанням в право ОСОБА_1 на повагу до власності. До таких правовідносин, на думку апеляційного суду, має бути застосована ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Найбільш значуща вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачено, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.

Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Що стосується загального інтересу, якому могло слугувати таке втручання Європейський суд зазначив, що держави мають законний інтерес і в той же час обов`язок вживати заходи, в цілях виявлення та контролю руху готівкових коштів через кордони, оскільки значні суми готівки можуть використовуватись для легалізації незаконних доходів, торгівлі наркотиками, фінансування тероризму, вчинення тяжких фінансових злочинів.

Загальна вимога про декларування, яка розповсюджується на будь яку особу, що перетинає кордон держави, попереджує прихований ввіз та вивіз грошових коштів з країни і конфіскаційна міра, яку тягне недекларування товарів митному органу, є частиною загальної регулятивної системи, передбаченої для боротьби з подібними правопорушеннями.

Таким чином, застосовуючи додаткове покарання у вигляді конфіскації валюти, суд фактично позбавив особу коштів, отриманих законним шляхом в установленому законом порядку.

Сума, яку пререміщувала ОСОБА_1 є для неї значною, при цьому ніякої шкоди державі Україна ОСОБА_1 не завдала, бо вона не приховувала валюту і не ухилялася від сплати митних платежів, оскільки переміщення валюти через митний кордон України не оподатковується.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що валюта, яку вивозила з України ОСОБА_1 має відношення до сфери забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також встановлено, що ОСОБА_1 була разом зі своєю повнолітньою донькою, що не заперечую і представник митниці, тобто сума на двох особі не перевищувала гранично допустиму норму.

Зважаючи на викладені обставини невідповідності оскарженої постанови практиці ЄСПЛ, апеляційний суд бере до уваги ті обставини, що питання про непропорційність застосування конфіскації вилученої у ОСОБА_1 валюти, тобто питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише за умови того, що таке втручання, тобто застосування конфіскації, відповідає вимогам закону і не є безпідставним.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову і закрити провадження.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що оскаржена постанова суду першої інстанції винесена у супереч положенням ст.ст. 3, 197, 471 МК України, ст. 1621 КУпАП, ст. ст. 3,4,14,15 Закону № 2473, та без врахування положень Європейської конвенцій та практики Європейського Суду з прав людини, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника Пащинської А.О. підлягає задоволенню, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про порушення митних правил підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 296 КУпАП, скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

На підставі зазначених вимог закону, вилучена валюта підлягає поверненню власнику.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, ст.530 МК України, суд, -

постановив:

Поновити адвокату Пащинській А.О. строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката Пащинської А.О., в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 16.03.2021, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 471 МК України скасувати.

Провадження у даній справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за ст. 471 МК України - закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вилучений згідно з протоколом про порушення митних правил № 0347/20900/21 від 23.02.2021- грошові кошти в сумі 3000 доларів США повернути власнику ОСОБА_1 або уповноваженій нею особі.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду А.В. Белена