Справа №461/3876/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митниці Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Україна, м. Івано-Франківськ, місце проживання - АДРЕСА_1 ,

за ч.6 ст.470 Митного кодексу України,

встановив:

24.04.2021 р. близько 00 годин у зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська - Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Галицької митниці Держмитслужби в`їхав автомобіль марки «Nissan Primastar», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому громадянка України ОСОБА_1 прямувала у приватну поїздку з України у Республіку Польщу в якості пасажира. У ході митного контролю вказаного транспортного засобу та в ході перевірки баз даних ЄАIС Держмитслужби України було виявлено, що громадянкою України ОСОБА_1 21.09.2018 р. о 18 годині 52 хвилині, через пункт пропуску «Вилок - Тісабеч» митного поста «Вилок» Закарпатської митниці ДФС було ввезено на митну територію України автомобіль марки «Ford Fusio», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (країна реєстрації Республіка Польща), у митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб). Одночасно було встановлено відсутність у базах даних ЄАIС Держмитслужби України інформації про вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля станом на 24.04.2021 р.

У судовому засіданні 08.07.2021 р. ОСОБА_1 повідомила, що у вересні 2018 року відпочивала на термальних водах «Косино», зупинилась у селі Велика Бийгань. У басейні познайомилася з жінкою, яка сказала, що буде їхати на в Угорщину для здійснення покупок біля кордону з Україною і може її теж взяти у цей день. Поїздка тривала до години часу, оскільки на кордоні її не пропустили. Заперечила факт ввезення автомобіля на територію України.

На підтвердження своїх доводів подала письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили що ОСОБА_1 ніколи не була за кордоном, хотіла поїхати перший раз до Угорщини, коли повернулась сказала, що там перезмінка і нікого не впускають. Про ввезену машину від ОСОБА_1 свідки ніколи не чули.

У судове засідання 16.09.2021 року ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала клопотання про долучення доказів до справи.

Відповідно до ст. 526 МК України, вважаю можливим провести розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та не з`явилася в судове засідання, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на обов`язок суду щодо розгляду справи в розумні строки, приходжу до переконання про можливість розгляду справи за відсутності особи щодо якої складено протокол. За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що особа, яка притягається до відповідальності не з`явилася в судове засідання, обізнана про наявність даного адміністративного провадження та скерування справи на розгляд до суду, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, визнано можливим розгляд справи проводити у її відсутності.

Заслухавши доводи представника митниці, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Частиною 6 ст. 470 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на тридцять діб, а так само втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або конфіскацію таких транспортних засобів.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Відповідно до глави 55 р. ХІІ МК України, поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання, застосування заходів гарантування тощо).

Пунктом 57 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, встановлено, що термін «товар» вживається в значенні будь-якої рухомої речі, у тому числі такої, на яку законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Таким чином «транспортний засіб особистого користування» охоплюється поняттям «товар», оскільки є рухомою річчю.

Товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, перебувають під митним контролем і повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 МК України (ст. 90 та 93 МК України).

У відповідності до ст. 95 МК України, для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці п`ять діб.

Частиною 2 ст. 95 МК України встановлено, що до строків зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МК України.

ОСОБА_1 не надала митному органу та суду відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій, визначених ст. 460 МК України.

З огляду на наведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 470 МК України, а саме остання не доставила транспортний засіб особистого користування до органу доходів і зборів призначення, тобто перевищила встановлений митним кодексом України строк доставки транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення, терміном більше ніж на тридцять діб, що підтверджується протоколом про порушення митних правил №0777/20900/21 від 24.04.2021 року згідно якого ОСОБА_1 від пояснень відмовилась, копією паспорта ОСОБА_1 , копією контрольного талону ОСОБА_1 , копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витягами з АСМО «Інспектор» та витягом з ЄАІС, доповідною запискою.

Наведені докази встановлюють факт ввезення транспортного засобу на територію України, митний режим ввезення та відсутність даних про своєчасне вивезення автомобіля.

Водночас, оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо заперечення вчинення нею правопорушення, суд виходить з наступного.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засідання показав, що знайомий з ОСОБА_1 давно. Він разом з нею відпочивав у Косино. ОСОБА_1 на кілька годин залишила дитину з ним та поїхала зі своїми знайомими за кордон за одягом.

Разом з тим, даний свідок не був присутній при перетині кордону ОСОБА_1 , а обставини цього перетину йому відомі зі слів останньої.

Оцінюючи пояснення свідка ОСОБА_2 , суд виходить з того, що він також не був присутній під час перетину кордону ОСОБА_1 .

Таким чином, пояснення наведених свідків самі по собі не спростовують відомостей наведених у протоколі про порушення митних правил.

ОСОБА_1 подала суду довідку Територіального сервісного центру МВС №2641 (ТСЦ МВС №2641) від 22.07.2021, згідно якої вона посвідчення водія на право керування транспортними засобами у територіальних сервісних центрах не отримувала.

Однак, покликання ОСОБА_1 на те, що у неї відсутнє посвідчення водія не є перешкодою для ввезення транспортного засобу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 травня 2020 року у справі №166/691/17 адміністративне провадження №К/9901/37289/18.

Так, Верховний Суд вказав, що згідно з наказом Державної міграційної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118 "Про затвердження правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України") не передбачено вимагати від громадян наявність посвідчення водія або перевіряти вміння керувати транспортним засобом.

Положеннями статті 366 МК України визначено, що двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню (частина друга статті цієї статті).

Громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою (частина четверта цієї статті).

Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення (частина п`ята цієї статті).

Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України (частина шоста цієї статті).

Пунктом 9 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 №1118 (далі - Правила №1118), визначено, що не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, зокрема на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Особливості митного контролю та митного оформлення ТЗ, зареєстрованих у відповідних реєстраційних органах іноземних держав, що ввозяться на митну територію України з метою транзиту регламентовано Розділом ІV цих же Правил, якими передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого ТЗ здійснюється в усній формі.

Таким чином, на відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не перешкоджає можливості ввезення транспортного засобу, оскільки відповідно до Правил №1118, транспортний засіб для здійснення митного контролю та митного оформлення може бути пред`явлений митному органу як власником, так і уповноваженою особою, при цьому обов`язкової вимоги щодо наявності у такої особи посвідчення водія законодавством не встановлено.

Крім того, оцінюючи докази зібрані у справі та встановлені в ході судового розгляду обставини, суд також враховує, що в процесі судового розгляду не встановлено осіб які перетинали кордон разом з ОСОБА_1 та не здобуто доказів на підтвердження фактів використання анкетних даних або документів останньої поза її волі або без її відома. Натомість, в ході судового розгляду достеменно встановлено факт перетину митного кордону ОСОБА_1 у час та місці зазначеному у протоколі.

Отже, аналізуючи наведені докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК України доведена повністю.

Вирішуючи питання про призначення виду стягнення за порушення митних правил, приймаю до уваги, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З урахуванням характеру вчиненого порушення, особи порушника, який раніше до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягувався, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи даних про доходи порушника та можливість виконати покарання у виді штрафу, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді конфіскації транспортного засобу, тобто в межах санкції статті за якою кваліфіковано її дії.

У відповідності до ст.487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, ст.40-1КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454,00 гривень.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 470, 486, 527, 528 МК України, -

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 Митного кодексу України та накласти на неї стягнення у виді конфіскації транспортного засобу марки «Ford Fusio», VIN № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Державної судової адміністрації України 454,00 гривень судового збору.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.