ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/46/21 Справа № 183/4935/20 Суддя у 1-й інстанції - Березюк В. В. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 10200 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 29.08.2020 року о 01 годині 10 хвилин на перехресті а/д М-18 по вул. Козакова в с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем Daewoo Lanos, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, зіниці очей не реагують на світло), від проходження огляду для встановлення стану сп`яніння відмовилась в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскаржененя постанови, скасувати постанову судді та закрити провадження у справі.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що нею було подано клопотання про передачу справи до суду за місцем її проживання та місцем реєстрації автомобіля, зі зазначенням обґрунтованих причин та не була присутня в судовому засіданні 04 листопада 2020 року. Також вказує, що про існування рішення вона дізналася 07 грудня 2020 року, та 08 грудня 2020 року отримала його копію.

Свої апеляційні вимоги мотивує відсутністю доказів, які б підтверджували наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки автомобілем вона не керувала, а сам автомобіль стояв.

Вказує, що їй було відмовлено в наданні правової допомоги, а її відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є наслідком впливу на неї з боку співробітників поліції.

Окрім цього зазначає, що як на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і на момент розгляду справи судом першої інстанції, редакція ч. 1 ст. 130 КУпАП, стосувалася випадків керування суднами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу за викладених у ній підстав, просила поновити строк апеляційного оскарження та зарити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, вважаю за необхідне його задовольнити, оскільки оскаржувана постанова від 04 листопада 2020 року була ухвалена без участі ОСОБА_1 , а про існування вказаного судового рішення, зі слів ОСОБА_1 , остання дізналася 07 грудня 2020 року, що не спростовується матеріалами справи, тому, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю необхідним задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Дані вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив висновок про доведеність вчинення останньою інкримінованого їй адміністративного правопорушення, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 № 414293 від 29 серпня 2020 року, в якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП та який складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП; відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зображено, як ОСОБА_1 , на вимогу працівника поліції в присутності двох свідків відмовляється від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29 серпня 2020 року; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовилася від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння; рапортом поліцейського УПП в Дніпропетровській області Литвинова А.А. від 29 серпня 2020 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Деу Ланос, д/н НОМЕР_1 , перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Сукупність вищевказаних доказів та пояснення свідків, засвідчують відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, а саме відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Щодо тверджень апеляційної скарги про втрату чинності з 01.07.2020 року норми КУпАП, яка передбачала відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення підлягає відповідальності на підставі закону, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаюча (ультраактивна) дія.

Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акта продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини). Зокрема ультраактивність має місце тоді, коли приписи нормативно-правового акта, який діяв раніше, поширюються на нереалізовані або неприпинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.

Виходячи із цих положень до осіб, які до 01 липня 2020 року вчинили керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.

У свою чергу, стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, немає зворотної дії в часі.

У результаті неодноразового внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, не скасована.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (далі Закон 1) стаття 130 КУпАП була викладена в новій редакції.

Також підпунктом 171 пункту 2 розділу І Закону 1 Кримінальний кодекс України було доповнено статтею 286-1, якою встановлювалась кримінальна відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи психотропних речовин, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Однак, згідно з підпунктом 1 пункту 117 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17 червня 2020 року № 720-IX (далі Закон 2) підпункт 4 пункту 1 розділу І Закону 1 виключений.

Також, згідно з підпунктом 2 пункту 117 Закону 2 підпункт 171 пункту 2 розділу І Закону 1 виключений.

Відповідно до розділу ІІ Закону 2 цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року№ 2617-VIII, а саме з 01 липня 2020 року.

Тобто, Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року, по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існувала на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, отже, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.

Тому, доводи ОСОБА_1 щодо скасування постанови судді та закриття провадження у справі саме з підстав відсутності норми КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що автомобілем вона не керувала, є також безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, відповідно до якого, ОСОБА_1 перебувала за кермом автомобіля, після чого, перебуваючи вже біля медичного закладу, в присутності двох свідків відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому слід зазначити, що в процесі спілкування зі співробітниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 не зазначала, що не керувала транспортним засобом.

Також необґрунтованими є і доводи про порушення інспектором поліції права на захист ОСОБА_1 під час складання протоколу та не надання останній захисника. Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, протоколу про протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було роз`ясненні її процесуальні права, зокрема і право мати захисника. Обов`язок надати працівниками поліції захисника особі, що притягується до адміністративної відповідальності вимогами КУпАП не передбачено. Однак перешкод для виклику захисника самостійно у ОСОБА_1 не було.

Посилання ОСОБА_1 на те, що співробітники поліції здійснювали на неї вплив, з метою отримання її відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в суді апеляційної інстанції, а також ці обставини не підтверджуються, а ні відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, а ні іншими матеріалами.

Ствердження ОСОБА_1 стосовно того, що справа була розглянута з порушенням підсудності, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, в своїй постанові від 04 листопада 2020 року, обґрунтовав та навів відповідні мотиви відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи до іншого суду, з чим погоджується і апеляційний суд, зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 , у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 276, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів наведених в апеляції, апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року, - задовольнити та поновити цей строк.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко