Справа №583/1408/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Яценко Н. Г.
Номер провадження 33/816/420/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Чуприни В. І., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 583/1408/21 за апеляційною скаргою захисника СОБИНИ П. М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2021, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Собини П. М.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвокат СОБИНА П. М. просить скасувати постанову суду та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді адміністративного арешту строком 7 діб, оскільки за правилами ст. 36 КУпАП суд повинен був визначити стягнення в межах санкції, за більш серйозне правопорушення, яким є дрібне хуліганство, так як санкцією ст. 173 КУпАП передбачене більш суворе стягнення.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2021 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП, і на нього згідно ст. 36 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 04.04.2021 о 10:08 в м. Охтирка Сумської області близько вул. Гусинська, 110 керував т/з VOLKSWAGEN GOLF д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, млява мова). Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР. 23.06.2021 ОСОБА_2 в м. Охтирка по вул. Перемоги, 117, на зупинці маршрутного т/з справляв природні потреби, чим порушив громадський порядок.

Вислухавши захисника Собину П. М., який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 173, ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що згідно положень ст. 36 КУпАП на ОСОБА_2 має бути накладене стягнення саме в межах санкції ст. 173 КУпАП, то вони є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Так, відповідно ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2021 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшов протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (справа № 583/1408/21), а 24.06.2021 протокол про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (справа № 583/2461/21). 12.08.2021 суддя винесла постанову про об`єднання цих матеріалів в одне провадження.

Розглянувши справу, суддя місцевого суду визнала ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 173 КУпАП, і на підставі ст. 36 КУпАП наклала на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. При накладенні стягнення суддею враховано, що у порівнянні з діями, передбаченими ст. 173 КУпАП, вчинене ОСОБА_2 правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, становить більшу суспільну небезпечність, оскільки не припинення дій ОСОБА_2 могло призвести до тяжких наслідків, внаслідок чого це правопорушення є більш серйозним.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками судді суду першої інстанції.

Зокрема, згідно ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

У той же час, передбачивши можливість накладення одного стягнення за кілька правопорушень, законодавець не визначив, що в такому випадку необхідно вважати «більш серйозним правопорушенням» з числа вчинених та який критерій для цього необхідно використовувати, а саме чи то характер вчинених правопорушень (ступінь суспільної небезпеки), чи то суворість стягнення, або ж всі ці обставини в сукупності, що дозволило б чітко і не двозначно розмежовувати та обирати вірну санкцію з декількох статей, у межах якої і накладати стягнення за правилами ст. 36 КУпАП.

Зокрема, стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП). При цьому за вчинення правопорушень можуть застосовуватись такі стягнення: 1) попередження; 2) штраф; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого громадянинові (права керування т/з, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті. Законами України може бути встановлено й інші, крім зазначених у цій статті, види стягнень і передбачено адміністративне видворення за межі України іноземців і осіб без громадянства за вчинення правопорушень, які грубо порушують правопорядок (ст. 24 КУпАП).

Наведена система адміністративних стягнень містить різні за характером і правовими наслідками санкції, що дає змогу враховувати при призначенні стягнення як особливості вчинення правопорушення, так і особу порушника. Однак на відміну від закону України про кримінальну відповідальність (ст. 51 КК), де всі покарання розташовані ієрархічно в певній послідовності від менш тяжких до більш тяжких, із розташування в переліку видів адміністративних стягнень не можна зробити висновок щодо оцінки законодавцем значення кожного з видів цих стягнень у співвідношенні між собою.

Повертаючись до обставин справи, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні двох правопорушень, а саме в тому, що він керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на такий стан (ч. 1 ст. 130 КУпАП), а також у тому, що він порушив громадський порядок (ст. 173 КУпАП).

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік і на інших осіб накладення штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у той час як санкція ст. 173 КУпАП передбачає накладення штрафу від 3 до 7 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 40 до 60 годин, або виправні роботи на строк від 1 до 2 місяців з відрахуванням 20 % заробітку, або адміністративний арешт на строк до 15 діб.

Співставлення вказаних у ч. 1 ст. 130 і ст. 173 КУпАП видів стягнень не дозволяє зробити однозначний висновок про те, яке саме з перелічених правопорушень є «більш серйозним» у розумінні ст. 36 КУпАП за так званим критерієм суворості стягнення, так як накладення стягнення у кожній справі потребує індивідуального підходу, при якому враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, наслідки, що настали тощо, зважуючи які в сукупності суддя в межах своїх дискреційних повноважень і визначає стягнення за те чи інше правопорушення. Тобто, якщо надавати право вибору виду стягнення, то для однієї особи більш прийнятним стягненням буде штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік, а для іншої штраф, громадські роботи, виправні роботи або взагалі адміністративний арешт.

Санкція це елемент правової норми, що встановлює невигідні наслідки у разі порушення правила, визначеного диспозицією. Саме санкція є одним із засобів спонукання особи до додержання норми права. Стандартна норма права може бути викладена у виді формули «якщо > то > інакше», де «інакше» це санкція. При цьому санкції поділяються на види, крім іншого, 1) за ступенем визначеності: а) абсолютно визначені вичерпано визначають вид і кількісну міру державного примусу (штраф у подвійному розмірі); б) відносно визначеними передбачають можливість при правозастосуванні обрання різних видів санкцій (штраф або адміністративний арешт) чи їх різної кількісної міри (штраф від 3 до 7 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 40 до 60 годин); 2) залежно від кількості несприятливих наслідків, що загрожують порушнику: а) прості передбачають один невигідний наслідок (штраф); б) складні передбачають одночасне застосування декількох невигідних наслідків (штраф з позбавленням права керування т/з); в) альтернативні передбачають декілька наслідків, один із яких може бути застосовано до правопорушника (штраф або громадські роботи, або адміністративний арешт).

Необхідно наголосити на тому, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає тільки одне стягнення (основне та додаткове) у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування т/з на строк 1 рік, тобто є «безальтернативним» як за видом, так і розміром, тоді як за ст. 173 КУпАП на особу можуть бути накладені штраф (у меншому розмірі, ніж за ч. 1 ст. 130 КУпАП), громадські роботи, виправні роботи чи адміністративний арешт. При цьому для кожного виду стягнення встановлена мінімальна та максимальна межа його розміру.

Також варто зауважити, що якщо притримуватись того правового механізму, згідно якого адміністративний арешт є найсуворішим видом стягнення і відповідно застосовувати критерій суворості у разі накладення стягнення за ст. 36 КУпАП, то в такому випадку особа цілком можливо може бути піддана такому стягненню за одне правопорушення, яке є значно меншим від стягнення, передбаченого в санкції іншого правопорушення, наприклад за ч. 1 ст. 130 і ст. 173 КУпАП у виді штрафу в розмірі 51 грн, що очевидно є більш м`яким стягненням серед усіх інших можливих стягнень (за видом і розміром), так як передбачений в санкції ст. 173 КУпАП адміністративний арешт ще не означає, що має бути застосований саме цей вид стягнення, однак що повністю суперечить меті адміністративного стягнення.

Таким чином, з огляду на відсутність у законодавстві України про адміністративні правопорушення чіткого визначення критеріїв, які б дозволяли здійснити оцінку значення кожного з видів адміністративних стягнень у співвідношенні між собою, накладення стягнення за принципом більш серйозного правопорушення (фактичне поглинання менш суворого стягнення більш суворим), сформульованого в ст. 36 КУпАП, виходячи виключно із видів стягнення свідчитиме про формалізованій підхід до розгляду справи, оскільки не дозволятиме об`єктивно співставити всі суттєві обставини вчинених правопорушень, які впливають на визначення виду та розміру стягнення.

Аналізуючи викладене, при вирішенні питання, санкцію якої саме статті КУпАП необхідно застосувати при накладенні стягнення за вчинені правопорушення, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (судом), треба всебічно, повно та об`єктивно з`ясовувати всі обставини, ретельно проаналізувати склад (диспозицію) кожного правопорушення, оцінювати обстановку їх вчинення з тим, щоб був дотриманий принцип індивідуалізації відповідальності та правової визначеності, що у свою чергу і впливатиме на визначення виду та розміру стягнення.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження відповідно встановленого порядку огляду на такий стан (ч. 1 ст. 130 КУпАП). Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.

Незважаючи на те, що факт керування ОСОБА_2 т/з у стані алкогольного сп`яніння не був встановлений, оскільки він відмовився від проходження огляду на такий стан, але відповідні ознаки (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, млява мова) він мав, що підтверджується матеріалами справи, а також тим, що він був відсторонений від керування автомобілем.

Керування т/з як у стані алкогольного сп`яніння, так і з такими ознаками, що за суттю є одним і тим самим, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, тяжкість якого обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, зокрема знижується увага водія та швидкість його реакції, що зумовлює загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого водія та власності третіх осіб. Варто зауважити, що т/з законодавцем позиціонується як джерело підвищеної небезпеки, а тому особа, яка володіє чи користується т/з, не може використовувати його на шкоду правам і свободам громадян, інтересам суспільства.

Самі ці обставини і зумовили прийняття законодавцем ЗУ № 1231-IX від 16.02.2021, яким було посилено відповідальність як за керування т/з у стані сп`яніння, так і за відмову від проходження огляду на відповідний стан.

Крім того, ОСОБА_2 також визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого, ст. 173 КУпАП, об`єктом якого є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона виражається у вчиненні дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян (формальний склад).

Враховуючи обставини вчинених ОСОБА_2 діянь, апеляційний суд вважає, що в даному випадку більш серйозним правопорушенням є ч. 1 ст. 130 КУпАП як таке, що має більший ступінь суспільної небезпеки, на відміну від ст. 173 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягала виключно «у справлянні природніх потреб», що об`єктивно не може свідчити про суспільну небезпеку в більшій мірі.

З огляду на викладене, в цій конкретній справі індивідуальні права та інтереси ОСОБА_2 не превалюють над публічними (суспільними) інтересами щодо можливої невідворотності відповідальності за вчинення правопорушення з підвищеною суспільною небезпечністю, тому рішення про накладення стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, у зв`язку з чим воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.08.2021 відносно ОСОБА_3 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника СОБИНИ П. М. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов