Справа №583/2747/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 33/816/29/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника Яценка Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживаючий в АДРЕСА_2 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 та за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2020 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 та за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що15.07.2020 року о 22:48 год. у м. Охтирці, Сумської обл., по вул. Сумській, 116, керуючи автомобілем ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122-2 КпАП України.

Крім того, ОСОБА_1 15.07.2020 року о 22:50 год. у м. Охтирці, Сумської обл., по пров. Платона Воронька, біля будинку за № 8, керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме - запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медогляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2020 року, скасувати, а провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складів адміністративних правопорушень.

Вказував, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На переконання апелянта, складений відносно нього протокол № 136941 (за ч.1 ст. 122-2 КУпАП) не належний доказ його вини, оскільки він не містить відомостей про застосування технічного засобу фіксування правопорушення ОСОБА_2 . Крім цього, долучені відеозаписи не містять відомостей про технічний засіб, яким фіксувалось правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, на думку апелянта, матеріали справи не містять відомостей на підтвердження факту пропонування йому пройти огляд на місці чи в закладі охорони здоров`я, направлення на такий огляд йому не виписувалось, а свідок ОСОБА_3 не пригадав чи відмовлявся він - ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

Наголошував, що поліція, в ході складення матеріалів про вчинення правопорушень, не надавала свідкам для огляду відео файли, свідки не бачили того чи їхав він ОСОБА_1 за кермом авто чи ні. Більше того, пояснення свідків складені на заздалегідь заготовлених бланках і ці особи є зацікавленими у вирішенні справи. Їх пояснення не узгоджуються з фактичними обставинами справи, оскільки до закладу хорони здоров`я для проходження огляду йому - ОСОБА_1 не пропонували, оскільки від його проходження він і так відмовився на місці за допомогою газоаналізатора. Також, свідки не приводилися до присяги. Свідок ОСОБА_3 в суді вказав, що пояснення свої не читав, а лише поставив в них свій підпис.

Інших свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд не викликав для допиту, хоча стороною захисту таке клопотання було.

Також, як ще одну підставу визнати протокол не дійсним ОСОБА_1 вказав на те, що правоохоронці безпідставно відмовились забезпечити його огляд у закладі охорони здоров`я. Тобто, у разі його відмови від огляду на місці зупинки , його огляд мав бути проведений в лікарні.

Крім цього, ОСОБА_1 вказував, що і водієм він тоді не був, а матеріли справи доказів у підтвердження цього не містять. На відео видно лише як до авто, що стоїть на місці під`їхало авто поліції, за кермом авто був він - ОСОБА_1 , однак авто не рухалось, а тому, він не водій. Самі відео файли не якісні. Рапорт поліції не можна визнати доказом.

Доводи суду першої інстанції про непрацюючу ліву фару у режимі ближнього світла надумані, оскільки не підтверджені доказами.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Яценка Д.І., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 просили закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємоввічливими.

За правилами п. 2.4 ПДР України водій, на вимогу поліцейського, повинен зупинитися з дотриманням вказаних правил, а згідно п. 2.5 ПДР України на нього покладається обов`язок, на вимогу поліцейського, пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 122-2 КУпАП відповідальність для водія настає у випадку невиконання ним вимог поліцейського, а за ч. 1 ст. 130 КУпАП особа притягується до відповідальності, в тому числі, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 в своїх діях не вбачав складу обох правопорушень, а тому просив постанову суду першої інстанції скасувати як незаконну, а провадження відносно нього закрити.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснював, що коли до нього під`їхали працівники поліції транспортним засобом він не керував, та взагалі до місця зупинки він добирався іншою вулицею. Вказував, що підвозив товариша, який може підтвердити ці обставини. Також, зазначав, що відмовився продувати прилад на місці та прохав проїхати до лікарні, однак поліція такої можливості йому не надала.

Захисник теж в суді першої інстанції вказував, що ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я не відмовлявся, а надані поліцією докази вважав недопустимими та недостатніми для доведення вини ОСОБА_1 .

Також, як вбачається з матеріалів справи, судом був допитаний і свідок ОСОБА_6 , яка співмешкає із водієм, та остання суду пояснювала, що того вечора вони були в центрі міста, де зустріли товариша ОСОБА_5 , який попросив їх відвезти його додому. Їхали вони до пров. Платона Воронька через вул. Чапаєва, а не Сумською. Коли стояли на узбіччі до них під`їхали працівники поліції із увімкненими проблисковими маячками. Вони почали говорити що водій перебуває у стані сп`яніння, хоча це не відповідало дійсності. Сусід працівників поліції не бачив, бо вже зайшов у двір.

Вивчивши матеріали справи та доводи апелянта суд апеляційної інстанції з висновками ОСОБА_1 , про безпідставне притягнення його до відповідальності, погодитись не може, оскільки його винуватість у вчиненні обох адміністративних правопорушень, передбачених як за ч.1 ст. 122-2 так і за ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена зібраними у справі доказами, що повно досліджені судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу оскаржуваної апелянтом постанови.

Так, наявність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122-2 КУпАП в діях ОСОБА_1 підтверджується такими доказами як:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 15.07.2020 року серії ДПР18 №136941;

- рапортом поліцейського у якому той зазначив про виявлення транспортного засобу ВАЗ 21063 д.н. НОМЕР_1 у якому не працювала ліва фара у режимі ближнього світла в темну пору доби. Водію за допомогою проблискових маячків та звуковим сигналом був поданий сигнал про зупинку. Однак на нього він не відреагував та продовжив рух. Шляхом переслідування авто було зупинене у пров. Платона Воронька, поблизу буд. за №8. У водія було виявлено ознаки сп`яніння. Водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у лікарняному закладі;

- відео з реєстратора службового авто та нагрудних камер поліцейських, відповідно до якого встановлено, що водій дійсно не відреагував на світлові та звукові сигнали поліцейського авто про зупинку і продовжив рух до одного з будинків в провулку, що прилягає до зазначеної вулиці. Поліцейське авто безпосередньо переслідувало вказаний автомобіль до місця зупинки. Після того, як поліцейський підійшов до авто, ОСОБА_1 знаходився за кермом на місці водія.

Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.4 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, у поза розумний сумнів.

Доводи апелянта про те, що водієм він не був, авто пересувалось іншою вулицею, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються матеріалами повторно дослідженого апеляційним судом відео з нагрудних камер поліції та відео реєстратора службового автомобіля поліцейських.

Щодо невідповідності складеного відносно ОСОБА_1 протоколу № 136941 (за ч.1 ст. 122-2 КУпАП) вимогам закону, як на тому він наголошував в своїй апеляційній скарзі, оскільки протокол не містить відомостей про застосування технічного засобу фіксування правопорушення, то вказані доводи апеляційний суд визнати обґрунтованими не може, оскільки вони не узгоджуються зі ст. 256 КУпаП.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками апелянта про те, що суд безпідставно визнав належним доказом його вини рапорт поліції, який на його переконання слід було визнати неналежним доказом. Як вбачається зі змісту постанови, рапорт поліціє не виступив єдиним і основним доказом вини ОСОБА_1 , в основу доведення в його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122-2 КУпАП, судом обґрунтовано покладено протокол про вчинення такого правопорушення та матеріали відео, достовірність та змістовність яких апелянтом не спростовано.

Також, в діях ОСОБА_1 судом першої інстанції обґрунтовано встановлено і наявність іншого складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він також підтверджується рядом наявних в матеріалах справи доказів, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 15.07.2020 року серії ДПР18 №136942 в якому викладено повні відомості щодо особи правопорушника, суть правопорушення, обставини, час та місце вчиненого правопорушення, посилання на відповідний пункт ПДР України та на частину статті та статтю, яка передбачає відповідальність за такі дії, міститься відомості про залучених свідків та посилання на долучені до протоколу докази. Також, з протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено його про дату, час і місце судового розгляду складених відносно нього матеріалів та вручено копію протоколу (а.с. 2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння в якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження медичного освідування безпосередньо на місці зупинки та в медичному закладі (а.с. 3);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 які, кожен окремо, пояснили, що 15.07.2020 року у їхній присутності водій відмовився від продуву газоаналізатора та проходження медогляду на стан сп`яніння в медичному закладі (а.с. 4,5);

- матеріалами відео файлів зафіксованих на нагрудні камери поліцейських відповідно до яких водій дійсно відмовився проїхати до найближчого медичного закладу для проходження медичного освідування на стан сп`яніння.

Крім цього, судом було допитано свідка ОСОБА_3 , який вказував, що добре пам`ятає як водій відмовився від продування на місці газоаналізатора, проте не пам`ятає, чи пропонували водію проїхати до медичного закладу.

Будь-яких обставин не довіряти вказаним доказам та поясненням допитаного судом першої інстанції свідка апеляційним судом не встановлено, а апелянтом не надано доказів про їх не допустимість.

Висновки апелянта про те, що долучений до протоколу відеозапис не містять відомостей про технічний засіб, яким фіксувалось правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції не може визнати обґрунтованими, оскільки вказана обставина не ставить під сумнів достовірність їх змісту.

Твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи відомостей на підтвердження факту пропонування йому пройти огляд на місці чи в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд вважає надуманими, оскільки вони спростовуються вказаними вище доказами.

Щодо тверджень апелянта про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, що на його думку, свідчить про те, що поліцейські у встановленому законом порядку не направляв його у заклад охорони здоров`я для проведення відповідного огляду, то їх апеляційний суд не може визнати такими, що виключають в діях водія складу правопорушення, оскільки той притягується до відповідальності за порушення п. 2.5. ПДР України (відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння). А тому, в даному випадку, направлення такого водія для огляду не складається.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_3 , в частині того, що останній не зміг пригадати того чи відмовлявся ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, то їх апеляційний суд не може визнати підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки факт відмови водія від проходження вказаного огляду в закладі охорони здоров`я підтверджується іншими доказами.

Також, апеляційний суд не може погодитись з висновками апелянта про те, що поліція мала надавати свідкам для огляду матеріали долученого до протоколу відео, оскільки вказані особи засвічують виключно факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому на те законом порядку, матеріали відео та інших долучених до протоколу доказів, підлягають дослідженню та перевірці виключно судом, та аж ніяк не свідками. Факт того, що ОСОБА_1 виступав як водій підтверджується долученими до матеріалів справи відео достовірність якого, попри висновки апелянта, апеляційним судом під сумнів не ставиться.

Доводи ОСОБА_1 про те, що до авто, що стоїть на місці під`їхало авто поліції, за кермом авто був він - ОСОБА_1 , однак авто не рухалось, а тому, він не водій, суд апеляційної інстанції не може визнати такими, що підтверджують його висновки про відсутність у нього статусу водія, оскільки з відео, окрім іншого, вбачається те, що поліція рухається вулицями та дійсно біля одного з дворів вже в нерухомому стані стоїть авто з ввімкненими габаритами фар, а за його кермом перебуває особа, як тоді вже встановлено - ОСОБА_1 .

Щодо тверджень апелянта про недопустимість долучених до протоколу письмових пояснень свідків через те, що вони складені на заздалегідь заготовлених бланках, вони зацікавлені у вирішенні справи та через те, що свідки не приводились до присяги, то до них апеляційний суд відноситься критично, оскільки такі пояснення засвідчені підписами таких осіб, вони є логічні та послідовні. Обґрунтувань тому, в чому саме полягає зацікавленість таких осіб у притягненні ОСОБА_1 до відповідальності, останній в апеляційній скарзі не навів, а в ході апеляційного розгляду справи не вказав. Процедура надання свідками присяги при оформленні відносно осіб матеріалів про вчинення адміністративних правопорушень, законом не передбачена.

Щодо тверджень апелянта про те, що свідок ОСОБА_3 в суді вказав, що пояснення свої не читав, а лише поставив в них свій підпис, то вони не спростовують правильності встановлених фактичних обставин справи, оскільки вказаний сідок усно суду повідомив, що в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Також, апеляційний суд не може погодитись із висновками апелянта про те, що складений відносно нього протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід визнати не допустимим доказом, так як правоохоронці безпідставно відмовились забезпечити його огляд у закладі охорони здоров`я, оскільки вказаний протокол за своїм змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а факт відмови водія від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, як вказувалося вище, підтверджується письмовими поясненнями свідків.

Щодо тверджень апелянта в частині безпідставної відмови суду в допиті свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то їх суд апеляційної інстанції визнати обґрунтованими не може з тих підстав, що апелянтом не вказано того, що саме вказані особи могли повідомити на спростування встановлено.

Твердження апелянта про недостовірність висновків суду першої інстанції про непрацюючу ліву фару у режимі ближнього світла, на правильність встановленого в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не впливають.

За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи в апеляційному порядку не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2020 року та закриття провадження по справі, як того просив апелянт.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.09.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 та за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову, без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.