ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/40/21 Справа № 204/6809/20 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мудрецький Р.В., за участю захисника Домарацької М.С., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 10200 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 03 вересня 2020 року, о 21.10 год., у м. Дніпрі, по вул. Ульянова, 31, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan Rogue, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Згідно висновку КП «ОМПЦЛЗ» ДОР № 4100 від 16 вересня 2020 року, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, чим порушено п. 2.9а Правил дорожнього руху України, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги апелянт посилається на неправильне застосування судом матеріального права. На переконання ОСОБА_1 , ч. 1 ст. 130 КУпАП у чинній редакції наразі не передбачає відповідальності за керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому до адміністративної відповідальності його притягнуто незаконно.

Поряд із цим, апелянт вказує на те, що суд безпідставно розглянув справу без його участі. ОСОБА_1 зазначає, що був позбавлений можливості з`явитись до суду для розгляду справи через отримання позитивного результату тесту на Сovid-19. При цьому, твердження суду про зловживання ним своїми правами ОСОБА_1 вважає безпідставним та звертає увагу, що клопотання про відкладення розгляду справи було подано його захисником - адвокатом Завгороднім О.С. в той час як він перебував на самоізоляції. Окрім того, апелянт зазначає, що 19 листопада 2020 року ним було укладено договір з іншим захисником адвокатом Данільченко Д.Г., однак після відкладення судового розгляду у зв`язку з необхідністю ознайомлення останнього з матеріалами справи, судом було ухвалено кінцеве рішення та проігноровано клопотання про виклик свідків. Щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, то ця обставина на думку апелянта є недоведеною. ОСОБА_1 зауважує, що матеріали провадження не містять жодних даних про його перебування за кермом рухомого транспортного засобу. При цьому, наявні у справі докази, на які посилався суд у постанові, останній вважає неналежним та недопустимими. ОСОБА_1 вказує на те, що факт його перебування у стані сп`яніння було констатовано 16 вересня 2020 року, проте протокол складено лише 30 вересня 2020 року. Апелянт звертає увагу також й на те, що протокол складався без його участі, з результатами огляду він не ознайомлювався, а працівниками поліції не видавалось направлення для проходження медичного огляду. Серед іншого, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що у рапорті містяться відомості про проходження ним огляду із застосуванням спеціального засобу, проте ці дані у матеріалах справи відсутні. При цьому рапорт містить й дані про його притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що і стало причиною зупинки транспортного засобу, однак час складення протоколу суперечить часу направлення до медичного закладу.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Цей висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 405329 від 30 вересня 2020 року, рапортом, висновком щодо результатів медичного огляду, записом з нагрудник камер поліцейських.

Зазначені докази у своїй сукупності є підтвердженням скоєного ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у керуванні транспортним засобам у стані алкогольного сп`яніння.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів ці висновки суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд розглянув справу без його участі не заслуговують на увагу, оскільки під час судового розгляду був присутній захисник.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта про те, що суд розглянув справу не допитавши за клопотанням захисника свідків. Суд вважає досліджений під час судового розгляду об`єм доказів достатнім для доведення вини ОСОБА_1 та при цьому звертає увагу на те, що останній в апеляційній скарзі не наводить обставин, які ці свідки мали засвідчити та які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а також не заявляє клопотань про виклик свідків під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП після направлення до медичного закладу для проведення огляду, то вони є безпідставними та такими, що жодним чином вплинути на судове рішення не можуть. Як вбачається з рапорту працівника поліції, підставою для зупинки транспортного засобу стало порушення ОСОБА_1 п.19.1а ПДР, у зв`язку з чим було складено постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП. При цьому, зазначена постанова містить відомості про час розгляду справи, а не безпосередньо скоєння правопорушення. До того ж, це рішення правопорушником у встановленому законом порядку не оскаржено.

Не є обґрунтованими й доводи ОСОБА_1 про складення протоколу з порушенням строків.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що підставою для складання протоколу із запізненням стало отримання результатів медичного огляду та необхідністю виклику ОСОБА_1 для його оформлення.

Щодо посилань апелянта на проходження огляду із застосуванням спеціальних технічних засобів та відсутність у матеріалах справи даних про їх використання, то вони є також безпідставними, оскільки цей огляд було здійснено у закладі охорони здоров`я, про що складено відповідний висновок.

Надаючи оцінку твердженню ОСОБА_1 про скасування адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

Надаючи адміністративно-правову кваліфікацію діянням ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує, що за протоколом про адміністративне правопорушення діяння останнього кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року передбачала відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Однак, зазначена норма з 01 липня 2020 року згідно Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року зазнала змін та передбачала відповідальність за керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими або маломірними суднами.

В той же час, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 720-IX від 17 червня 2020 року, відповідні положення з Закону України № 2617-VII від 22 листопада 2018 року були виключені. Вказаний закон набрав законної сили 03 липня 2020 року.

Проте, згідно роз`яснень від 20 липня 2020 року Комітету Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності, з 03 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII.

Таким чином, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що повністю знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладені обставини, вважати доводи ОСОБА_1 , такими, що можуть вплинути на висновки суду, апеляційний суд не може.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що інших даних, які б ставили під сумнів правильність встановлених судом обставин, під час апеляційного розгляду апелянтом надано не було.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та не вбачає підстав погодитись з вимогами апеляційної скарги ОСОБА_1 .

При апеляційному розгляді справи не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду захисник повідомив суд про сплату ОСОБА_1 призначеного судом штрафу, що вказує на визнання останнім обставини скоєння правопорушення.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а тому апеляційну скаргу останнього необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В. Мудрецький