Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/339/21 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суддя Далматова Г.А.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В., розглянула апеляційну скаргу особи, провадження відносно якої закрито, ОСОБА_1 на постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 вересня 2021 року якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Благодатне Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закрито провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

За постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 07.06.2021 р. о 18.25 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство економічного та фізичного характеру, а саме, пошкодив автомобіль заявниці, облив бензином, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тобто домашнє насильство психологічного характеру.

Врахувавши те, що адміністративне правопорушення вчинено 07.06.2021 р., суддя місцевого суду дійшов висновку, що на день розгляду справи закінчились строки, встановлені законодавством для накладення адміністративного стягнення, а тому закрив провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, провадження відносно якої закрито, ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апелянт наголошує на тому, що у складеному протоколі про адміністративне правопорушення фактично не встановлені та не зазначені кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, передбачені диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із чим він не відповідає положенням ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Крім того, відзначає, що в оскаржуваній постанові суддя місцевого суду не зазначив наслідків вчинення насильства психологічного характеру, зокрема чи могла бути та чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, що є необхідною кваліфікуючою ознакою інкримінованого адміністративного правопорушення.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні.

Зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Така ж правова позиція міститься у постанові Верховного Суду, по справі № 927/623/18 від 16.04.2019, відповідно якій, застосування ст. 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи.

Статтею 251 КУпАП, визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. До таких даних відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків та інші документи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність настає, зокрема, за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 р., передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Між тим, приймаючи рішення про закриття провадження у справі, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд у своєму рішенні не навів переконливих доказів, якими підтверджується вина апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення, не зазначив чи могла та чи була такими діями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, а також не дав оцінки обставинам події в їх сукупності, проаналізувавши усі доводи, надані обома сторонами конфлікту, а також взаємовідносинам, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , пояснення яких суд поклав в основу постанови.

Так, згідно протоколу серії ВАБ № 056447, 07.06.2021 р. о 18.25 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство економічного та фізичного характеру, а саме, пошкодив автомобіль заявниці, облив бензином, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 07.06.2021 р. вбачається, що приблизно о 18.25 год., перебуваючи у дворі біля свого будинку вона побачила як приїхав її колишній чоловік. Вона сіла до автомобіля, яким керував її колишній чоловік, та вимагала віддати їй ключі від транспортного засобу, належного їй, на що ОСОБА_1 відмовився та почав її душити ліктем, притискаючи до бокового скла автомобіля та до сидіння. Вказані дії побачив її знайомий ОСОБА_3 , який разом з іншими очевидцями його відтягнув. Вона вийшла з автомобіля і забрала ключі. Після цього її колишній чоловік дістав пляшку з рідиною, схожою на бензин, облив нею транспортний засіб, в тому числі і двигун та хотів його підпалити, шляхом замикання дротів, відірвав всі дроти в області керма.

Відповідно поясненням ОСОБА_1 від 07.06.2021 р., з 2003 по 2019 роки він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , з якою вони разом придбали автомобіль KIA Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу вони проживають окремо за різними адресами та будь-яких питань щодо поділу майна не виникало. ОСОБА_2 почала чинити перешкоди у користуванні спільним автомобілем, шляхом ненадання ключів від транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію, які 07.06.2021 р. остання викрала із його особистої сумки (барсетки). Будь-яких насильницьких дій відносно ОСОБА_2 він не вчиняв та нецензурною лайкою відносно неї не висловлювався.

Відтак, доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є протокол про адміністративне правопорушення, який ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_2 та самі пояснення останньої. Однак, у вказаному протоколі не зазначено наслідків, до яких призвели дії ОСОБА_1 (чи могла бути чи була заподіяна шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої), що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Жодного іншого належного та об`єктивного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення, які б об`єктивно могли підтвердити його вину, суду надані не були.

За такого, конфлікт, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за своєю природою носить цивільно-правовий характер стосовно спільного володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, який є об`єктом спільного майна здобутого під час перебування їх у шлюбі та підлягає вирішенню у судовому порядку.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016 р., у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

За положеннями ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять, а тому, провадження відносно останнього підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу особи, провадження відносно якої закрито, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 вересня 2021 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та закрито провадження у справі за закінченням строків накладення адміністративного стягнення скасувати.

Провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва