ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Боєв Євген Сергійович, за участі прокурора Чиніна Д.Ю. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, який обіймає посаду заступника командира військової частини з тилу військової частини НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 з 18.10.2008 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира з тилу військової частини НОМЕР_1 , вчинив недбале ставлення до військової служби за таких обставин.
Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та обіймаючи посаду заступника командира частини з тилу начальником тилу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до положень Статуту та функціональних обов`язків зобов`язаний керувати роботою речової служби військової частини НОМЕР_1 , до складу якої також входить речовий склад, знати ділові та морально психологічні якості військовослужбовців безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю, однак в порушення вимог Статутів та керівних положень належного виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю ні з начальником речової служби лейтенантом Конюховим О.І., ні з начальником речового складу ОСОБА_3 та не проводив, про що свідчить недбале виконання службових обов`язків останнім.
Крім того, підполковник ОСОБА_1 , знаючи про те, що начальник речового складу ОСОБА_3 , в період з 16.06.2021 пo 26.06.2021 убуває у щорічну основну відпустку, підписав йому рапорт на відпустку, при цьому не призначив замість нього iншу відповідальну особу, належних заходів для визначення відповідальної особи на час відпустки начальника складу не провів.
16.06.2021 року начальник складу ОСОБА_3 , убуваючи у відпустку, знаючи, що ОСОБА_4 не вжив заходів щодо призначення іншої відповідальної особи за роботу складу та збереження майна, скористувався цим та протиправно залишив ключі та печатки від речового складу військової частини НОМЕР_1 своєму силу ОСОБА_5 , який також проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , проте ніякого відношення до ніякого відношення до складу не має.
Наслідком вказаних порушень стало те, що 17.06.2021 слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі за процесуального керівництва Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Чуба В.О. та Степанова А.О. в порядку ст. 208 КПК України затримано на речовому складі під час збуту викраденого військового майна з речового складу військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, за викладених вище обставин, через недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України № 300, стало можливим вчинення іншими особами діянь, що мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , будучи ознайомлений під особистий підпис із правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, будь-яких клопотань не заявляв. Повідомив, що свої інтереси захищатиме сам.
Заперечив свою винуватість у вчиненні вказаного правопорушення, пославшись на те, що він не може відповідати за усіх військовослужбовців частини, вважає, що за викладених обставин відповідальність має нести начальник речової служби лейтенант ОСОБА_6 , який відповідно п. 3.2.5 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України підпорядкований заступнику командира частини з тилу і є прямим начальником особового складу речової служби частини.
В судовому засіданні прокурор наполягав на притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи суддя приходить до висновку, щодо доведеності вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Частиною 5 ст. 15 КУпАП передбачено, що за вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 172-15 КУпАП, що розміщена у главі 13-Б цього кодексу, недбале ставлення військової службової особи до військової служби є адміністративним правопорушенням.
Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, в умовах особливого періоду.
Відповідно до статтi 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З набранням чинності Указу Президента України «Про часткову мобiлiзацiю» вiд 17 березня 2014 року № 302/2014 в України настав особливий перiод.
Станом на час розгляду справи особливий період не завершений.
Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок (стаття 11 Статуту).
За ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст. 76 Статуту заступник командира бригади з тилу в мирний і воєнний час, зокрема, відповідає: за матеріальне й технічне забезпечення підрозділів бригади підпорядкованими службами; за виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб; за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб.
Заступник командира бригади з тилу підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади.
Згідно із ст. 77 Статуту заступник командира бригади з тилу, у тому числі, зобов`язаний:
керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб бригади, проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які обіймають посади не нижче головного сержанта роти з організації тилового забезпечення, а з головними сержантами рот, сержантами із матеріального забезпечення (старшинами) рот - з ведення військового господарств;
знати ділові та морально-психологічні якості військовослужбовців офіцерського, сержантського (старшинського) складу безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю;
організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.
Відповідно до п. 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, яке затверджено наказом Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим господарством, повинні: здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, за встановлених судом обставин підтверджується наступними доказами.
Наказом № 472 від 18.10.2008 ОСОБА_1 призначено заступником командира частини з тилу начальником тилу 55 окремої артилерійської бригади (а.с. 25).
Так, у письмових поясненнях ОСОБА_3 зазначає, що відповідно до наказу № 116 від 16.06.2021 тимчасове виконання обов`язків начальника складу покладено на прапорщика ОСОБА_7 , проте з наказом на момент виходу у відпустку ні він, ні ОСОБА_7 не були ознайомлені, тому він передав ключі від складу своєму синові ОСОБА_5 17.06.2021 він отримав телефонний дзвінок із служби та дізнався, що слідчими ДБР його сина затримано в порядку ст. 208 КПК України разом із ст. солдатом ОСОБА_8 під час збуту викраденого майна на ввіреному ОСОБА_3 у складі (а.с. 13-14).
Наказ № 116 від 16.06.2021, що наявний у матеріалах справи, не містить даних про ознайомлення з його змістом ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на яку п. 11 вказаного наказу покладено тимчасове виконання обов`язків начальника складу (речового) роти матеріального забезпечення (а.с. 16-24).
Військовою частиною НОМЕР_2 (як пояснив ОСОБА_1 в судовому засіданні вказана частина є вищого рівня відносно частини НОМЕР_1 ) проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, що має ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, відносно військовослужбовців військової служби за контрактом, водія їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ст. солдата ОСОБА_8 та водія 2 автомобільно відділення автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 ст. солдата ОСОБА_5 .
За наслідками службового розслідування видан наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 586 від 30.06.2021 про попередження підполковника ОСОБА_1 про неповну службову відповідальність за порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, в частині: "Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою", абзацу 2 статті 77 Статуту в частині: "керувати діяльністю в підпорядкованих служб бригади", абзацу 20 статті 77 Статуту в частині: "організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку", абз. 6 пункту 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300, в частині: "вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням матеріальних засобів".
Відповідно до актів службового розслідування за тим самим фактом комісією військової частини НОМЕР_1 встановлені аналогічні порушення з боку ОСОБА_1 .
Пояснення ОСОБА_1 суд уважає суперечливими та такими, що надані з метою уникнення від відповідальності.
Так, у судовому засіданні та письмових поясненнях від 23.06.201 (а.с. 6) ОСОБА_1 зазначає, що стосовно покладання обов`язків начальника речового складу, то він віддав усний наказ начальнику стройової служби щодо покладення обов`язків на прапорщика ОСОБА_7 , а також він не здійснював контроль за прийомом-передачею складу.
Водночас у поясненнях від 13.07.2021 року на питання, чи було відомо, що начальник речового складу ОСОБА_3 у період з 16.06.2021 по 26.06.2021 убуває у відпустку, якщо так, чому ви не вжили заходів щодо передачі матеріальних засобів під відповідальність іншій посадовій особі на час відпустки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазначає, що йому відомо, що ОСОБА_3 уходить у відпустку, але не передавали склад іншій матеріальній особі, так як прапорщик ОСОБА_3 під час відпустки збирався працювати на складі (а.с. 33-35).
Крім того, суд не приймає доводи ОСОБА_1 про те, що він не є прямим керівником начальника складу, та перекладення вини на начальника речової служби лейтенант ОСОБА_6 , з огляду на таке. _
Стаття 28 Статуту визначає, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:
наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (ст. 30 Статуту).
Відповідно до ст. 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Як наведено вище, згідно з абз. 2 ст. 76 Статуту заступник командира бригади з тилу підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади.
Відтак, ОСОБА_1 , будучи прямим начальником усього особового складу бригади, у тому числі речової служби, яка підпорядкована йому, то має нести персональну відповідальність.
Діяння особи суд кваліфікує за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи всі обставини у справі, дані про особу ОСОБА_1 , що наявні у матеріалах справи, суддя вбачає підстави для накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП сплаті підлягає також судовий збір у розмірі, встановленому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011.
Керуючись ст.ст. 283-285, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 145 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2645 гривень.
(Адміністративні штрафи та інші санкції (державний бюджет); Отримувач - УК у Шевч.р-ні м.Зап./Шевч./21081100, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37941997, Код банку отримувача (МФО) 899998, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку (IBAN) UA0008479, Код класифікації доходів бюджету 21081100).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні в дохід держави.
(Стягувач: Отримувач коштів: ГУК м. Києва, 22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України, Рахунок отримувача: UA0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106; Призначення платежу: Судовий збір на користь держави).
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.
Роз`яснити правопорушнику, що згідно із ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф повинен бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові;
- витрати на облік зазначених правопорушень.

Суддя Є.С. Боєв