ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2021 Провадження № 3/425/1025/21

Справа № 425/2277/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ),

в с т а н о в и в:

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 23 липня 2021 року надійшов протокол серія ДПР18 № 362020 від 19 липня 2021 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за частиною 1статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами.

Аргументи держави Україна. Позиція поліцейського, який склав протокол відносно ОСОБА_1 полягала у тому, що 19 липня 2021 року о 18 годині 06 хвилин, в м. Рубіжне вул. Київська, 67, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопед іноземний, державний номерний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Alcotester 7510» у присутності двох свідків у встановленому законом порядку, що підтверджується тестом № 92 від 19 липня 2021 року та результат огляду становить 0,62 %. Отже, він порушив вимоги пункту 2.9. "а" Правил дорожнього руху. А за це передбачена адміністративна відповідальність частиною 1 статті 130 КУпАП.

Позиція ОСОБА_1 . Під час розгляду його справи судом, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, а також подав письмову заяву, в якій у вчиненному щиро розкаявся. Надав суду документи на підтвердження місця та суті його роботи, яка пов`язана із щоденним керуванням автомобіля та просив не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки це є єдиним джерелом його доходів.

Оцінка суду.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) та інших законів України; положення кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до нього (стаття 2 КУпАП).

Зокрема, адміністративним правопорушенням в силу положень частини 1 статті 130 КУпАП являється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

А положеннями підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України (що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306) передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд враховує те, що наданими йому доказами: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1); роздруківкою з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору «Drager» (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.3); письмовим поясненням ОСОБА_2 (а.с.4); письмовим поясненням ОСОБА_3 (а.с.5); рапортом інспектора взводу № 2 роти № 1 батальтйону УПП в Луганській області ДПП лейтенанта поліції В. Вирлана від 19.07.2021 року (а.с.6); відеозаписом події (а.с.10), а також повним визнанням вини ОСОБА_1 підтверджується, що 19 липня 2021 року о 18 годині 06 хвилин, в м. Рубіжне вул. Київська, 67, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом: мопед іноземний, державний номерний знак НОМЕР_2 , дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння.

А за таких обставин суд погоджується із тим, що 19 липня 2021 року, ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, і саме він винний у його вчиненні.

Обставин, які б виключали адміністративну відповідальність судом не встановлено, а також обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено. А тому, він підлягає адміністративній відповідальності, на загальних підставах.

На виконання положень статті 33 КУпАП суд констатує, що за своїм характером, вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, з огляду на його об`єкт, суд вважає тяжким (але таким, що на щастя (оскільки у суду не має доказів зворотнього) не мало наслідком порушення прав чи свобод інших людей); суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 до цього вже притягався до юридичної відповідальності; суд має докази його віку, статі, місця проживання та місця роботи (а.с.19, 20).

Адміністративне стягнення, передбачене санкцією частини 1 статті 130 КУпАП, являє собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 17 000 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Проте статтею 25 КУпАП передбачено, що штраф може застосовуватись тільки як основне покарання, а позбавлення права керування транспортними засобами - і як основне, і як додаткове, але за одне адміністративне правопорушення може бути накладено тільки основне або основне і додаткове покарання.

Тому, у першу чергу суд відзначає, що покарання, яке може бути накладено за цією статтею це штраф, як основне покарання, і право керування транспортними засобами, яке визначено у санкції статті, як додаткове. При цьому загальні положення глави 3 "Адміністративні стягнення" і зокрема, частина 2 статті 25 КУпАП прямо вказують на те, що за одне правопорушення може бути накладено (а накладенням стягнення по частині 1 статті 130 займається суд) основне або основне і додаткове. Тобто, у частині 1 статті 130 КУпАП позбавлення права керування транспортними засобами передбачено саме як додаткове покарання, яке суд може накласти разом із основним (штраф), а може і не накладати.

Разом з цим суд враховує наступне.

Частина 1 статті 61 Конституції України гарантує кожному, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. А частина 1 статті 8 Конституції України передбачає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

І тому, надаючи тлумачення верховенству права Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року у справі №15-рп/2004 зазначив, що "Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність ... . Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим ... . Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци другий, третій підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Тож застосовуючи вказані норми Конституції України, як норми прямої дії і вищої юридичної сили суд вважає, що у цій справі необхідно застосувати принцип пропорційності юридичної відповідальності (тобто співмірності між вчиненим діянням людини та негативними наслідками, яких вона зазнає у зв`язку з вчиненим нею діянням, як покарання), як один з елементів верховенства права.

Така необхідність є для суду очевидною, у зв`язку із наступним.

Якщо у цій справі, призначити покарання виходячи з буквального тлумачення частини 1 статті 130 КУпАП, то це буде означати покласти на ОСОБА_1 (хоча він безперечно і винуватий у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення) надмірний тягар, який буде явно не співмірний за своїми наслідками із вчиненим ним діянням. Позаяк тоді, ОСОБА_1 буде повинен сплатити 17 000 гривень і буде позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Але судом встановлено, що він заробляє собі на життя саме завдяки використанню права керування транспортними засобами, оскільки працює на посаді водія у ФОП ОСОБА_4 , виконання роботи на якій безпосередньо пов`язане із керуванням транспортним засобом (а.с.20).

Отже у такому випадку, ОСОБА_1 і втратить роботу на 1 рік (хоча це не позбавить його права заробляти собі на життя іншою діяльністю), але і одномоментно може позбавити його засобів до існування (поки не знайде іншої роботи). Через, що виникає питання і щодо реальної можливості виконання покарання у виді штрафу, і щодо можливості продовження ним свого звичного укладу життя. Тобто суд, за таких обставин, переконаний у тому, що повне і буквальне виконання положень частини 1 статті 130 КУпАП (у цій справі) буде порушенням принципу верховенства права, тобто порушенням статті 8 Конституції України, у таких його аспектах як індивідуалізація та співмірність юридичної відповідальності людини.

А також, на думку суду, у такому випадку може постати питання і про не передбачений відступ держави Україна від виконання нею положень статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в аспекті зобов`язання щодо недопущення застосування нелюдского, чи такого, що принижує гідність покарання.

І саме тому, на підставі статті 8 і 61 Конституції України, з урахуванням статті 23 КУпАП (якою визначена мета адміністративного стягнення) і статті 25 КУпАП (щодо аргументів суду про основне і додаткове покарання), суд вважає за необхідне, у цій справі, призначити ОСОБА_1 тільки основне покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Суд вважає таке покарання є дієвим та достатнім для досягнення його мети. Оскільки керуючи транспортним засобом у стані сп`яніння, прав чи свобод інших людей він не порушив, тож суд вважає, що мета покарання може бути досягнута і таким покаранням,я ке призначив суд. Призначення ще й додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, призвело б до наслідків, описаних судом вище, які суд вважає не співмірними із вчиненим ним порушенням та таким, що жодним чином не забезпечує індивідуалізований характер юридичної відповідальності.

Отже, врахувавши усі вказані вище обставини для вирішення питання про накладення на ОСОБА_1 стягнення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, з урахуванням усього вище викладеного суд вважає, що накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами, буде достатньою і співмірною юридичною відповідальністю за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Разом з цим, відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. А тому, в силу положень частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з ОСОБА_1 слід стягнути ще й 454 гривні 00 копійок у якості судового збору.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 124, 221,

245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд,

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) винуватим у вчиненні ним 19 липня 2021 року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді основного покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, на користь Держави Україна (стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження: 01601, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5; ідентифікаційний код: 26255795; реквізити для зарахування коштів: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та Управлінню патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції.

Судовий збір має бути сплачений ОСОБА_1 на наступний робочий день, після набрання цією постановою законної сили.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання нею законної сили, з урахуванням строків для сплати ОСОБА_1 судового збору.

Для недопущення звернення цієї постанови до примусового виконання, ОСОБА_1 слід надати до апарату Рубіжанського міського суду Луганської області документи, що підтвердять сплату ним судового збору у розмірі, за реквізитами та у строки, що передбачені цією постановою.

Суддя Д.С. Коваленко