ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2595/20 Головуючий І інстанції - Єжов В.А.
Провадження № 33/818/225/21 Суддя доповідач - Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

04 листопада 2021 року м.Харків

суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакула Н.С.,

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності - ОСОБА_1

захисника - Котик О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 липня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн та позбавлення права керування транспортним засобом на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та провадження у справі стосовно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддею допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі чим порушив норму процесуального права, оскільки він не був належним чином обізнаний про дату та час розгляду справи.

Вказує, що судом першої інстанції не було надано оцінки медичному висновку від 10.05.2020 року та не наведено мотивів через які суд не прийняв ці висновки.

Зазначає, що він розуміє, що склад правопорушення, у якому він звинувачується - це відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. На думку апелянта, наданий ним медичний висновок не свідчить про те, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, але він свідчить про відсутність у нього підстав від проходження такого огляду. На той момент, 10.09.2020 року, коли його зупинили працівники поліції, вони у своєму планшеті побачили, що стосовно нього був складений протокол по ст. 130 КУпАП, тому почали казати, що він під впливом наркотичних засобів (оскільки запаху алкоголю не було), однак вн не міг на той момент їхати до медичного закладу, оскільки мусив відвезти дідуся до лікарні. Після цього він сам поїхав до відповідного медичного закладу та пройшов медичне обстеження, в результаті чого було доведено, що ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння я не мав.

Стверджує, що події, які мали місце 18.04.2020 року, то він також не відмовлявся від проходження огляду, а лише просив працівників поліції спочатку пояснити йому причину зупинки транспортного засобу, що вони розцінили як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та склали протокол. Клопотання про виклик свідків у судове засідання залишилось не тільки без задоволення, але і без розгляду, мотиви відмови у допиті свідків не наведені в оскаржуваній постанові

Таким чином, на думку апелянта, його вина та факт вчинення ним адміністративного правопорушення не були підтверджені належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження. Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження мотивована тим, що він не був присутнім у судовому засіданні під час розгляду справи та про оскаржуване рішення він дізнався з ЄДРСР 10.08.2020 року.

Враховуючи, що доводи клопотання про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника, які надали аналогічні пояснення тим доводам які були викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Накладаючи на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за вчинене адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.

З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судовим розглядом встановлено, що 18 квітня 2020 року о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом - автомобілем марки «Deowoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, та біля будинку №76 по вулиці Одеській в місті Харкові був зупинений працівниками Національної поліції, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння - із застосуванням приладу Drager 6820 та медичного огляду в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

В наслідок зазначених подій працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 273212 від 18.04.2020 року за невиконання ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці або в закладі охорони здоров`я.

Вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, окрім, як відомостями протоколу, також підтверджується:

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 18.04.2020 року, які кожний окремо зазначили, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я (а.с. 6,7);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.04.2020.

- відомостями відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано, що поліцейський, в присутності двох свідків декілька раз пропонує ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного за допомогою газоаналізатора «Драгер» ОСОБА_2 чіткої відповіді не надавав та просив пояснити йому причину зупинки. Також на неодноразові пропозиції поліцейських проїхати з ними до закладу охорони здоров`я ОСОБА_2 тривалий час чіткої відповіді не давав та просив пояснити йому причину зупинки, що працівниками поліцейськими було правильно розцінено як його відмову від проходження огляду, а в подальшому взагалі відмовився.

Крім того, 10 травня 2020 року о 09 годині 39 хвилин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, та біля будинку №352 по проспекту Гагаріна в місті Харкові був зупинений працівниками Національної поліції, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння - медичного огляду в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.

В наслідок зазначених подій працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 352668 від 10.05.2020 року за невиконання ОСОБА_2 вимог п.2.5 ПДР України, а саме за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці або в закладі охорони здоров`я.

Також, вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 10.05.2020 року, які кожний окремо зазначили, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та в закладі охорони здоров`я (а.с. 5,6);

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10.05.2020 року.

- відомостями відеозапису з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксовано, що поліцейський, в присутності двох свідків декілька раз пропонує ОСОБА_2 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_2 , відповів, що він спочатку чіткої відповіді не надав та в подальшому на повторні запрошення проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проходження огляду ОСОБА_2 жодних дій для виконання вимоги працівників поліції не робив, залишався стояти біля автомобіля та відповів, що не відмовляється від проходження та складайте протокол, що було розцінено працівниками поліції, як відмову від проходження огляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги ч.2 ст.251, ст.256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» поліцейськими дотримано.

ОСОБА_2 та його захисник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснили, що ними не оскаржувались дії працівників поліції під час складання протоколів про адміністративні правопорушення в порядку КАС або до керівництва патрульної поліції з метою проведення службової перевірки

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколів про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності, оскільки є суб`єктивними, тобто незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу, в наслідок чого суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх врахувати.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до п.3 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 роогляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до протоколу ДПР 18 № 273212 від 18.04.2020, інспектором поліції, у ОСОБА_2 були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації рухів.

Відповідно до протоколу ДПР 18 № 352668 від 10.05.2020, інспектором поліції, у ОСОБА_2 були встановлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя.

Отже, працівники поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонували ОСОБА_2 18.04.2020 року пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та 10.05.2020 року пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння саме у медичному закладі.

Відповідно до п.12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 Розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Доводи апелянта про те, що він не міг проїхати з працівниками поліції до медичного закладу, оскільки йому необхідно відвезти дідуся до лікарні є необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, оскільки судовим розглядом не було встановлено невідкладності його дій та апелянтом не надано було медичних висновків про необхідність термінового його прибуття до лікарні або когось з його родичів чи оточуючих осіб.

За вказаних обставин, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи апеляційної скарги в частині порушення поліцейськими законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони діяли відповідно до п.9 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яким передбачено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Дослідивши докази, що є наявними у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 апеляційний суд визнає їх належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП.

Поряд з цим, з довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області вбачається, що ОСОБА_2 отримав посвідчення водія 13.07.2013 року, тобто ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП

З огляду на викладені обставини, на момент зупинки та висловлення пропозиції ОСОБА_2 з боку працівників поліції щодо проходження відповідних оглядів на місці або у медичному закладі у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає доводи апелянта про відсутність підстав щодо медичного огляду безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддярозглянув справу за відсутності ОСОБА_2 не є підставою для скасування постанови.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 в провадженні районного суду перебувала з 30.04.2020 року та суддею тричі призначались судові засідання.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Судові засідання, які були призначені на 15.05.2020, 01.06.2020 року були відкладені за клопотаннями захисника та ОСОБА_2 , та 14.07.2020 року ОСОБА_2 знову звернувся до суду з клопотання про відкладення розгляду.

Неодноразова неявка в судові засідання ОСОБА_2 суддею першої інстанції були розцінена, як умисне затягування розгляду протоколів про адміністративні правопорушення, з метою уникнення ним відповідальності за вчинені адміністративні правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_2 бути присутнім у судовому засіданні.

Доводи апелянта про те, що 10.05.2020 року під час керуванням ним транспортним засобом він був у тверезому стані, оскільки після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення він самостійно пройшов огляд в медичному закладі, що підтверджується випискою КНП ХОР «ОНД» № 252 від 10.05.2020 року не спростовують висновків суду щодо наявності в його діях складу вказаного вище адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності не за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, а за відмову від проходження огляду на такий стан.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались свідки, для надання особистих пояснень. В судове засідання в суд апеляційної інстанції свідки не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Отже суд апеляційної інстанції виконав усі, передбаченні чинним КУпАП, можливості виклику свідків в судове засідання, а тому вважає за можливе розглянути справу без безпосереднього допиту цих свідків, пославшись лише на їх письмові пояснення, оскільки як вбачається з відеозапису вони були безпосередніми очевидцями події проходження ОСОБА_7 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а тому їх показання є об`єктивними.

Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки ці пояснення містять фактичні відомості, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими в суді першої інстанції доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, під час складання протоколів про адміністративні правопорушення або в подальшому жодним чином не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини.

Сумнівів у зацікавленості чи упередженості вказаних свідків немає, пояснення отримані у встановленому законом порядку, передбаченими способами, засвідчені їхніми власноручними підписами. При цьому відсутні відомості про те, що з певних причин вони надавали працівнику поліції неправдиві пояснення, або що такі ними засвідчено під примусом.

Вказана правова позиція не суперечить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, що узагальнені та уточнені ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom, заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), а також в рішенні Шачашвілі проти Німеччини ([ВП] № 9154/10, §§ 110-131, ЄСПЛ 2015), в якому Велика палата підтвердила, що відсутність вагомих причин для неявки свідка сама по собі не могла зумовити несправедливість судового розгляду, хоча вона залишалася дуже важливим фактором, який повинен бути врівноважено врахований при оцінці загальної справедливості судового розгляду, та не могла свідчити про порушення пунктів 1 та пункту 3 (d) статті 6.

Суд повинен піддавати перевірці дотримання принципу рівності сторін не лише у випадках, коли свідчення відсутнього свідка були єдиним або визначальним підґрунтям для засудження заявника, але й у випадках, коли було незрозуміло, чи є такі свідчення вирішальними або ж такими, що мають значну вагу та можуть ускладнити захист. Міра дотримання рівності, що необхідна для забезпечення справедливого розгляду справи, залежала б від ваги показань відсутнього свідка. Чим важливішими є такі докази, тим більшої ваги повинні мати врівноважуючі фактори, щоб провадження в цілому вважалося справедливим (див. також Боєць, згадане вище, § 76, та Valdhuter проти Румунії, № 70792/10, § 45, 27 червня 2017).

Так, письмові пояснення свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно доповнюють останні у їх сукупності.

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не допитав свідків є необґрунтованими, оскільки справа розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він працює на посаді водія та ця робота є єдиним доходом його сім`ї, однак такі доводи не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки санкцією ч. 1 ст.130 КУпАП передбачено безальтернативне стягнення в виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Тобто чинним законодавством не передбачено можливості для не призначення стягнення в виді позбавлення права керування транспортним засобом чи зменшення його строку.

Згідно вимог ст.252КУпАП України, де зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУПАП, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.2.5 ПДР України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. ст. 294, 295 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання з ОСОБА_1 задовольнити, поновивши процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 липня 2020 року .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков