Справа №443/729/21
Провадження №3/443/365/21
ПОСТАНОВА

іменем України

08 жовтня 2021 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 Стрийського районного управління поліції ГУ Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого.

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 105306 від 25.04.2021, ОСОБА_1 , 24.04.2021 о 22 год 00 хв в с. Монастирець Стрийського району Львівського району, керував автомобілем марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями порушив, п. 2.9 «а» ПДР, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини не визнав, пояснив, що за кермом автомобіля не перебував. Дійсно того вечора до колишньої дружини додому його привіз брат ОСОБА_2 , оскільки він перебував у стані алкогольного сп`янінні.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Гивель В.П. у судовому засіданні просив закрити провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 12.07.2021 від захисника надійшли заперечення згідно яких він заперечував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки 24.04.2021 близько 21:00 год додому до його колишньої дружини його привіз брат ОСОБА_2 . Після чого, брат пішов, а ОСОБА_1 зайшов у будинок, де проживає колишня дружина. Через деякий час між ним та сім`єю його колишньої дружини виник конфлікт в ході якого батьки дружини викликали працівників поліції. Після прибуття працівників поліції ОСОБА_3 , вітчим дружини, повідомив, що ОСОБА_1 заїхав на автомобілі марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 на подвір`я, у зв`язку із чим працівники поліції наполягли на проходженні освідування на стан алкогольного сп`янніння у закладі охорони здоров`я. Вважаючи, що працівники поліції не в повній мірі з`ясували обставини справи, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відеозаписи, які підтверджували саме факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Наголошує на тому, що працівниками поліції, протокол за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, було складено зі слів свідків, в той час як самої зупинки транспортного засобу під час керування ОСОБА_1 не було. Окрім того, працівниками поліції на місці зупинки не було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням ст. 266 КУпАП. Вказує, що ОСОБА_3 доводиться вітчимом колишній дружині ОСОБА_1 та останні перебувають у неприязних відносинах, тому ОСОБА_3 свідомо його обговорює. З врахуванням вище наведеного та покликаючись на покази свідка ОСОБА_2 , які було дано ним у судовому засіданні під присягою, просить закрити провадження в справі.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом відповідно до вимог ст.272 КУпАП заслухано пояснення свідків.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 її колишній зять, на її думку, приїхав до них у двір на машині та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Проте, самого моменту заїзду вона не бачила, оскільки в той час перебувала на кухні та вечеряла разом із чоловіком ОСОБА_3 та зятем ОСОБА_5 , а лише чула, як машина заїхала у двір. Знаючи, що цей автомобіль належить її колишньому зятю вона припустила, що саме він заїхав на подвір`я, однак хто саме заїхав на автомобілі марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 вона не бачила. Коли вона вийшла у двір будинку, то побачила, що в машині на пасажирському сидіння спить ОСОБА_6 , а на місці водія нікого не було. Чи працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 безпосередньо у дворі вона не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив , що ОСОБА_1 колишній чоловік сестри його дружини. 24.04.2021 о 22:00 год заїхав автомобіль ОСОБА_1 на їхнє подвір`я, проте в той час він вечеряв у будинку, на кухні за столом разом тестем ОСОБА_3 . Саме момент заїзду автомобіля та хто був за кермом в момент заїзду не бачив так як знаходився в будинку. Чи пропонували працівники поліції проходити ОСОБА_1 тест на освідування на подвір`ї не знає. Чи пропонували працівники поліції проїхати ОСОБА_1 у медичний заклад для освідування не знає, тому що не чув.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що є братом ОСОБА_1 . Того вечора близько 21:00 год він на прохання брата відвіз його до колишньої дружини, оскільки брат перебував у стані алкогольного сп`яніння. Заїхавши у двір будинку на подвір`ї нікого не було, машину припаркував позаду машини Mersedes Vito, після чого пішов додому.

Працівник поліції, допитаний в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що він складав протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Пізнього вечора 24.04.2021 поступило повідомлення про вчинення домашнього насильства в с. Монастирець. Прибувши за адресою працівниками поліції було виявлено на подвір`ї житлового будинку автомобіль марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 . Жителі будинку стверджували, що на подвір`я заїхав ОСОБА_1 у зв`язку із чим працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти освідування на місці за допомогою приладу Драгер. Проте ОСОБА_1 заперечував, що саме він заїхав на подвір`я.

Свідок ОСОБА_3 , в судовому засіданні був пояснив, що ОСОБА_1 приходиться йому колишнім зятем. 24.04.2021 о 22 год 30 хв він сів їсти, сам, і в той час почув як на подвір`я хтось заїхав. Вийшовши відразу з будинку побачив, що ОСОБА_1 вийшов з машини. Був сам, нікого коло нього не було, потім прийшов його брат. Шкірко спав в машині п`яний. Чи пропонували працівники поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння не пам`ятає. Письмові пояснення надав після того як працівники поліції повернулися.

Свідок ОСОБА_8 , пояснила, що того вечора, 24.04.2021 орієнтовно о 22:00 год, до неї додому приїхав її колишній чоловік ОСОБА_1 , з яким вона підтримує стосунки. В той час вона була з дитиною в кімнаті, а на кухні вечеряли батько, мати та чоловік її сестри. Кухня знаходиться поряд з її кімнатою, але добудована окремо до будинку. Вона почула, що ОСОБА_1 зайшов до кухні, після чого всі вийшли з кухні та почали виштовхувати його на вулицю, тому що в нього неприязні стосунки з її матір`ю та вітчимом. Хто заїхав на його автомобілі не бачила, оскільки була в будинку. Зі слів ОСОБА_1 його привіз рідний брат ОСОБА_2 , зазначила, що брат часто возить її колишнього чоловіка. Окрім того, ствердила, що її вітчим ОСОБА_9 не міг бачити сам момент заїзду автомобіля ОСОБА_1 на подвір`я, оскільки в той момент вечеряв на кухні разом із чоловіком її сестри ОСОБА_5 , а вона перебуваючи у своїй кімнаті, яка знаходиться через стіну від кухні, при відкритих дверях через коридор чула, що відбувалося на кухні. Коли приїхали працівники поліції ОСОБА_1 наголошував на тому, що він не перебував за кермом, а його привіз брат.

Заслухавши ОСОБА_1 , його захисника адвоката Гивеля В,П. та свідків, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є адміністративно караним діянням, що передбачає встановлену законом відповідальність.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).

Суб`єктами правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.

Отже, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного правопорушення на переконання суду є вина суб`єкта правопорушення, яка полягає в тому, що суб`єкт правопорушення, усвідомлюючи встановлені стосовно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, здійснював керування ними.

Згідно з п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9а ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП .

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

За приписами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вказане положення стосується не лише кримінальних проваджень, але й адміністративних правопорушень, які в контексті Європейської конвенції захисту прав та основоположних свобод також трактуються як невеликі злочини.

За вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення додано висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції з показником 1,3 промілле, при цьому тест було проведено в медичному закладі о 24.04.2021 о 23 год 40 хв., що підтверджується відеозаписом наявним в матеріалах справи.

Даний висновок підтверджує, той факт, що ОСОБА_1 , перебував в стані алкогольного спяніння, що й не заперечується самим ОСОБА_1 .

Однак суд звертає увагу на, те що свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які були допитані в судовому засіданні ствердили про те, що не бачили, хто заїхав на подвір`я.

І тільки свідок ОСОБА_3 вказав на те, що бачив як ОСОБА_1 , заїхав на подвір`я за кермом автомобіля. Однак суд такі пояснення до уваги не бере, оскільки такі спростовуються показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які вказали, що ОСОБА_3 перебував з ними за столом, оскільки всі вечеряли, відтак ОСОБА_3 не міг бачити хто перебував за кермом.

Також покази ОСОБА_3 спростовуються показами свідка ОСОБА_2 , який вказав, що саме він приїхав на автомобілі Volksvagen Passat привіз ОСОБА_1 .

Також покази ОСОБА_3 спростовуються показами поліцейського ОСОБА_7 який вказав, що ОСОБА_1 вказував про те, що він не є водієм, оскільки він транспортним засобом не керував.

Дані покази свідків є послідовними, доповнюють одні одних, відтак спростовують покази свідка ОСОБА_3 .

Суд звертає увагу, що ні з матеріалів долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, ні з показів свідків допитаних в судовому засіданні неможливо встановити чи керував ОСОБА_1 автомобілем марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , в цей день. Більше того суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_2 вказує, що саме він керував транспортним засобом.

Факт можливого керування транспортним засобом в стані сп`яніння, працівники поліції встановили лише зі слів свідків на підставі чого і склали протокол про адміністративне правопорушення. Суд звертає увагу, що в судовому засіданні всі свідки, крім ОСОБА_3 зазначали, що не бачили хто саме керував на автомобілем марки Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 .

Будь-яких доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення працівниками поліції не надано і посилання на них в самому протоколі не наведено, а тому констатація факту вчинення ним адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке на доказах не ґрунтується.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Провівши аналіз зібраних по справі доказів, суд прийшов до висновку, що при складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, в повній мірі не дотримано вимог ст. ст. 256, 264, 265 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Згідно ст.. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26.06.2019 року в справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, в даній ситуації протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 105306 від 25.04.2021 не може бути визнаний належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду, що в даному випадку відсутнє.

Суддя зазначає, що наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, повинна бути доведеною належними, достатніми та достовірними доказами, які б дозволяли поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого порушення, в свою чергу усі сумніви тлумачаться на користь особи, що притягається до відповідного виду юридичної відповідальності (ст. 62 Конституції України).

Разом з тим, вказані докази ані окремо, ані в сукупності не свідчать на наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вищевказаних матеріалів є очевидно не достатньо, щоб поза розумним сумнівом дійти висновку про керування ОСОБА_1 24.04.2021 о 22 год 00 хв транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 24 постанови пленуму ВСУ № 14 від 23.13.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

У даній ситуації зібрані матеріали, як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю залишають місце сумнівам, як наслідок, не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Тим самим, з огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена.

З урахуванням пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Однак, нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з недоведеністю винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який вказує на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, керуючись ч. 1 ст. 130, ст.ст. 247, 268 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Р.Г. Равлінко