Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Зав`язуна С.М.,

за участю: секретаря Гонгало Н.В.,

потерпілої ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 16 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

Цією постановою об`єднано в одне провадження справи №295/14946/20, №295/15083/20, № 295/15098/20, об`єднаній справі присвоєно №295/14946/20, та

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Згідно постанови суду, 15.11.2020 о 16 год. 05 хв. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 , висловлюючись на її адресу нецезурною лайкою.

Крім того, 16.11.2020 о 14 год. 02 хв. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 , висловлюючись на її адресу нецезурною лайкою.

Крім того, 26.11.2020 близько 19 год. ОСОБА_2 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_1 , висловлюючись на її адресу нецезурною лайкою, тобто умисні дії психологічного характеру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду скасувати, як незаконну, а своїм рішенням закрити провадження у справі. При цьому, зазначає, що судом першої інстанції допущена неповнота дослідження доказів у справі, невірно встановлено фактичні обставини та застосовані норми права при судовому розгляді протоколів відносно нього.

Заслухавши пояснення потерпілої ОСОБА_1 , яка просила оскаржену постанову залишити без змін, вивчивши матеріали справи №295/14946/20, доводи апеляційної скарги, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Правовими приписами ст.173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як вбачається з п.14 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07.12.2017, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, фактично визнав та зазначив, що має право вчиняти такі дії та ображати свою матір.

Апеляційні твердження ОСОБА_2 викладені в скарзі щодо своєї непричетності до ним вчиненого, апеляційний суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення та вважає таку позицію обраною лінією захисту особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Так, вина ОСОБА_2 встановлена: - протоколами про адміністративне правопорушення ВАБ № 076596 від 01.12.2020, ВАБ № 076595 від 01.12.2020, ВАБ № 077938 від 26.11.2020 (а.с.1 10, 19); заявами ОСОБА_1 до органів поліції про те, що її син ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичним насильством; рапортами на лінію 102 про виклик у зв`язку з домашнім насильством (а.с.4, 15, 23); письмовими поясненнями ОСОБА_1 про вчинення сином психологічного насильства; постановами Богунського районного суду м.Житомира від 20.05.2020 та 14.07.2020, за якими ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.173-2 ч.1 та ст.173-2 ч.2 КУпАП (а.с.16, 25), іншими матеріалами справи №295/14946/20.

Вказані обставини потерпіла ОСОБА_1 підтвердила також при наданні пояснень в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи.

Разом з цим, в ході апеляційної перевірки оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено те, що судом першої інстанції в мотивувальній частині цієї постанови дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП, тобто як ті ж самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, однак вже в резолютивній частині цієї постанови, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб, тобто стягнення передбачене санкцією ч.2 ст.173-2 КУпАП, що є неприпустимим та підлягає виправленню.

З огляду на вимоги ст.294 КУпАП, у відповідності до яких, апеляційний суд переглядає справу виключно в межах апеляційної скарги, однак, не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням цього та, маючи на меті недопущення погіршення становища ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції в частині накладання адміністративного стягнення на останнього за ч.1 ст.173-2 КУпАП, шляхом приведення цього стягнення до меж санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, у відповідності до ст.23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

З урахуванням вище зазначених вимог Закону, з огляду на характер вчинених правопорушень, їх систематичність, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, ставлення до ним вчиненого, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, позиції потерпілої, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч.1 ст.173-2 у вигляді адміністративного арешту на строк 7 діб.

З урахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає зміні, в порядку ст.294 КУпАП, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 16 грудня 2020 року в частині накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ч.1 ст.173-2 КУпАП змінити, зменшивши міру адміністративного арешту з 15 діб до 7 (сім) діб.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду С.М. Зав`язун