Справа №521/9216/21
Номер провадження 3/521/6135/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Одеської митниці Держмитслужби, про притягнення до адміністративної відповідальності

гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючу: АДРЕСА_1

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України,

В С Т А Н О В И В:

31.03.2021 року, о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_1 проходила митний контроль в зоні митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, з Туреччини до України, літаком «A-321» TC-LSK №467, під час якого пред`явила готівку у сумі 15335 доларів США.

За даним фактом співробітниками Одеської митниці Держмитслужби відносно ОСОБА_1 було складено протокол №315/50000/21 від 31.03.2021 року про порушення митних правил, передбачене ст. 471 МК України.

Також, відповідно до ст. 511 МК України було вилучено 3600 доларів США.

ОСОБА_1 у судове засідання з`явився, надала письмові пояснення відповідно до яких просила не застосовувати до неї стягнення у вигляді конфіскації грошових коштів та повернути їх, наводячи підстави на підтримку своєї позиції.

Представник Одеської митниці Держмитслужби у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, наводячи підстави на підтримку своєї позиції.

Розглянувши матеріали справи, суддя вважає що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, за кваліфікуючою ознакою порушення встановленого митним кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України обмежено законодавством України.

Приймаючи до уваги характер скоєного правопорушення та особу правопорушника, відсутність обтяжуючих обставин, відсутність пом`якшуючих обставин, суддя вважає необхідним застосування до неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Необхідно зазначити, що санкція ст. 471 МК України передбачає покарання у вигляді штрафу та конфіскацію товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено.

Щодо конфіскації цих товарів, то необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з наданих ОСОБА_1 документів, а саме виписок за банківським рахунком з березня по вересень 2020 року, податкової декларації за 2020 рік, ОСОБА_1 працювала у Канаді з березня 2020 року до вересня 2020 року та отримала заробітну плату у сумі 16000 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_1 підтверджено законність грошей, які вона переміщувала через митний кордон України.

У ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Необхідно зазначити, що обставини, які склалися у цій справи, відображають природу правовідносин, які зазначені у рішенні ЄСПЛ «Садоха проти України» (заява №77508/11).

У цій справі заявник переміщував готівку з України та підтвердив походження цих коштів, проте національні суди застосували до нього адміністративне стягнення у вигляді конфіскації вказаних грошових коштів.

ЄСПЛ постановив порушення ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Підставою для прийняття вказаного рішення було наступне.

Суд повторює свій послідовний підхід, що захід у вигляді конфіскації, навіть якщо він передбачає позбавлення власності, підпадає під сферу дії абз.2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, яким Договірним державам дозволяється здійснювати контроль за користуванням майном для забезпечення сплати податків.

Суд зазначає, що держави мають законний інтерес, а також обов`язок відповідно до різних міжнародних договорів вживати заходи для виявлення та контролю за рухом готівки через їхні кордони, оскільки великі обсяги готівки можуть використовуватися для відмивання грошей, обігу наркотичних засобів, фінансування тероризму або організованої злочинності, ухилення від сплати податків або вчинення інших серйозних фінансових злочинів. Загальна вимога про декларування, що застосовується до будь-якої особи, яка перетинає державний кордон, запобігає непомітному ввезенню та вивезенню готівки з країни, а конфіскація внаслідок недекларування готівки митним органам є частиною загальної системи регулювання, створеної для боротьби з цими злочинами. Отже, Суд вважає, що захід у вигляді конфіскації відповідало загальному суспільному інтересу.

Інше питання, яке Суд має вирішити, - чи забезпечило втручання необхідний справедливий баланс між захистом права власності та вимогами загального інтересу з огляду на свободу розсуду, якою наділена держава у цій сфері. Необхідний баланс не буде досягнуто, якщо на відповідного власника майна буде покладено «індивідуальний та надмірний тягар». Крім того, хоча абз.2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не містить чітких процесуальних вимог, Суд має встановити, чи забезпечило провадження в цілому заявника можливістю представити свою справу компетентним органам державної влади, щоб надати їм можливість встановити справедливий баланс між зазначеними конфліктуючими інтересами.

Адміністративне правопорушення, у вчиненні якого заявника було визнано винним, полягало у недекларуванні ним суми готівки, яку вона перевозила через митний кордон. У зв`язку з цим слід зазначити, що, дійсно, як вказала заявник, вивезення іноземної валюти з території України не було незаконним відповідно до українського законодавства. Дозволялося не лише вивезення валюти, але й сума, яка могла бути законно перерахована або, як у цій справі, фізично перевезена через митний кордон у випадку декларування, в принципі, не була обмежена на момент подій. Ці елементи відрізняють цю справу від деяких інших, в яких конфіскація застосовувалася до товарів, ввезення яких було заборонено, або до транспортних засобів, які використовувалися для перевезення заборонених речовин чи торгівлі людьми.

Крім того, під час провадження у районному суді заявник пояснила, що отримала кошти за здійснення трудової діяльості, і надала документи на підтвердження цих фактологічних тверджень. Органи державної влади прямо не розглянули це питання, оскільки, вочевидь, вважали, що воно не стосувалося справи, принаймні застосування заходу у вигляді конфіскації.

Необхідно зазначити, що як у справі «Садоха проти України» так і у справі про порушення митних правил ОСОБА_1 доведено, що вони отримали вказані грошові кошти законним шляхом та підтвердили їх походження.

При цьому, представник Одеської митниці Держмитслужби ніяким чином не поставив під сумнів походження вказаних грошових коштів.

Тобто, ОСОБА_1 переміщувала ці грошові кошти з метою ввезення їх в Україну як своєї заробітної плати та вказані грошові кошти не призначалися для фінансування тероризму, відмивання коштів або іншої злочинної діяльності.

Накладення адміністративного стягнення у вигляді конфіскації цих грошових коштів буде надмірним скоєному правопорушенню.

Інше питання, яке повинен вирішити суддя у цій справі, це те, чи буде забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи у випадку накладення адміністративного стягнення у вигляді конфіскації майна.

Вказане питання тісно пов`язано з ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод». Так у рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Як зазначено вище, законність вказаних грошових коштів підтверджено доказами.

Інтереси суспільства полягають в тому, щоб ввезені в Україну грошові кошти не використовувалися задля здійснення злочинної діяльності. Тобто, з одного боку є суспільство, яке повинно бути захищено від злочинної діяльності, а з іншого боку є ОСОБА_1 , яка підтвердила законність вказаних грошових коштів та урядом не порушено кримінального провадження щодо здійснення нею злочинної діяльності за допомогою цих коштів.

Таким чином, на думку судді конфіскація вилучених грошових коштів буде надмірним скоєному правопорушенню та не забезпечить справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, чим порушить ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

На підставі вищевикладеного, суддя вважає за необхідне не застосовувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді конфіскації та вилучені грошові кошти необхідно повернути.

Керуючись ст.ст. 9-11, 221, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 464, 465, 471, 527, 528, 529 МК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень на користь держави.

Вилучені, відповідно до протоколу №0315/50000/21 від 31.03.2021 року, грошові кошти у сумі 3600 доларів США повернути ОСОБА_1 .

На підставі п.5 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривні.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: І.О. Поліщук