Справа № 203/2469/21
Провадження № 3/0203/1799/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2021 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, про притягнення до адміністративної відповідальності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судове засідання не з`явилась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надавав.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Наслідком і логічним закінченням розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді є ухвалення суддею однієї з передбачених ст. 284 КУпАП постанов, зокрема й постанови про накладення адміністративного стягнення, метою якого є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, у разі визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Однією з особливостей, які необхідно враховувати при накладенні адміністративного стягнення строки його накладення.

Так, ч. 2 ст. 38 КУпАП визначено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.

Таким чином, суд повинен розглянути справу про адміністративне правопорушення у встановлений ч. 1 ст. 277 КУпАП строк, ухвалити одну з передбачених ст. 284 КУпАП постанов, а в разі визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення накласти адміністративне стягнення за умови майбутнього досягнення мети адміністративного стягнення.

З огляду на викладене, враховуючи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи належним чином, а під час розгляду справи за ст. 163-4 КУпАП участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить таких висновків.

За відомостями з протоколу № 4 про адміністративне правопорушення від 24.06.2021 року, за результатами камеральної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (акт № 10460/04-36-24-04/ від 11.06.2021 року) встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив правопорушення в частині несвоєчасного надання до Правобережної ДПІ (Центральний район м. Дніпра) за адресою: м. Дніпро, вул. Театральна, буд. 1-А, податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2021 року по строку 11.05.2021 року; фактично розрахунок за 1 квартал 2021 року надано 12.05.2021 року та зареєстровано за № , чим було порушено пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ознайомилась зі вказаним вище протоколом, про що свідчить її особистий підпис в протоколі. Також в протоколі зафіксовані пояснення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який по суті правопорушення зазначив, що звіт було надано ним вчасно, але недоопрацювання програмного забезпечення на рівні Пенсійного фонду призвело до того, що оброблення звіту було затримано до 12.05.2021 року.

У ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП судом були безпосередньо досліджені матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме: протокол про адміністративне правопорушення № 4 від 24.06.2021 року, акт від 11.06.2021 року № 10460/04-36-24-04/ «Про результати камеральної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з питання своєчасності подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І квартал 2021 року»; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що винуватість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП не доводиться належними та допустимими доказами, бо не доведено наявності об`єктивної сторони в його діях та умислу чи необережності на вчинення таких дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 163-4 КУпАП (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), неутримання або неперерахування до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян, - тягне за собою попередження або накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також на громадян - суб`єктів підприємницької діяльності у розмірі від двох до трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері державного управління та податкового контролю; об`єктивна сторона правопорушення виражається у неутриманні або неперерахуванні до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті фізичній особі доходів, перерахування податку на доходи фізичних осіб за рахунок коштів підприємств, установ і організацій (крім випадків, коли таке перерахування дозволено законодавством), неповідомлення або несвоєчасне повідомлення державним податковим інспекціям за встановленою формою відомостей про доходи громадян; суб`єкт адміністративного правопорушення спеціальний (керівники та інші посадові особи підприємств, установ, організацій); суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.07.2020 року, справа № 463/1352/16-а, провадження № К/9901/21241/18, та в постанові від 20.05.2020 року, справа № 524/5741/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд наголошує на тому, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом були оцінені за внутрішнім переконанням суду докази, наявні в матеріалах справи, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю, та встановлено, що в матеріалах справи відсутні допустимі та належні докази на підтвердження винуватості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП. Натомість, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Суд бере до уваги те, що в ході судового розгляду справи не було встановлено доведеності наявності в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони, що зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення, та суб`єктивної сторони, бо не доведено наявності умислу чи необережності в його діях, а затримка у наданні податкового розрахунку сталася не з вини фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 КУпАП.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ст. 163-4, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283-285 КУпАП, суд,

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ф.М. Ханієва