ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6400/20Головуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 33/817/552/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 р. cуддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. розглянувши у м. Тернополі з участю захисника особи, що притягується до адмінвідповідальності, - ОСОБА_1 адвоката Ярмуся В. Д. адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина Грузії, такого, що не працює,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

На вказане рішення суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Ярмусь В. Д. подав апеляційну скаргу, в якій просить строк на апеляційне оскарження постанови поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин, постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 про розгляд справи 18.06.2020 повідомлений належним чином не був, оскаржувану постанову не отримав у зв`язку із некоректним зазначенням місця його проживання, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення, яке повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що, в свою чергу, свідчить про те, що останній був позбавлений можливості раніше подати апеляційну скаргу.

Про наявність оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався 06.09.2021, що підтверджується заявою про ознайомлення з матеріалами справи.

Апелянт вважає, що постанова місцевого суду прийнята без урахування всіх фактичних обставин справи, на які посилається суд.

Судом не взято до уваги, що згідно пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_1 знаходився біля ТЦ «Мандарин», а не в самому приміщенні торгового центру чи будь - якому іншому громадському місці.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 вказує, що він знаходився на вулиці біля ТЦ «Мандарин».

Дані обставини підтверджуються відеозаписами з нагрудних камер інспокторів поліції, долучених до матеріалів справи.

Зазначає, що ОСОБА_1 не порушував встановлених карантинних норм, як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки останній знаходився без одягнутих засобів індивідуального захисту не в середині приміщення, а на вулиці біля торгового центру, а вулиця громадським місцем не являється.

Також звертає увагу апеляційного суду, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконним у зв`язку з незаконністю постанови КМУ.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 28.08.2020 у справі №10-р/2020 за наслідками розгляду подання Пленуму Верховного Суду щодо відповідності Конституції України окремих положень постанови КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20 травня 2020 року №392 та ін. наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватись виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади в України. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить ст. 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Ярмуся В. Д., який просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду як такий, що пропущений з поважних причин, апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній мотивів, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду скаржнику слід поновити, апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що під час винесення постанови судом першої інстанції ОСОБА_1 присутній не був, та те, що копію постанови отримано ним 06 вересня 2021 року шляхом ознайомлення із матеріалами справи, про що свідчить відповідна заява в матеріалах справи, вважаю за можливе строк на апеляційне оскарження поновити, оскільки він був пропущений з поважних причин.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст. 245 КУпАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 15.04.2020 року близько 00 год. 50 хв. гр. ОСОБА_1 перебував у громадському місці, а саме біля ТЦ "Мандарин" за адресою м. Тернопіль вул. Купчинського, 24 без одягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора, або захисної маски, у т.ч. виготовлених самостійно, чим порушив вимоги п. п. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р, №211 із внесеними змінами постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2020 р. № 255, відповідальність за що передбачена ст. ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п.п. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в редакції, чинній на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року на всій території України установлено карантин та заборонено до 24 квітня 2020 року, зокрема з 6 квітня 2020 року, перебування в громадських місцях без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до роз`яснень Міністерства охорони здоров`я визначено «громадське місце», де необхідно носити маски чи респіратори у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції відповідно до постанови №211.

Громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Також це: ліфти і таксофони; приміщення та території закладів охорони здоров`я; приміщення та території навчальних закладів; дитячі майданчики; приміщення та території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту; під`їзди житлових будинків; підземні переходи; транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів; приміщення закладів ресторанного господарства; приміщення об`єктів культурного призначення; приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів тощо.

Перелік громадських місць може бути розширений органами місцевої влади.

Також поняття «громадське місце» визначене статтею 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення». Згідно з цією нормою громадським місцем є частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

На думку апеляційного суду місце, де ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, згідно наведених в постанові Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року, роз`ясненнях Міністерства охорони здоров`я та ЗУ Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» до громадських місць не відноситься.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

До протоколу про адміністративне правопорушення не додано рішення органів місцевої влади м. Тернополя або будь-який інший доказ, який би свідчив, що прилеглу територію до ТЦ «Мандарин», на якій був зупинений ОСОБА_1 , визначено громадським місцем.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що матеріалами справи не доведено ознак інкримінованого правопорушення, зокрема, що ОСОБА_1 перебував без маски чи респіратора у громадському місці, в зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 п.п. 1 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2», не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, передбачені Кодексом про адміністративні правопорушення України, мають карний кримінально-правовий характер, тобто ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками Національної поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката Ярмуся В. Д. підлягає задоволенню. При розгляді справи та винесенні постанови судом першої інстанції не були в повному обсязі дотримані вимоги ст. ст. 245, 280 КУпАП, а саме судом не було перевірено належним чином наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення.

З урахуванням наведених обставин, встановлених при розгляді апеляційної скарги, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247, 294 КУпАП постанова суду підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 - закриттю, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Ярмуся В. Д. задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя