Справа № 525/632/21
Провадження №3/525/331/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2021 Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Прасол Я.В., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №3 Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 від 05.11.2008 до адміністративної відповідальності протягом року притягувався неодноразово,

за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

02.06.2021 до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшли два матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №017930 від 26.05.2021, 26.05.2021 близько 12 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 (так у протоколі) сімейне насильство, а саме: виражався в її бік нецензурними словами, чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_3 . Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №017929 від 26.05.2021, 26.05.2021 о 18 год. 00 хв. громадянин ОСОБА_1 , за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно своєї співмешканки насильство в сім`ї, що полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю гр. ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис, який виносився на нього 26.05.2021.

У порядку ст. 36 КУпАП справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП мають бути об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні 27.07.2021 ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення визнав частково, пояснив, що дійсно вони зі співмешканкою посварилися, але насильства відносно неї він не вчиняв.

Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомила, що мала місце сварка на побутовому рівні, у ході якої ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою, але шкоди її психічному здоров`ю завдано не було і не могло бути, жодних інших дій ОСОБА_1 відносно неї не вчиняв. Вважала, що він не повинен нести відповідальність за сварку, яка між ними трапилася.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , дослідивши сукупність доказів зібраних у справі про адміністративне правопорушення, приходить до наступних висновків.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як встановлено під час розгляду справи у суді, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №017930 від 26.05.2021 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема у протоколі не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, суть викладеного адміністративного правопорушення не відображає диспозицію статті 173-2 КУпАП, потерпілою зазначено ОСОБА_3 , та, як вказано у протоколі, остання є співмешканкою ОСОБА_1 , як встановлено у судовому засіданні співмешканкою ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 , яка проживає у Російській Федерації та 26.05.2021 на території України не перебувала та не є членом сім`ї останнього. Письмові пояснення ОСОБА_1 , що додані до протоколу про адміністративне правопорушення не підписані останнім, не зазначено особу, яка відбирала пояснення, у графі « ст. 63 Конституції України мені роз`яснена » міститься запис « ОСОБА_4 ».

Відповідно до протоколу серії ВАБ 017929 від 26.05.2021 ОСОБА_1 вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 насильство в сім`ї та порушив вимоги термінового заборонного припису від 26.05.2021.

Матеріалами справи не підтверджується винесення щодо ОСОБА_1 термінового заборонного припису 26.05.2021, а тому у цій частині вина ОСОБА_5 є недоведеною.

Матеріали справ не містять інформації щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Закон) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У ході судового розгляду факту того, що у конфліктній ситуації, у розумінні ст. 1 Закону з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дій, які б підпадали під поняття психологічне насильство не установлено, як і факту того, що у цілому конфліктна ситуація викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди психічному здоров`ю особи. Дійсним є лише факт того, що атмосфера взаєморозуміння у цій родині відсутня. Конфлікти для членів сім`ї є буденним явищем, однак не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

Так, конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

З протоколу про адміністративне правопорушення та доданих доказів вбачається, що протокол складено у зв`язку зі сваркою в сім`ї, а не у зв`язку з вчиненням насильства в сім`ї психологічного спрямування, оскільки вчинення насильства в сім`ї передбачає активні дії однієї особи по відношенню до іншої. Взаємні образи під час сварки не можуть носити характер психологічного насильства. З пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 встановлено, що між ними сталась сварка з побутових причин. Окрім того, у матеріалах справи не вказано про те, якими саме діями було завдано психологічне насильство ОСОБА_2 : образами, переслідуванням, залякуванням, тобто якими діями вчинена шкода психологічного характеру. Сам факт висловлювань нецензурною лайкою не підтверджує факту сімейного насильства, факт насильства потерпіла заперечує.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у суду щодо винуватості особи після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі не може бути відкритим, а відкрите підлягає закриттю, якщо в діях правопорушника відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, отже провадження у даній справі необхідно закрити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.19, 61 Конституції України, ст.ст.9, 23, 33, ч.2 ст.173-2, 251, 252, 280, 283, 284, 289, 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Об`єднати справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 №525/632/21 за ч.2 ст.173-2 КУпАП та №525/634/21 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, об`єднану справу рахувати за №525/632/21.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУПАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Я.В. Прасол