Справа № 145/1847/20
Провадження № 33/801/30/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мазурчак А. Г.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на 1 рік, та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 гривень на користь держави.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дав належної оцінки доказам.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився з невідомих суду причин. Належним чином був повідомлений. Про причини неявки правопорушник суд не повідомив, що дає підстави вважати про неповажність причин його неявки.

Від адвоката Герасимчука С.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим, що в цей час він буде перебувати в іншому судовому засіданні.

Суддя вважає, що вказані підстави не є поважними причинами неявки в судове засідання до Вінницького апеляційного суду.

Приймаючи до уваги те, що неявка правопорушника та його адвоката в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду, суддя вирішила розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_2 , суддя вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з огляду на таке.

Згідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 068272 від 07.11.2020 року 12 год. 45 хв., який є одним із доказів у справі, водій ОСОБА_1 , 07.11.2020 року 11 год. 45 хв. по вул. Польова в смт. Тиврів водій керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода та різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху (а.с.4).

Так в ході оформлення протоколу про адміністративне порушення працівниками поліції було вилучено у ОСОБА_1 посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с. 4); поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які засвідчили факт відмови (а.с.6-7); актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 5); рапортом поліцейського Антонюком В.С (а.с. 9) та відеозаписами дослідженими суддею.

За клопотанням скаржника був допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , який пояснив, що точний час, коли відбувалася подія не пам`ятає, вказує, що було це осінню. Він їхав на скутері до магазину, де зустрів патрульну поліцію. Побачив, що стояло два автомобілі, один із них був на буксирі. Зазначає, що працівники поліції попросили його бути свідком. В той час водій автомобіля ВАЗ знаходився в патрульній машині в наручниках. Після чого працівники поліції запросили другого свідка жінку та попросили правопорушника пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера Драгер, на що він відмовився. Свідок засвідчив факт відмови від проходження освідування.

Сукупністю зазначених вище доказів підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, в даному випадку винуватість ОСОБА_1 доводиться зібраними матеріалами справи.

Суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст. ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку про доведеність його вини у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).

Відповідно до п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 року №1103 (зі змінами), у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В судовому засіданні в суді першої інстанції скаржник вину визнав та пояснив, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності свідків.

За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Тому має місце доведення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння відповідно до вимог Інструкції.

За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні.

Тому має місце доведення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що працівники поліції зупинили його авто через те, що під час буксирування в нього не була включена аварійна світлова сигналізація, а натомість висунули вимогу пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння та не реагували на пояснення скаржника, що не вживавав алкогольні напої, так як після роботи втомився, є необґрунтованими. Оскільки під час зупинки транспортного засобу, поліцейські у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного сп`яніння, мають право вимагати пройти огляд на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Законне розпорядження інспектора поліції підлягає обов`язковому виконанню, відмова його виконання, у даному випадку свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі щодо порушення працівниками поліції порядку огляду на стан сп`яніння відповідно до вимог Інструкції, є безпідставними, оскільки не спростовують порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України.

Також не заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що він обґрунтовано відмовився від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер Alcotest 6810» на місці зупинки, так як на його думку він є незаконним, суддя вважає надуманими з огляду на таке.

Наказом «Про державну реєстрацію медичних виробів» Держлікслужби України від 29.12.2014 за № 1529 затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, до якого за № 43 внесено газоаналізатори Drager Alcotest, реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений.

Газоаналізатор «Drager Alcotest 6810», в свою чергу, входить до вказаного вище переліку газоаналізаторів марки «Drager Alcotest» з необмеженим строком дії свідоцтва. Крім того, відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію №14455/2014 газоаналізатори Drager Alcotest внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України.

Згідно вимог вищевказаної Інструкції відповідні документи (сертифікат відповідності, свідоцтва на прилад, з використанням якого проводився огляд) надаються поліцейськими на вимогу особи, що проходить огляд, а в даному випадку огляд не проводився, оскільки скаржник відмовився.

Тому посилання ОСОБА_1 на те, що він бажав пройти огляд, однак повторно відмовився від проходження огляду вже в медичному закладі, оскільки працівники поліції не повернули йому посвідчення водія, не заслуговують на увагу.

Наявність обставин, про які ОСОБА_1 зазначав, обґрунтовуючи відмову від проходження огляду, не звільняє його від адміністративної відповідальності і не впливає на склад адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що правопорушник не заперечив факт відмови від проходження медичного обстеження, як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Будь-яких порушень законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, суддею апеляційного суду не встановлено.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) скаржник не надав.

Будь-яких зауважень щодо неправомірних дій працівників поліції чи працівників медичного закладу ОСОБА_1 не заявляв, до суду належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин не надав.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 зі змістом протоколу був ознайомлений, права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому роз`яснені. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань він не заявляв, що підтверджується особистим підписом скаржника.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Крім того належних та допустимих доказів в підтвердження неправомірності в діях працівників поліції, ОСОБА_1 також не надав до суду першої інстанції, і до апеляційного суду.

За таких обставин, доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.

Доводи скаржника про те, що в протоколі не зазначено частину ст. 130 КУпАП, тому суд не міг конкретно з`ясувати наявність в діях скаржника складу правопорушення та в матеріалах справи відсутнє направлення водія на огляд до медичного закладу, суддя вважає не обґрунтованими, оскільки розцінюється як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність ухваленого судом рішення та склад адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявний у матеріалах справи відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на такий запис і судом він не витребовувався, не приймаються до уваги.

Вказані доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на те, що його вина безспірно доведена іншими, крім долученого до матеріалів справи відеозапису, доказами, які узгоджуються між собою.

Суддя апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи скаржника про те, що рапорт не може слугувати доказом винуватості, оскільки наявний у матеріалах даної справи рапорт є одним із доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та який досліджується і оцінюється судом в сукупності з іншими матеріалами адміністративної справи, такими як: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків та відеозаписом.

Не спростовують також правильних висновків суду доводи скаржника про те, що працівники поліції вилучили посвідчення водія, однак при цьому не відсторонили його від керування, оскільки такі доводи не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак вказані доводи також не приймаються до уваги.

Щодо доводів про те, що в справі немає акту огляду на стан сп`яніння, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, в яких міститься акт огляду на стан сп`яніння, де зазначено, що скаржник відмовився від огляду, що підтверджується його підписом (а.с. 5).

Отже доводи ОСОБА_1 про відсутність вини та порушення працівниками поліції проведення огляду не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

Доводи у апеляційній скарзі, що судом неповно встановлено та досліджено всі обставини справи, є безпідставними.

За таких обставин суддя вважає, що висновки суду про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа яка керує транспортним засобом, в закладі охорони здоров`я від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає саме після встановлення факту відмови особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

Суддя вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки факт перебування у стані алкогольного сп`яніння знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

ОСОБА_1 не було доведено ті обставини, на які він посилався в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст.ст.279, 280 КУпАП дотримано, докази перевірено на їх допустимість та належність відповідно до ст.252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для її вирішення, судом з наведенням відповідних мотивів встановлено, правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко