ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/452/20 Головуючий суддя І інстанції Глоба М. М.
Провадження № 33/818/109/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Волчанського районного суду Харківської області від 04 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1968 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративні стягнення:

- за ст. 124 КУпАП - штраф у розмірі 20 (двадцять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.;

- за ч.1 ст. 130 КУпАП - штраф у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа скоєних, у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 07 березня 2020 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на а/ш «Харків - Вовчанськ - КПП «Чугунівка» 53 км. + 60 м. та керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на бетонну плиту, що спричинило пошкодження вказаного транспортного засобу. Своїми діями порушив п. п. 2.3; 12.1; 2.9а ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфікуються за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо пошкоджень його автомобіля, а також не завдано шкоди будь-кому іншому, а тому немає підстав для притягнення його до відповідальності за ст. 124 КУпАП. Також вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення на медичний огляд водія. Вказує, що бланк висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не відповідає затвердженому Міністерством Юстиції України бланку. Вважає, що пояснення свідків не є доказами, а огляд проведений з порушенням встановленої процедури. Вказує, що працівники поліції не відсторонили його від керування.

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Волчанського районного суду Харківської області від 04 червня 2020 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні участі не приймав, а про існування оскаржуваної постанови випадково дізнався з Реєстру судових рішень 12.06.2020 року.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив судову постанову скасувати, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Аналізуючи апеляційні доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не заперечує того факту, що саме він керував автомобілем та саме під його керуванням автомобіль потрапив на узбіччя проїжджої частини.

Більш того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він керуючи автомобілем з`їхав на узбіччя, однак ніякої шкоди нікому не заподіяв.

В матеріалах справи міститься відеозапис з місця події, який зафіксований бодікамерою працівника поліції (арк.10).

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 знаходиться на узбіччі проїжджої частини та контактує переднім бампером з бетонною плитою, та вбачаються пошкодження автомобіля. Факт перебування на узбіччі дороги та контактування автомобіля під керуванням ОСОБА_1 із перешкодою об`єктивно підтверджується відомостями схеми місця ДТП (арк.13), згідно яких автомобіль мав пошкодження, а саме розбитий передній бампер.

З відомостями цієї схеми ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис та не зазначив будь-яких зауважень у цій схемі, що об`єктивно свідчить про його згоду з відомостями, які у ній зафіксовані.

До тверджень апелянта про те, що ці пошкодження були на автомобілі до цієї події, суд апеляційної інстанції ставиться критично, оскільки будь-якими фактичними відомостями апелянт не підтвердив такі доводи, а тому суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими.

Поряд з цим, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 44), ОСОБА_1 керував автомобілем не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на бетонну плиту.

Враховуючи те, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 та під час керування він з`їхав на узбіччя проїжджої частини та здійснив зіткнення з перешкодою, чим пошкодив свій автомобіль, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Поряд з цим, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративні правопорушення, відомості акту огляду, відомості висновку лікаря № 76 від 07.093.2020 року.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 2), ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Огляд у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога, проба склала 1,98 проміле. Від проходження огляду на місці ОСОБА_1 відмовився.

З відомостями, які зафіксовані у цьому протоколі ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі, а також те, що він отримав копію цього протоколу.

Поряд з цим, ОСОБА_1 погоджувався із відомостями, які зафіксовані у цьому протоколі, оскільки в графі протоколу «… пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив «… Согласен».

Ці власноручні пояснення об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_1 визнавав себе винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Належить взяти до уваги те, що протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 у будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством України, не оскаржувалися, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення протоколу.

Крім того, відповідно до відомостей висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 4), ОСОБА_1 07.03.2020ь року перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився із використанням алкотестеру «Драгер 5510» та вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі склав 1,99 проміле.

З таким результатом ОСОБА_1 був згоден, про що свідчить його власноручний підпис у цьому висновку без будь-яких зауважень.

Також слід зауважити, що дії лікаря, який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння останнім не оскаржувались, а тому у суд апеляційної інстанції немає сумніву щодо законності його дій під час проведення огляду.

Факт свого керування транспортним засобом ОСОБА_1 не оспорює, оскільки не оспорює, що саме під його керуванням автомобіль потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а тому працівники поліції, а також суд першої інстанції законно визнав ОСОБА_1 саме водієм.

Поряд з цим, апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проведення огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з тим, що в матеріалах справи відсутнє відповідне направлення, ставиться критично до таких доводів, оскільки медичний огляд було проведено в Комунальному некомерційному підприємстві «Вовчанська центральна районна лікарня». З відомостей висновку лікаря вбачається, що огляд проводився відповідно до направлення поліцейського Галушка О.С., який складав протокол про адміністративне правопорушення.

Тобто, апеляційний суд дійшов висновку, що працівниками поліції було складено направлення, згідно якого лікар проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а відсутність його копії в матеріалах справи не спростовує вин ОСОБА_1 у скоєнні правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, бланк висновку лікаря дійсно не відповідає затвердженому Кабінетом міністрів України бланку. Проте огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився безпосередньо лікарем фахівцем у приміщенні лікарні за направленням працівника поліції. Результат огляду був позитивним, а саме 1,99 проміле, що об`єктивіно підтверджує перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, враховуючи відсутність скарг на дії лікаря під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність неналежного бланку не спростовує перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та не виключає його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з цим, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення досягає більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торіха поти Іспанії», параграфи 29-30) Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови в цій частині є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Вовчанського районного суду Харківської області від 04 червня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Вовчанського районного суду Харківської області від 04 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, та ч.1 ст. 130 КУпАП, , - залишити без змін

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков