Справа № 555/1084/21
Номер провадження 3/555/633/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року

Березнівський районний суд в складі:

головуючого Мельничук Н. В.

при секретарі Кравчук С. Я.,

з участю правопорушника - ОСОБА_1

захисника правопорушника -адвоката Боротюк О.О.

розглянувши матеріали, що надійшли від відділення поліції №4 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого ,

за ч.1 ст.130 КУпАП

Права, передбачені ст. 268 КпАП України роз"яснено

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 158641 від 04 червня 2021 року, ОСОБА_1 04 червня 2021 року о 10 год. 15 хв. в м. Березне по вул.. Будівельників,13 керував транспортним засобом марки «Yamaha » без номерного знаку з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка ,що не відповідає обстановці , від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, його захисник- адвокат Боротюк О.О. в судовому засіданні просив закритти провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення .

Суд, заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_2 , його захисника, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортного засобу особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п. 2.9.а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до вимог ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП та положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, даний огляд проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, а у разі незгоди водія на проведення такого огляду працівником поліції або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно із протоколом медичного освідчення факту вживання алкоголю і стану сп"яніння від 04 червня 2021 року, станом на 14.10 годину 04 червня 2021 року наявність алкоголю у видихувальному ОСОБА_1 повітрі - 0,000 проміле, що свідчить про повну тверезість ОСОБА_1 .

Як встановлено в судовому засіданні працівники поліції відмовилися провести огляд ОСОБА_1 на визначення стану алкогольного сп"яніння в медичному закладі- Березнівській ЦРЛ, ОСОБА_1 написав 04 червня 2021 року у протоколі про адміністративне правопорушення у графі пояснення правопорушника що з протоколом не згідний , на його прохання 2 рази відвезти його на свідоцтво в лікарню відказано.

За результатами допиту свідків свідок ОСОБА_7 , підтвердив у судовому засіданні 07 жовтня 2021 року, що у його присутності ОСОБА_1 двічі звертався до працівників поліції із проханням провести його огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що отримав саме їх відмову.

Ці ж обставини повною мірою було підтверджено і показами свідка ОСОБА_3 , який теж, будучи допитаним у судовому засіданні підтвердив, що бачив і чув, як ОСОБА_1 звертався до працівників поліції із проханням провести його огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак огляд у його присутності проведений так і не був.

Таким чином, єдиний, хто в засіданні стверджував суду про те, що ОСОБА_1 «мав явні: запах алкоголю з рота, тремтіння рук і неадекватну поведінку, … відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння … і жодного разу не підходив і не просив провести його огляд» це лише працівник поліції ОСОБА_6 однак його покази суперечать показам усіх інших свідків і самого ОСОБА_1 як особи, що притягується до відповідальності.

При цьому слід зазначити, що Верховний Суд у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коло воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст. 251 КУпАП працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення. Також слід зауважити, що Верховний Суд у справі №489/4827/16-а (постанова від 15.04.2020р.) зробив остаточний висновок, що і рапорт інспектора не може вважатись об`єктивним доказом порушення, не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки поліцейський у спірних правовідносинах виступає в якості суб`єкта владних повноважень, який зацікавлений у розгляді справи.

Разом із цим, пояснення поліцейських не можуть бути визнані доказами у справі і в силу нормативного обмеження, передбаченого п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

Крім цього, судом у судовому засіданні було переглянуто декілька відеозаписів, що знімалися на місці правопорушення і працівниками поліції, і самим ОСОБА_1 .

Щодо даних відеозаписів то, згідно із п.п. 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 р. № 1026 під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо).

Тим не менш, у протоколі про вчинене ОСОБА_1 правопорушення про застосування працівниками поліції відеозапису взагалі не вказано, прилад, на який він знімався не зазначений теж, самі відеозаписи поліцейських дефрагментовані та із невідомих причин порізані на окремі частини що вцілому дозволяє стороні захисту обґрунтовано стверджувати про недотримання вимог Закону України «Про національну поліцію» та відповідної Інструкції із застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису оскільки відеозапис не є безперервним та декілька разів переривається що вказує на порушення порядку його отримання, і вибірковість відеозапису та впливає на його недопустимість як доказів обвинувачення.

Тим не менш, на кожному із долучених відеозаписів працівників поліції ОСОБА_1 декілька разів виявляв намір і готовність пройти огляд на стан його сп`яніння що у сукупності із відеозаписами самої особи, що притягується до відповідальності і показами свідків доводить, що після першої відмови ОСОБА_1 дійсно сам декілька разів просив забезпечити його огляд відповідно до встановленої законодавством процедури.

Направлення на огляд до закладу охорони здоров`я Березнівської ЦРЛ передбаченого Додатком 1 до Інструкції за № 1452/735 яке і не містить підписів свідків про відмову ОСОБА_1 від його отримання.

За вказаних обставин випливає, що у працівників поліції на момент складання протоколу не було жодних об`єктивних причин, які перешкоджали їм виконати вимоги п. 9 розділу II. Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів Інструкції за № 1452/735 згідно із яким поліцейські повинні забезпечити доставку осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення тому суд має врахувати, що дані приписи, як наказ МВС є обов`язковим саме для працівників поліції були порушені виключно ними.

Більше того, після таких сумнівних і оспорюваних обставин відмови у проведенні медичного огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння сам факт особистого звернення водія до закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення із заявою про його медичний огляд суд вважає належним і допустимим доказом відсутності у ОСОБА_1 і суб`єктивної сторони вчиненого правопорушення.

Натомість у даній справі вбачається, що ОСОБА_1 відразу після реалізації свого права на захист шляхом отримання консультації захисника навпаки вживав усіх можливих на його місці заходів для усунення як своєї можливої протиправної поведінки, так і унеможливлення виникнення будь-яких негативних наслідків тому декілька разів просив працівників поліції провести його огляд, а тому за таких встановлених судом обставин стверджувати про його умисел на вчинення правопорушення у вигляді відмови від проведення огляду на стан сп`яніння підстав немає жодних.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161 заява № 25).

За таких обставин приходить до висновку, що у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 268- 270 , п.1 ч.1 ст. 247 , ч.1 ст. 130 КУпАП,суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на піставі п.1 ч.1 ст. 247 КпАП України за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів через Березнівський районний суд Рівненської області .

Суддя Березнівського районного суду Мельничук Н. В.