Справа №461/315/21
П О С Т А Н О В А

12 серпня 2021 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м.Львова Радченко В.Є., розглянувши заяву судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. про самовідвід

в с т а н о в и в:

11 серпня 2021 року суддя Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. подала заяву про самовідвід від розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Галицького районного суду м.Львова від 09.02.2021 року у справі №461/3151/21 за нововиявленими обставинами.

Заява вмотивована тим, що згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 03.08.2021 року вказана справа передана в її провадження. Вважає, що підстав для передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами у даному випадку відсутні, тому вважає за необхідне заявити самовідвід.

Перевіривши матеріали справи та заяву про самовідвід, суд встановив наступне.

09.02.2021 року суддею Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. розглянуто адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст.472 Митного Кодексу України та його визнано виним у вчиненні данного правопорушення. Накладено стягнення в розмірі 1 075 868,89 грн. штрафу в дохід держави. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №2105/20900/20 від 25.10.2020 року конфіскований в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України 384,20 грн. судового збору.

Відповіднодо ст.19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначаються відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення визначаються Кодексом України про адміністративні правопорушення, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Конституційний суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року дійшов

висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згіднозі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути переглянута лише в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Водночас глава 241 КУпАП передбачає перегляд постанови по справі про адміністративне правопорушення у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Іншого порядку перегляду судових рішень у справах про адміністративне правопорушення, в тому числі шляхом їх перегляду за нововиявленими обставинами чинний КУпАП не передбачає.

При цьому норми КПК України не можуть бути застосовані за аналогією закону, оскільки регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і не поширюють свою дію на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

Отже, місцевий загальний суд не наділений повноваженнями щодо перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, а пов`язані зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення». Зокрема ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ в тому числі на порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині несправедливості провадження та свавільності судових рішень, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст.6 Конвенції до їх заяв не застосовні, бо провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п.п.17,22,29); «Лучанінова проти України» (п.п.38,39,40); «Гурепка проти України» (п.п.53,55).

Тобто, у наведених справах відсутні висновки про можливість застосування процедури перегляду постанов у справах про адміністративні правопорушення за правилами кримінального процесуального закону, а зазначається лише про поширення встановлених Конвенцією загальних гарантій щодо осіб під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Слід відмітити, що у справі «Гурепка проти України» ЄСПЛ прийшов до висновку про порушення ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції з огляду на те, що КУпАП (в редакції станом на 1998 рік) передбачав, що процедура перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення могла бути ініційована лише прокурором або головою вищестоячого суду. Така процедура не була доступна стороні та не залежала від його волі і аргументів, а тому не була достатньо ефективним засобом захисту для цілей Конвенції (п.60 рішення ЄСПЛ).

На даний час КУпАП надає стороні можливість оскаржити в апеляційному порядку постанову у справі про адміністративне правопорушення, що є справедливим і повністю відповідає ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції щодо права кожного, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним.

Враховуючи викладене, постанова Галицького районного суду м.Львова від 09.02.2021 року не може бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами.

Тому заява про перегляд постанови Галицького районного судум.Львова від 09.02.2021 року у справі №461/315/21 за нововиявленими обставинами не повинна передаватись на авторозподіл з дотриманням вимог КПК України. Така заява обґрунтовано передана судді Мисько Х.М., яка винесла постанову від 09.02.2021 року, в порядку виконання. За таких обставин заява про самовідвід є необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.М. про самовідвід - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Радченко В.Є.