Провадження № 3/201/5543/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 січня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батуєв О.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм ТОВ «Ігрек», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою взводу 1 роти 3 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області складений протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 693625 від 02 грудня 2020 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 02 грудня 2020 року о 07 год. 40 хв. в м.Дніпро на Набережній Перемоги, 38 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLVO В7 RLE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті № 107 понад встановлену кількість передбачену технічними характеристиками транспортного засобу, а саме перевозив 72 пасажира, тобто на 32 пасажира більше, чим порушив вимоги п.п. 9 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини справи, але свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що на зупинці зайшли люди, а коли він повідомив, що можна їхати лише по кількості місць для сидіння, але ті виходити відмовилися, мотивуючи це тим, що вони спізнюються на роботу.

Дослідивши докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням в сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України № 530-IX від 17 березня 2020 року із подальшими змінами і доповненнями), яка передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Суд звертає увагу на те, що диспозиція зазначеної статті є бланкетною і лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших норм права чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб, передбачених в умовах карантину. Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст. Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

Зокрема, конкретизований зміст зазначеного правопорушення розкривається у постанові Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 р. «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», за п.п. 9 п. 10 якої на території України на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

При цьому, за вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Також відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З тлумачення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод викладених в рішеннях ЄСПЛ вбачається, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У відповідності до ст. 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

ЄСПЛ у справах «Малофєєв проти Росії» та «Карелін проти Росії», сформулював позиції, за якою у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Отже в такому разі справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Отже, винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом, а усі сумніви тлумачиться на користь особи. Таким чином, суд зобов`язаний дослідити усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

У даному випадку в протоколі про адміністративне правопорушення викладена фабула: «перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті понад встановлену кількість, передбачену технічними характеристиками транспортного засобу», втім вона не є тотожною «перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб» та є самостійним видом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП, яке передбачає відповідальність за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. При цьому, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-2 КУпАП не віднесений до компетенції суду.

Суд не має права самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення а також визначати інші правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, які можливо були порушені ОСОБА_1 , і обмежений оцінкою доведеності порушень, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, та їх правовою кваліфікацією.

Оскільки викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України № 530-IX від 17 березня 2020 року із подальшими змінами і доповненнями), провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутності в його діях, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Також протокол про адміністративне правопорушення не містить жодних відомостей щодо свідків, які б могли підтвердити наявність чи відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення.

Також суд констатує, що з матеріалів адміністративної справи та з відеозапису неможливо зробити однозначний висновок про кількість пасажирів у транспортному засобі, які перебували у ньому 02 грудня 2020 року о 07 год. 40 хв. (з переглянутого відеозапису в автобусі вбачається 25 пасажирів, а не 72 пасажири), та про його технічні характеристики, зокрема про дозволену кількість їх перевезення, оскільки технічна документація на транспортний засіб до матеріалів справи посадовою особою УПП в Дніпропетровській області не долучена.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя О.В. Батуєв