Справа № 451/1603/18
Провадження № 3-в/451/4/21
ПОСТАНОВА

іменем України

17 листопада 2021 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Патинок О.П.

секретар судового засідання Федорук І.Б..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Радехівського районного суду Львівської області подання старшого інспектора Червоноградського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Грицик Г. про вирішення питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Радехівського районного суду Львівської області від 28.12.2018 року відносно ОСОБА_1 за ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення, -

в с т а н о в и в:

Червоноградський районний сектор філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з поданням для вирішення питання про давність виконання судового рішення, а саме постанови Радехівського районного суду Львівської області від 28.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.183-1 КУпАП. В обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Радехівського районного суду Львівської області від 28.12.2018 року за ст.183-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин. Постанова набрала законної сили 08.01.2019 року.

ОСОБА_1 узятий на облік Червоноградського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області 24.01.2019 р. та неодноразово викликався до Червоноградського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, а саме - 01.02.2019 р., 12.02.2019 р., однак у пробацію не з`являється, за зареєстрованим місцем проживання не проживає, фактичне місце проживання такого встановити не вдалося за можливе, подання державного виконавця про оголошення ОСОБА_1 в розшук судом повернуто у зв`язку із не усунутими недоліками в поданні. З огляду на вказане, з посиланням на ст. 80 КК України та аналогію закону, враховуючи, що постанова суду не виконана впродовж більше двох років з дня набрання такою законної сили, представник органу пробації просить подання задовольнити.

Представник Червоноградського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Грицик Г. в судовому засіданні подання підтримала та просить його задовольнити.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи своєчасно і належним чином повідомлявся, причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши думку представника пробації, перевіривши матеріали додані до подання та особову справу № 1/2019 року, вважаю, що у його задоволенні слід відмовити з таких підстав.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 28.12.2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком на 120 годин.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 12.10.2020 р. в поданні начальника Радехівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області про вирішення питання пов`язаного з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП - відмовлено.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 02.03.2021 року матеріали подання Радехівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) про розшук боржника ОСОБА_1 повернуто. Роз`яснено державному виконавцю, що повернення подання не перешкоджає повторному зверненню із таким до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є: обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу про адміністративні правопорушення та інших законів України.

Згідно зі ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Положеннями КУпАП передбачено, що орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, може припинити її виконання, при цьому звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення не передбачено.

Визначений у ч. 1 ст. 303 КУпАП строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень загальний і не залежить від виду стягнення, яке було призначено правопорушнику. Сутність строку давності виконання відповідних постанов полягає в тому, що він є граничним періодом у часі, протягом якого мають бути вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання стягнення.

Перебіг строку давності постанови суду розпочинається від моменту звернення її до виконання. Постанова вважається звернутою до виконання, коли орган, який її виніс, вручає або надсилає її копію відповідній особі або надсилає органу, уповноваженому безпосередньо її виконувати. Таким чином, своєчасне направлення постанови для виконання (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) визнається єдиним юридичним фактом, що має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови.

Законом визначений чіткий перелік випадків, у разі настання яких, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, а саме: видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Щодо застосування ст. 80 КК України суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 303 КУпАП не підлягають виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення, якщо їх не звернуто до виконання протягом 3 місяців з дня винесення.

Стаття 80 КК України (за аналогією) передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Відповідно до ч.3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 103 частини першої цієї статті, подвоюються.

Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 був визнаний за постановою суду від 28.12.2018 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин.

З даних АСДС «Д-3» вказана постанова набрала законної сили 08.01.2019 року.

З повідомлення органу пробації вбачається, що вказана постанова прийнята до виконання 24.01.2019.

Наразі ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт на строк сто двадцять годин не виконав, що може свідчити про ухилення або злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення.

Сам факт того, що порушник ухиляється від виконання адміністративного стягнення, не є підставою звернення до суду з поданням щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови, оскільки звернення до суду з вказаним поданням знаходиться в причинному зв`язку з наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду.

Підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду є обставини, що роблять виконання судового рішення взагалі неможливим, до таких обставин неможливо віднести ухиляння порушника від виконання адміністративного стягнення, перебування його на лікарняному, оскільки неможливість відбування адміністративного стягнення у зв`язку із хворобою може бути тимчасовою та/або з метою ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Норми КПК України можуть бути застосовані до провадження у справі про адміністративне правопорушення за аналогією, якщо нормами КУпАП не врегульовано процесуальні правовідносини.

Що стосується норм КК України, то такі не підлягають застосуванню за аналогією з іншими галузями права, що чітко передбачено ч.4 ст.3 КК України.

Відповідно до ст. 325-4 КУпАП у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності. У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Передбачені ст. 325-4 КУпАП заходи органом пробації не вживалися, тому вирішувати питання звільнення особи від відбування адміністративного стягнення передчасно.

Викладені у поданні доводи щодо неодноразового звернення органу пробації та виконавчої служби до суду з поданнями про вирішення питання, пов`язаного з виконанням постанови, зокрема про оголошення розшуку боржника, які були повернуті судом без вирішення по суті, а також у зв`язку з відмовою у їх задоволенні, не є правовою підставою для звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення, оскільки в постановах Радехівського районного суду Львівської області зазначалися підстави повернення такого, які органом пробації та державним виконавцем усунуті не були.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає, а матеріали особової справи підлягають поверненню до органу пробації для подальшого виконання постанови суду.

Щодо можливості оскарження постанови суду, прийнятої в порядку виконання постанов про накладення адміністративних стягнень, то суд керується Рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року №2-рп/2015 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення у взаємозв`язку з положеннями пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України, яке є обов`язковим до виконання на території України.

Згідно з вказаним рішенням, положення частини другої статті 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.

Таким чином, прийнята у даній справі постанова в порядку виконання постанов про накладення адміністративних стягнень оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 245, 304, 321-1 КУпАП, суд -

постановив:

У задоволенні подання старшого інспектора Червоноградського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області Грицик Г. про вирішення питання про звільнення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Радехівського районного суду Львівської області від 28.12.2018 року відносно ОСОБА_1 за ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення - відмовити.

Постанова оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

СуддяО. П. Патинок