Номер провадження: 33/813/1246/21
Головуючий у першій інстанції Гаєва Л.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2021 року,відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.6 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 25 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 гривні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та провадження у даній справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що судом неповно досліджені докази, а також доказам дана неналежна оцінка. А саме, поліцією було порушено Інструкцію «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння…» оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд саме за допомогою пристрою «Драгер», проте співробітники поліції не запропонували пройти огляд в медичній установі, в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження такого огляду.

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено які пункти правил дорожнього руху було порушено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

В судове засідання, яке було призначено на 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с.22).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 504982 від 01 серпня 2021 року, ОСОБА_1 01 серпня 2021 року, о 14 годині 30 хвилин, в акваторії Чорного моря м. Одеси керував плав засобом типу баркас бортовий номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Вина ОСОБА_1 підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 504982 від 01 серпня 2021 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відеозаписом з місця події. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписав його та проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. Вину свою визнав. Будь-яких зауважень щодо їх змісту чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер» відмовився, а також відмовився від медичного обстеження у медичному закладі.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у присутності двох свідків від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер» відмовився, а також відмовився від медичного обстеження у медичному закладі та визнав те, що вживав алкоголь.

З відеозапису з місця події також вбачається, що ОСОБА_1 визнав те, що вживав алкогольні напої, а саме пиво.

За таких підстав доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення є безпідставні та не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Диспозиція ч. 6 ст. 130 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за дії, передбачені частиною п`ятою цієї статті, вчинені особами, які не мають права керування річковими, морськими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами.

Отже, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 6 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд саме за допомогою пристрою «Драгер», проте співробітники поліції не запропонували йому пройти огляд в медичній установі та в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження такого огляду апеляційним судом оцінюється критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення, що ОСОБА_1 вину свою визнав та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння приладом «Драгер», а також від медичного обстеження у медичному закладі у присутності двох свідків.

Крім того, в матеріалах справи міститься квитанція № 0.0..1 від 11 жовтня 2021 року про сплату адміністративного штрафу по справі № 522/16493/21 у розмірі 25 500,00 грн.

За таких обставин доводи апелянта є неспроможними та не підлягають до задоволення.

Вина ОСОБА_1 підтверджується вищезазначеними матеріалами справи в їх сукупності та взаємозв`язку, а тому доводи апеляційної скарги суд сприймає критично, як намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене.

Стягнення на ОСОБА_1 накладено відповідно до вимог ст. 33 КУпАП у межах, установлених ч.6 ст. 130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника, які зазначені у адміністративному протоколі, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева