Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Зав`язуна С.М.,

за участю: секретаря Гонгало Н.В.,

захисника Костюка С.М.,

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно постанови суду, 15.08.2020, о 22 год 13 хв, ОСОБА_1 , у м. Житомирі по вул. Монтана, 23, керував транспортним засобом Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю із порожнини рота, тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, як незаконну, та прийняти нову, якою провадження у справі закрити. При цьому, зазначає, що судом першої інстанції проведено судовий розгляд без його участі чим порушено вимоги ст.268 КУпАП та його право на захист. Наголошує, що висновки суду про його винність базуються на припущеннях, судове рішення не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки в ньому не вказано саме від якого огляду він відмовився, не зазначено відповідного порядку проходження який йому було запропоновано, не вказаний технічний запис, яким здійснено відеозапис подій, не визначено порядок сплати штрафу, відсутні правові наслідки не виконання адміністративного стягнення, як і відсутня інформація щодо вилучених у нього посвідчення водія. Наголошує, що є незрозумілим в чому саме його визнано винним, чи в керуванні з ознаками алкогольного сп`яніння, чи за фактом відмови від проходження огляду. Також, наголошує, що наявні в матеріалах письмові докази, зокрема, протокол є не відповідним ст.256 КУпАП, письмові пояснення свідків є недопустимими доказами, оскільки ці свідки безпосередньо не допитувались судом, а зазначення судом «інших матеріалів справи» є незрозумілим. Вважає, що працівниками поліції порушено процедуру порядку огляду водія на стан сп`яніння, при цьому від проходження на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся, а відмовився лише на огляд на місці зупинки за допомогою пристрою «Драгер», хоча в подальшому вимагав від працівників поліції провести огляд у відповідному медичному закладі. Зазначає, що в матеріалах справи відсутнє відповідне письмове направлення його на огляд у медичний заклад. Наголошує, що поліцейськими в порушення вимог КУпАП у нього не вилучалось посвідчення водія, як і не відсторонено його від керування автотранспортним засобом. Також, вважає, що судом застосовано закон, що не діяв на час винесення постанови щодо нього, оскільки на момент розгляду протоколу інкриміноване йому діяння вже не було адміністративним правопорушенням.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника в підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, за положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положення ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вказаних вимог закону, суд першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, не дотримався.

При цьому, як вбачається з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядком).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

За ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно з ч.3 цієї статті у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п.7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.

Як визначено п.3 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. А згідно п.8 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався як на докази протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 290635 від 15.08.2020 (а.с.1); пояснення свідків (а.с.2, 3); рапорт поліцейського (а.с.4) та інші матеріалами справи.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд справи без участі ОСОБА_1 та без безпосереднього опитування свідків, був позбавлений можливості належно перевірити пояснення останнього, безпосередньо не дослідив відповідні докази на його захист, та без належного аналізу та оцінки таких доказів у їх сукупності, допустив однобічність та неповноту судового розгляду справи.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , зазначив, що він дійсно 15.08.2020, о 22 год 13 хв, у м. Житомирі по вул. Монтана, 23, керував транспортним засобом Opel Combo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції, за порушення ПДР України, а саме проїзд на заборонений сигнал світлофора. Після огляду його посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, працівники поліції склали відповідну постанову, в подальшому, зазначили, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, працівники поліції пропонували йому провести його огляд на місці зупинки автомобіля спеціальним приладом «Драгер», від чого він відмовився, однак провести цей огляд у відповідному медичному закладі йому ніхто не пропонував. Свідки, які були присутні при складанні протоколу відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП, також можуть засвідчити той факт, що йому поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння виключно за допомогою спеціального приладу «Драгер», від чого він відмовився. Поліцейським були внесені в протокол неправдиві дані щодо наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння. В нього не могло бути запаху алкоголю з порожнини рота, оскільки не вживав алкоголь, при цьому, він нормально рухався, а почервоніння обличчя було складно розгледіти в темну пору. Крім того, звернув увагу, що уривки запису з відеокамери поліцейського не відображають реальних і в повній мірі обставин події. Він згоден був пройти відповідний огляд в медичному закладі.

Зазначені пояснення ОСОБА_1 , в ході апеляційної апеляційного провадження матеріалами справи не спростовано.

Так, із наявного в справі відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який не є безперервним, фактично складається з неякісних (погане освітлення учасників події, нечіткий звук) фрагментів та наданий як доказ вини ОСОБА_1 , не вбачається конкретного фіксування відмови останнім від проходження огляду на стан сп`яніння, а так само і роз`яснення йому наслідків такої відмови. Навпаки, з цього відеозапису вбачається, що працівниками поліції в порушення вимог ч.3 ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку, не запропоновано ОСОБА_1 , який відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, провести огляд у відповідного закладі охорони здоров`я.

При цьому, у відповідності до п.8 Порядку, лише в разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 290635 від 15.08.2020 (а.с.1) відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, в розумінні статті 251 КУпАП, не може підтверджувати вчинення останнім правопорушення, оскільки факт його складення, в порушення зазначених вимог ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку, мало здійснюватися у відповідному процесуальному порядку (відмова від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, відмова від огляду у відповідного закладі охорони здоров`я, та за таких умов складання протоколу). Тобто, протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції в порушення вимог ст.266 КУпАП, Інструкції та Порядку, не може бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

При цьому, допитані в судовому засіданні апеляційного суду, свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , пояснили, що були запрошені працівником поліції як свідки під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 , який при них відмовився проходити огляд на стан сп`яніння виключно на місці його зупинки за допомогою приладу «Драгер», при цьому, поліцейськими дійсно не було запропоновано останньому провести цей огляд у відповідному медичному закладі. Бланки письмових пояснень були вже заповнені та ними підписані на прохання працівників поліції.

Наведені свідками показання, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а саме у відеозапису з нагрудної камери поліцейського (а.с.5)

Таким чином, наявні в справі письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суперечать даним зафіксованим у режимі відеоконференції та не підтверджені безпосередньо свідками в судовому засіданні апеляційного суду, а тому як докази у справі щодо їх достовірності викликають сумнів.

За таких обставин, інші докази, зокрема, рапорт працівника поліції, при встановленні наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, правового значення не мають.

Інші належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, вирішуючи справу, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, викладені в оскарженій постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Отже, сукупністю досліджених доказів в справі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП поза розумним сумнівом, оскаржена постанова суду першої інстанції є необґрунтованою.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.62 Конституції України про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського

апеляційного суду С.М. Зав`язун