Справа 362/4915/21
Провадження 3/362/2092/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2021 року місто Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області адміністративні матеріали, що надійшли від сектору поліцейської діяльності (смт. Калинівка) Фастівського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 185, ст. 173 КУпАП

встановив:

Відповідно до протоколу серія ВАБ № 554891 від 10.09.2021 ОСОБА_1 10.09.2021 о 21:20 год. у смт. Калинівка Фастівського району Київської області по вул. Залізнична, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, виражався нецензурною лайкою в бік перехожих громадян, чим принижував людську гідність та громадську мораль і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. З цих підстав ОСОБА_1 поставлено у провину порушення громадського порядку і спокою громадян та скоєння ним адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 173 КУпАП.

Крім того відповідно до протоколу серія ВАБ № 554792 від 10.09.2021 ОСОБА_1 у вищезазначеному місці і час, поблизу магазину «Лакомка» з явними ознаками алкогольного сп`яніння виражався нецензурною лайкою в бік громадян, на законну вимогу працівника поліції ОСОБА_2 припинити адміністративне правопорушення та хуліганські дії не відреагував, натомість висловлювався в грубій формі щодо поліцейських, погрожував фізичною розправою. З цих підстав ОСОБА_1 поставлено у провину непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків та скоєння ним адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 185 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечив винуватість в інкримінованих йому правопорушеннях, вказав що протиправних дій не вчиняв. Пояснив, що перебував у продуктовому магазині і коли вийшов звідти помітив, як до його товариша, з яким приїхав, підійшли працівники поліції і звинувачували у якихось діях. Він поцікавився у поліцейських що сталося. У відповідь вони почали наносити йому тілесні ушкодження, звалили на землю, наділи кайданки. Наголосив, що не лаявся, не кривдив нікого. Потім його відвели у відділення поліції, він подзвонив звідти родичам. Його відпустили та вручили відповідні копії протоколів. Вважає, що працівники поліції діяли незаконно і по даному факту звернувся до правоохоронних органів, зараз розпочато службове розслідування. На підтвердження цього факту подав до суду підтверджуючі документи: копію адвокатського запиту № 2021/09/22 від 22.09.2021 та копію відповіді начальника сектору поліцейської діяльності (смт. Калинівка) Фастівського РУП ГУНП в Київській області О. Кучера на вказаний адвокатський запит.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Сабіщенко О.В. (договір про надання правової № 2021-09-14 від 14.09.2021) вказала, що вказані адміністративні матеріали складено з грубими порушеннями процедури їх складання, зокрема при складані протоколу працівниками поліції не роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАп, суть адміністративних правопорушень не відповідає дійсності. На її думку, складені працівниками поліції протоколи про адміністративні правопорушення щодо її підзахисного є недопустимим доказом з огляду на, серед іншого, загальновизнану доктрину «плодів отруєного дерева» тому, що отримані ОСОБА_1 їх примірники не містять інформації, яка міститься у наявних при матеріалах справ примірниках, зокрема щодо свідків події правопорушення. Вказала що вказаними правопорушеннями відповідно до протоколів шкоду не заподіяно, разом з тим працівник поліції ОСОБА_3 визнаний потерпілим. Також наголосила суду, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення за ст. 173 КУпАП є «громадське місце», однак місцем вчинення вказаного правопорушення є вул. Залізнична, що не підпадає під визначення громадського місця.

Вказала на невідповідність викладення у вказаних протоколах диспозиції статей, які інкриміновано ОСОБА_1 їх диспозиціям, які містяться у КУпАП. Вважає, що дані справи підлягають закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. При цьому долучила флеш-носій, де зображено обставини затримання ОСОБА_1 працівниками поліції.

За клопотанням представника ОСОБА_1 у судове засідання викликався інспектор поліції Пархоменко В.Л., який оформляв протоколи, а також свідки події, які зазначені у вказаних протоколах. До суду вказані особи не з`явилися з невідомих для суду причин.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про таке.

За правилами ст. 7 КУпAП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з aдміністративним прaвопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про aдміністративні прaвопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП суд встановив таке.

Диспозиція ст.173 КУпАП передбачає, що дрібним хуліганством є нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

З об`єктивної сторони хуліганство характеризується порушенням громадського порядку, а з суб`єктивної-умисною винною та з мотивом явної неповаги до суспільства.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є місце його скоєння, а саме - громадське місце, яке дістало законодавче визначення як частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу (ст. 1 Закон України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення»).

Статтею 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

У відповідності до п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку, чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Суд зауважує, що при складанні працівниками поліції вищезазначених адміністративних матеріалів не встановлено всіх складових даних видів правопорушень з урахуванням всіх вказаних тверджень захисту.

Також суд констатує, що дані протоколи було оформлено з грубим порушенням процедури їх складання з огляду та таке.

Пункті 7 розділу 2 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 передбачено, що не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, стосовно якої його складено.

Відповідно до ст. 254 КУпАП передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55 затверджено Національний стандарт України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, яким передбачені вимоги до засвідчення копій документів. Так, копія - це точне відтворення чого-небудь, що цілком відповідає оригіналові.

Суду надано копії протоколів, які були вручені ОСОБА_1 уповноваженими на те особами під розписку після їх оформлення, і встановлено, що зміст цих протоколів не відповідає змісту протоколів, які наявні при адміністративних матеріалах, які надійшли до суду. Так, розбіжності полягають у тому, що свідки події: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наявні у протоколах, які надійшли до суду, однак ці дані взагалі відсутні у протоколах, які отримав ОСОБА_1 після їх складання. Також суд встановив, що дані про цих свідків зазначено іншим почерком.

Отже, суд погоджується з грубим порушенням процедури оформлення цього протоколу, водночас не бере до уваги твердження захисту щодо необхідності визнання протоколів недопустимим доказом, з огляду на положення ст. 251 КУпАП, де зазначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення <…>. Отже, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, як документ, не є доказом у розумінні КУпАП.

Також суд враховує наявність інших порушень при складанні цих протоколів працівниками поліції, на які вказували ОСОБА_1 та його представники, зауважуючи, що лише у сукупності із вищезазначеними порушеннями наявні підстави для задоволення клопотання останніх.

У ході судового розгляду судом вивчено та досліджено наданий стороною захисту відеодоказ, де відображено факт затримання ОСОБА_6 працівниками поліції із застосуванням до нього кайданків, звідти вбачається зухвала поведінка учасників події.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 Рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року та інші), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Також, суд виходить з того, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини санкція, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпAП, за характером і наслідками фактично є кримінальною, а тому під час доведення винуватості у цій категорії справ належить застосовувати стандарт доведення «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey», пункт 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Ст. 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зважаючи на викладене, дослідивши усі наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до висновку про недоведеність у даному випадку вини ОСОБА_1 у вчиненні aдміністративних прaвопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП, за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про пpитягнення до aдміністративної вiдповідальності на підставі п. 1 ч. 1 cт. 247 КУпAП за вiдсутністю подiї та cкладу aдміністративного прaвопорушення.

Керуючись ст. ст. 7, 36, 221, 245, 247, 251-252, 266, 283-284, 294 КУпАП, суд

постановив:

Об`єднати в одне провадження справи за № 362/4915/21 (провадження № 3/362/2092/21), № 362/4920/21 (провадження № 362/2095/21) відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173 та ст. 185 КУпАП, присвоїти об`єднаній справі № 362/4915/21, провадження № 3/362/2092/21.

Зaкpити пpовадження у справі про aдміністративне пpавопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. ст. 173, 185 КУпAП у зв`язку з вiдсутністю cкладу aдміністративного прaвопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.М. Дорошенко