Дата документу 28.07.2021
Справа № 937/4429/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Міщенко Т.М., розглянувши адміністративні матеріали, що надійшли з Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , непрацюючого,

за ст.173-2 ч. 1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

02 травня 2021 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання, а саме в буд. АДРЕСА_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 .

Крім того, 18 червня 2021 року о 00 год. 20 хв., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй співмешканці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

В судове засідання, призначене на 28 липня 2021 року на 09 год. 30 хв., ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки ОСОБА_1 не повідомляв, жодних клопотань від нього не надходило.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 , суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі "Надточій проти України" Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи відносно нього в суді, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань не направляв, а отже ОСОБА_1 знав про судове провадження відносно нього, однак ним не цікавився, жодних заходів, направлених на обізнаність щодо стану відомого йому судового провадження не вчиняв, а отже не добросовісно користувався належними йому процесуальними правами та не виконував належним чином процесуальні обов`язки, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.

Факт скоєння правопорушень підтверджується матеріалами справ: протоколами про адміністративне правопорушення серій ВАБ № 029268 від 02.05.2021 та ВАБ № 031265, рапортами співробітників Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області від 02.05.2021 та 18.06.2021, протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.05.2021 та 18.06.2021, формами оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, копією термінового заборонного припису стосовно кривдника, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 , її матері ОСОБА_3 , правопорушника ОСОБА_1 , а також іншими документами в матеріалах справи.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, згідно якої передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

При визначенні виду й міри адміністративного стягнення, згідно ст. 33 КУпАП враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень, справа про які розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне порушення з числа вчинених.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність об`єднання в одне провадження адміністративних матеріалів № 937/4429/21 (провадження № 3/937/1626/21) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та № 937/5939/21 (провадження № 3/937/2105/21) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номеру 937/4429/21 та розглядати вказані справи одночасно.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, особу правопорушника, інші обставини в справі, вважаю необхідним призначити йому адміністративне покарання в рамках санкції статті у вигляді 40 годин громадських робіт.

Крім того, на підставі ст. 40? КУпАП України з правопорушника також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 40? , 173-2 ч.1, 283, 284, 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Об`єднати в одне провадження адміністративні матеріали за № 937/4429/21 (провадження № 3/937/1626/21) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та № 937/5939/21 (провадження № 3/937/2105/21) щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номеру 937/4429/21.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді 40 (сорока) годин громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн в дохід держави.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 місяці.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд в продовж 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя: