ПОСТАНОВА

іменем України

19 листопада 2021 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Лесика С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого водієм ТОВ «Прогрес», за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18№457064 від 07 липня 2021 року, складеного поліцейським з РПП СПД №1 (смт. Локачі) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Шевчуком О.А., вбачається, що 07 липня 2021 року о 16 год 35 хв на автодорозі Р-15 Ковель-Жовква, на 44 км, ОСОБА_1 , керуючи мопедом SABUR ZS50F, без номерів, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку проводився у Нововолинській міській лікарні, що підтверджується висновком на стан сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, суду пояснив, що за станом здоров`я не вживає алкогольних напоїв, на підтвердження чого надав суду медичну книжку стаціонарного хворого на своє ім`я та консультативний висновок про його стан здоров`я. Зазначив, що у вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення час він дійсно керував вказаним мопедом, без захисного шолому, та рухався з пасажиром ОСОБА_2 . На вимогу працівників поліції він зупинив рух транспортного засобу. На неодноразові вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, алкотест показував що він тверезий. Тоді йому запропонували їхати в м.Нововолинськ в лікарню, проти чого він не став заперечувати, оскільки впевнений у тому, що алкоголю не вживав та не хотів мати проблем з поліцією. По дорозі йому пропонували скласти протокол про відмову в проходженні обстеження, на що він не погодився. Коли його через доволі значний проміжок часу доставили в лікарню, він неодноразово проходив тест на Драгері, однак результат обстеження не показав стану сп`яніння. На вимогу здати аналіз крові йому неодноразово було відмовлено. Через деякий час йому після чергової спроби пройти тест показали результат 1,2 проміллє. З такими показаннями приладу не був згідний, однак його ніхто не хотів слухати.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малафєєва проти Росії» («Malafeyeva vs Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin vs. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. В даній справі особа, яка склала протокол самоусунулась від процесу доказування, а зібрані у справі докази не відповідають вимогам закону та/або не можуть бути визнані судом належними і допустимими з підстав, викладених нижче вище.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У зв`язку з цим суд провів розгляд справи за наявними матеріалами справи та прийшов до наступних висновків.

Згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ст.266 КУпАП, а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, № 1103 від 17 грудня 2008 року, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Такий огляд може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом, або лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно ч.2 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно ч.3 ст.266 КУпАП, у разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється. Аналогічні вимоги закріплені також у нормах Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р., № 1452/735.

Отже, у відповідності до ч.3 ст.266 КУпАП, в разі незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду, проведеного працівником поліції, останній зобов`язаний був направити його для проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Матеріали справи не містять відомостей про результати його обстеження працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу, хоча таке обстеження відповідно до закону вимагається, і це зафіксовано на відеозаписі, наданому поліцією.

Витребуване судом за клопотанням сторони захисту з Нововолинської ЦМЛ направлення було виписане поліцейським о 17 год 55 хв., хоча сама подія мала місце о 16 год 35 хв. Даних про те, де весь цей проміжок часу перебував фактично затриманий ОСОБА_1 та які дії по відношення до нього вчиняли працівники поліції, в матеріалах справи не має.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього долучено матеріали, однак не вказано які саме та їх перелік.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення. У відповідності до п.2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі - Інструкція), з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції передбачено застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. У відповідності до п.5 розділу ІІ вказаної Інструкції, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі, тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Проходження водієм огляду на стан сп`яніння за своєю суттю є частиною (етапом) провадження справи про вчинення адміністративного правопорушення, порядок проведення якого чітко визначений законодавством. У зв`язку з цим, в разі застосування поліцейськими відеозапису, вказаний етап провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен бути зафіксованим даним відеозаписом. Тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, в судовому засіданні був досліджений відеозапис, що знаходиться в матеріалах справи. При цьому суд звертає увагу на недопустимість цього відеозапису, як доказ винуватості ОСОБА_1 оскільки про диск з відеозаписом відсутні відомості у протоколі про адміністративне правопорушення.

Під час відтворення та огляду в судовому засіданні відеозапису встановлено, що він не містить жодних відомостей про результати проведення огляду водія на місці зупинки транспортного засобу.

Окрім цього, на підтвердження невинуватості ОСОБА_1 на дослідженому судом відеозаписі з оптичного диска, окрім вже зазначеного судом, вбачається майже двохгодинна перерва у відеозаписі, хоча весь цей час ОСОБА_1 знаходився в автомобілі поліції. У приміщенні Нововолинської ЦМЛ, куди його було доставлено, він неодноразово проходив огляд на стан сп`яніння, ці результати не були оприлюднені чи зафіксовані ні на відеозаписі, ні в акті медичного обстеження. Також встановлено, що обстеження було обмежене лише приладом Драгер, інші вимоги щодо обстеження водія були недотримані (хоча в Акті обстеження відображені), а результати того обстеження, коли прилад показав 1,2 промілле, суд ставить під сумнів, оскільки екран приладу на деякий час вибув з поля зору відеокамери, після чого було показано його показання. На неодноразові вимоги взяти в нього аналіз корові на вміст алкоголю, йому було відмовлено.

Окрім цього, звертаю увагу також на ту обставину, що з часу зупинки транспортного засобу до моменту обстеження водія сплив визначений законом двохгодинний термін.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дія вказаних презумпцій рівнозначно поширюється також на процес доказування у справах про адміністративні правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягуються до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правова позиція КАС ВС у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, є недоведеним.

Розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про притягнення його до відповідальності не знайшли свого підтвердження та не доводяться належними та допустимими доказами, а процедура встановлення ознак адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відбулась із порушеннями вимог ст.266 КУпАП.

Згідно ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

І з цих же підстав, передбачених ч.5 ст.266 КУпАП, суд визнає недопустимими у справі докази щодо отримання поліцейським результатів огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в Нововолинській ЦМЛ. За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Отже, оскільки матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вважаю, що провадження у справі, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, підлягає закриттю за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

постановив:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом десяти діб з дня її винесення.

Суддя/-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду Волинської області Олександр ЛЯЩЕНКО