Справа № 357/5814/21 Головуючий 1 інстанція- Буцмак Ю.Є.
Провадження № 33/824/3622/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 серпня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Савченка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правовопрушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2021 року, якою

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

мешкає:

АДРЕСА_1 ,

працюючого директором ТОВ «Агробуд-Постач»,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,-

в с т а н о в и в:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 454 гривні.

Відповідно до вказаної постанови 31 травня 2021 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 на вул.Турчанінова 16 у м.Біла Церква керував транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820», а також від проходження такого огляду в медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити, посилаючись на незаконність та необгрунтованість постанови.

Скарга мотивована тим, що 31 травня 2021 року близько 10 години він перебував у своєму автомобілі «Nissan» р.н. НОМЕР_1 , двигун був виключений і рух він не здійснював

- 2 -

коли до нього підійшли працівники поліції і безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, від чого він відмовився і вони склали протокол. Свідків залучено не було, відеофіксація не проводилася. Вважає, що оскільки він не керував автомобілем, то у його діях відсутній склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Всупереч ст.245 КУпАП суд не взяв до уваги його покази, що при складанні поліцейським протоколу порушено вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року. Зокрема порушено пункти 4, 10 та 12 Інструкції щодо виявлення ознак сп`яніння, направлення на огляд до медичного закладу та оформлення результатів огляду. Поліцейськими не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, згідно п.5 розділу II якої, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення. Із фрагменту відеозапису тривалістю 16 секунд неможливо встановити чи керував він транспортним засобом, а його не попереджали про відеофіксацію. Поліцейським не було встановлено факт керування ним транспортним засобом. У справі наявна розписка гр. ОСОБА_2 , про те, що останні зобов`язується доставити автомобіль до місця його проживання, однак його не відстороняли від керування і він сам поїхав додому. Вважає, що з урахуванням положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь. Окрім того, копія постанови йому не вручена у день розгляду.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 подану ним апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати постанову суду як незаконну.

Вислухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову без змін з таких підстав.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст.130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

- 3 -

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який 31 травня 2021 року о 10 годині 50 хв. на вул.Турчанінова 16 у м.Біла Церква керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівника поліції відмовився.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 511490 від 31 травня 2021 року, відповідно до якого 31 травня 2021 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 на вул.Турчанінова 16 у м.Біла Церква керував транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля за допомогою спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820», а також від проходження такого огляду в медичному закладі відмовився;

- у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 131475 від 31 травня 2021 року, відповідно до якої 31 травня 2021 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 на вул.Турчанінова у м.Біла Церква керував транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі та не пред`явив посвідчення водія, чим вчинив правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 250 грн.;

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника Управління патрульної поліції ГУНП в Київській області, що здійснював 31 травня 2021 року

- 4 -

оформлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , де також зафіксована відмова останнього від проходження огляду на стан сп`яніння як за допомогою спеціального технічного пристрою, так і в медичному закладі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, виявлені працівниками поліції 31 травня 2021 року у ОСОБА_1 в розумінні п.2, 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , який у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначив, що ознайомлений.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, грунтується на наявних у провадженні доказах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 31 травня 2021 року близько 10 години він перебував у своєму автомобілі «Nissan» і рух не здійснював, коли до нього підійшли працівники поліції і безпідставно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, а тому з огляду на відсутність доказів керування ним транспортним засобом у його діях відсутній склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Такі доводи ОСОБА_1 спростовуються як протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 511490 від 31 травня 2021 року, відповідно до якого 31 травня 2021 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 на вул.Турчанінова 16 у м.Біла Церква керував транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а також постановою пронакладення адміністративного стягненнясерії БАВ № 131475 від31 травня 2021 року, відповідно доякої 31 травня 2021 року о 10 год. 50 хв. ОСОБА_1 на вул.Турчанінова у м.Біла Церква керував транспортним засобом «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі та не пред`явивши посвідчення водія, чим вчинив правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладене

- 5 -

адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 250 грн.

Згідно ст.251 КУпАП наведені протокол і постанова є належними, допустимими та достатніми доказами, які підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд враховує, що, посилаючись на те, що він перебував у своєму автомобілі «Nissan» не рухаючись, ОСОБА_1 не надав пояснень, коли і яким чином він опинився у автомобілі, що він там робив, яким чином належний йому автомобіль потрапив на дану вул.Турчанінова у м.Біла Церква.

Доводи апелянта про те, що свідків залучено не було, а відеофіксація не проводилася, безпідставні.

По-перше, відеофіксація здійснювалася, що стверджується доданим поліцією відеозаписом із нагрудної відеокамери (відеореєстратора), де зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

По-друге, Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набрав чинності 17 березня 2021 року, до ч.2 ст.266 КУпАП, яка врегульовувала процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`янінні на місці, внесено зміни. Зокрема, якщо в попередній редакції цієї статті присутність двох свідків під час огляду була обов`язковою, то в нинішній редакції достатньо відеозапису, і лише в разі неможливості застосування відеозапису огляд проводиться у присутності двох свідків.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність вимог поліції пройти огляд на стан сп`яніння необгрунтовані. На вимогу праціників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на місці або проїхати з ними для медичного огляду на стан сп`яніння, а не висувати у відповідь на їх пропозицію будь-які претензії. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги поліції, в тому числі про проходженя огляду на стан сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч ст.245 КУпАП суд не взяв до уваги його покази, що при складанні поліцейським протоколу порушено вимоги ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, зокрема порушено пункти 4, 10 та 12 Інструкції щодо виявлення ознак сп`яніння, направлення на огляд до медичного закладу та оформлення результатів огляду, надумані та безпідставні.

Пункти 4 та 10 вказаної Інструкції стосуються як характерних ознак наркотичного сп`яніння, так і направлення особи з ознаками наркотичного сп`яніння на огляд до медичного закладу. В даній справі у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а не наркотичного, а тому дані пункти Інструкції його не стосуються.

Щодо п.10 Інструкції, який регулює питання відображення результатів огляду на стан сп`яніння у протоколі, то в даній справі ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а відтак огляду не проходив, а протокол був складений не за його перебування у стані алкогольного сп`яніння, як помилково вважає скаржник, а саме за його відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є окремим складом правопорушення, встановленим диспозицією ч.1 ст.130 КупАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що поліцейськими не проводилась безперервна відеофіксація обставин виявленого правопорушення, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, згідно п.5 розділу II якої, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання

- 6 -

службових обов`язків, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

До матеріалів справи додано відеозапис на якому відображаються події щодо переубвання ОСОБА_1 у автомобілі його поведінки та відмови від проходження огляду, чого цілком достатньо для прийняття рішення.

Посилання у скарзі на розписку гр. ОСОБА_2 , про те, що останні зобов`язується доставити автомобіль до місця його проживання, однак його не відстороняли від керування і він сам поїхав додому, не мають праововго значення в контексті законності іобгрунтованості постанови суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що копія постанови не була вручена апелянту у день розгляду справи, не грунтуються на законі, оскільки відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови направляється (вручається) особі протягом трьох днів, що і було зроблено судом (а.с.26).

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свободкожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, які наведені вище, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які доводять факт вчинення парвопорушення і не викликають у суду сумнівів, які б можна було тлумачити на його користь, оскільки докази винності ОСОБА_1 одержані законнним шляхом, у передбачений законом спосіб і повноважними особами.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях ознак правопорушення, передбаченого, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип,

- 7 -

пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обгрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2021 року є законною та обгрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

ПостановуБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду С.І.Савченко