Справа № 303/5601/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.07.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Демчук О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/918/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника адвоката Демчук О.М. на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01. 10. 2020.
Цією постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , навідник-оператор 6 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (ста сорока п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2465 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..
Згідно постанови, старший солдат ОСОБА_1 в умовах особливого періоду 11.09.2020 близько 14:00 год. самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та був безпідставно відсутній на військовій службі до 12 вересня 2020 року. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 172-11 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник адвокат Демчук О.М. вказують на те, що постанова судді Мукачівського міськрайонного суду від 01.10.2020 щодо ОСОБА_1 є незаконною. Посилаються на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, оскільки від повідомляв вище командування про свою відсутність 11.09.2020, оскільки ОСОБА_1 необхідно було бути присутнім в Ужгородському міськрайонному суді на розгляді справи, що в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_3 , покази якого судом не прийнято до уваги й такі не відображені у постанові суду.
Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явив, останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримував, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання
свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Крім того апеляційний суд бере до уваги думку захисника адвоката Демчук О.М., яка не заперечувала про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді про суть оскаржуваної постанови та доводи апеляційної скарги, пояснення захисника - адвоката Демчук О.М., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі і висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, за обставин наведених у постанові, підтверджується зібраними по справі доказами. Висновки, які викладені в постанові суду відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події.
При винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
Зі змісту складеного щодо ОСОБА_1 протоколу та оскаржуваної постанови вбачається, що фактичними обставинами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є те, що старший солдат ОСОБА_1 в умовах особливого періоду 11. 09. 2020 близько 14 год., самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та був безпідставно відсутній на військовій службі до 12. 09. 2020. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Разом із тим, апеляційний суд, проаналізувавши викладені в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі обставини та наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку про те, що факт самовільного залишення ОСОБА_1 11. 09. 2020 військової частини НОМЕР_1 до 12. 09. 2020, підтверджується як протоколом про військове адміністративне правопорушення серії ЛВУ № 213 від 23. 09. 2020, з якого вбачається, що такий підписаний ОСОБА_1 , так і доданими до протоколу доказами, а саме: копією посвідчення ОСОБА_1 , рапортом № 1/8/4/2гшб від 11. 09. 2020, доповіддю про факт самовільного залишення частини військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (ППД, м. Мукачево) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшого солдата ОСОБА_1 , рапортом № 1/8/9/2гшб від 14. 09. 2020, доповіддю про факт прибуття на службу військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 (ППД, м. Мукачево) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшого солдата ОСОБА_1 , витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 179 від 15. 08. 2016.
Між тим, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 11. 09. 2020 був відсутній при перевірці особового складу о 14 год., так як прибув до військової частини тільки о 23 год., оскільки перебував на розгляді справи в Ужгородському міськрайонному суді, яка була призначена о 09 год. 30 хв. цього ж дня. Жодних даних, всупереч доводів апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 повідомляв будь-кого про свою відсутність матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що дії ОСОБА_1 свідчать про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, а саме, самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), вчинене в умовах особливого періоду.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення ВСП Ужгородського ЗВВСП підполковник Юсько О.В. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилався захисник під час розгляду справи апеляційним судом.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що підполковник ОСОБА_4 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Із вищенаведених підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, з урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та захисника адвоката Демчук О.М. відсутні, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.
Будь-які інші доводи викладені ОСОБА_1 та його захисником адвокатом Демчук О.М. в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б об`єктивно могли спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаного правопорушення та його винуватість, суду не надано.
Таким чином при розгляді даної справи суддя місцевого суду дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в його мінімальному розмірі, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
З огляду на вище викладене, а також на те, що під час апеляційного перегляду не виявлено істотних порушень закону ні під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 та його захисника, та скасування постанови судді.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті рішення, апеляційний суд враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 та його захисником не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували наведені вище висновки апеляційного суду, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Демчук О.М. залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01. 10. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя :