ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/658/20Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 33/817/34/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 1 ст. 172-6 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 15 січня 2021 р. в м. Тернополі з участю прокурора Штурми Н. В., адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: в с. Коржова Монастириського району Тернопільської області, працюючого заступником директора ПАТ "Крижівський СГДК",

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Андрусенко І. Я. просить постанову місцевого суду скасувати та ухвалити нову, якою закрити провадження у справі у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.

Зокрема, зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 р. було визнано неконституційною та такиою, що втратила чинність з дня ухвалення рішення статтю 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII, яка передбачала адміністративну відповідальність за вчинення пов`язаних з корупцією правопорушень, а тому ОСОБА_2 неможливо притягнути до адмінвідповідальності.

Крім цього, в апеляційній скарзі адвокат Андрусенко І. Я. просить розглядати справу без його участі та участі ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора, який просив залишити постанову місцевого суду без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою, ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку за законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до положень ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження доказів по справі та з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддя апеляційного суду зазначає. що суд першої інстанції належно встановив обставини справи, дав їм правильну правову оцінку та обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до передбаченої законом відповідальності.

Зокрема, як вбачається зі змісту протоколу про вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного з корупцією №335 від 21 жовтня 2020 р., складеного начальником 1 сектору (протидії корупції) Управління стратегічних розслідувань в Тернопільській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки присяжного в Монастириському районному суді Тернопільської області та відповідно до підпункту «ґ» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 вказаного Закону, пп. 2-1 п.11 розділу XIII Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня, несвоєчасно, без поважних причин, після встановленого строку подання щорічної декларації (з 01 січня 2020 року до 01 червня 2020 року), а саме 01 червня 2020 року о 10 год. 02 хв. подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні суд першої інстанції обґрунтовано, на думку судді апеляційного суду, визнав факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, наведених в протоколі, доведеним.

Відповідно до пп. «Ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» присяжні (під час виконання ними обов`язків в суді) є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, а відтак ОСОБА_1 , якого рішенням Монастириської районної ради № 421 від 20 вересня 2019 року «Про затвердження списку присяжних Монастириського районного суду Тернопільської області» обрано присяжним Монастириського районного суду Тернопільської області, є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони, та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. З цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну та/або цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЗУ «Про запобігання корупції» особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і VI пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до Закону №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», розділ 13 «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» доповнено пунктом 2- 1, згідно з яким продовжено до 01.06.2020 строк подання декларацій, які подаються за минулий рік.

Таким чином, ОСОБА_1 був зобов`язаний подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік до 01.06.2020, однак, в порушення вимог Закону, подав 01.06.2020 року о 10 год. 02 хв.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що про необхідність подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, неодноразово повідомлялось на сайті НАЗК та публікувалось у засобах масової інформації.

Згідно листа НАЗК № 47-01/44121/20 від 27 серпня 2020 року, який надійшов на адресу ДСР НП України, декларації, які були подані до Реєстру до 23 години 59 хвилин 31 березня (включно) (до 23 години 59 хвилин (включно) 31 травня - для декларацій, які подаються у 2020 році, вважаються такими, що подані вчасно. Декларації, які були подані до Реєстру о 00 годин 00 хвилин 01 квітня (включно і пізніше) (до 00 годин 00 хвилин 01 червня (включно і пізніше) - для декларацій, які подаються у 2020 році), вважаються такими, що подані із порушенням термінів, встановлених ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», за що ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність.

Так, ч. 1 ст. 172-6 КУпАП передбачено відповідальність за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а саме за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Водночас, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 176-2 КУпАП повністю підтверджена дослідженими доказами, а саме:

- листом НАЗК №71-03/27283/20 від 24 червня 2020 року «Про роботу інформаційно-телекомунікаційної системи «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - ITC Реєстр) визначено такі періоди під час яких виникали технічні несправності та перебої роботи ITC Реєстру: з 21:00 год. 27 грудня 2019 року по 09:00 год. 28 грудня 2019 року; з 17:00 год. 03 січня 2020 року по 12:00 год. 04 січня 2020 року; з 09:00 год. 15 січня 2020 року по 12:25 год. 15 січня 2020 року; з 10:00 год. 11 березня 2020 року по 16:00 год. 12 березня 2020 року. У всі інші дні Реєстр функціонував та працював у штатному режимі. А тому, як правильно зазначено судом першої інстанції, в період з 01 січня 2020 року до 01 червня 2020 року у ОСОБА_1 було 152 календарних днів для заповнення та перевірки наявності на сайті декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, однак останнім раціонально вони для цього використані не були.

- інформацією НАЗК про послідовність дій користувача «Єдиного державного реєстру, декларацій осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», які вчинив ОСОБА_1 за період з 01 січня 2020 року по 09 вересня 2020 року, 17 березня 2020 року о 14:24:41 год. перший раз зайшов у реєстр (свій персональний кабінет) на сайті НАЗК, де вчиняв певні дії (заповняв/переглядав необхідні розділи декларації), в подальшому 01 червня 2020 року ОСОБА_1 знову зайшов у реєстр (свій персональний кабінет) на сайті НАЗК, де вчиняв певні дії (заповняв/переглядав необхідні розділи декларації), о 10:02:16 натиснув кнопку «Перейти на сторінку накладання кваліфікованого електронного підпису» та о 10:02:32 год. декларацію успішно подано.

- скрінштом сторінки Інтернету з сайту НАЗК (https://public.nazk.gov.ua/search), з якого вбачається, що ОСОБА_1 подав щорічну декларацію за 2020 рік саме 01 червня 2020 року о 10 год. 02 хв.

За таких обставин судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 , який є присяжним Монастириського районного суду Тернопільського області, та будучи згідно пп. «Ґ» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 № 1700-УІІ суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону, без поважних причин, маючи всі необхідні можливості, в установлений Законом термін несвоєчасно подав на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Стосовно доводів апелянта про закриття провадження у справі з огляду на те, що рішенням Конституційного Суду України від 27.10.2020 року було визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення рішення норми Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 року №1700-VII, слід врахувати наступне.

Рішенням Конституційного Суду України (далі КСУ) №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) окремі положення Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі Закон №1700) зі змінами, окрім іншого:

пункти 6,8 частини першої статті 11, пункти 1,2,6- 10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року №1700-VІІ зі змінами.

Водночас відповідальність за порушення, пов`язані з корупцією, встановлена главою 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення та приписи статті 5 Прикінцевих положень Закону України "Про запобігання корупції" є чинними.

Також чинними є вимоги пункту статті 255 КУпАП, якими визначено, що уповноважені особи Національної поліції мають право складати протоколи за вчинення правопорушень, за статтями 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище), 172-9-1, 172-9-2.

В силу вимог п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України положення статті 172-6 КУпАП неконституційними не визнавались, а відтак, визнання неконституційними вказаних вище норм Закону України «Про запобігання корупції» не є обставиною для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності чи закриття провадження у справі.

На думку судді апеляційного суду підстав застосування у вказаних правовідносинах Рішення Конституційного Суду України №13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року не має, оскільки вказаним рішенням не вирішувались питання, що стосуються адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згаданим рішенням норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП неконституційною не визнано.

З врахуванням вищевикладеного вважаю, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, як просить апелянт, відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Андрусенко І. Я. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 14 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г.І. Коструба