Справа №: 646/3902/21
Провадження № 3/646/1789/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 м. Харків

Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Демченко С.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка працює бухгалтером в ТОВ «Інструмент Плюс», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №471689 від 31 травня 2021 року ОСОБА_1 , 20 травня 2021 року близько 07 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила конфлікт у присутності дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме виражалася нецензурною лайкою, вказаними діями могла спричинити або спричинила шкоду здоров`ю дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що 20 травня 2021 року близько 07 години 00 хвилин прибула за місцем проживання своїх дітей за адресою: АДРЕСА_2 , які після смерті їх батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишилися проживати разом з його цивільною дружиною ОСОБА_4 . Зазначила, що протягом тривалого часу проживала разом з ОСОБА_2 однією сім`єю. Після того, як відносини з ОСОБА_2 фактично були припинені, вони стали проживати окремо, їхні спільні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом одного року проживали разом з нею, однак потім, за спільною згодою батьків було прийнято рішення про те, що діти будуть проживати разом з батьком та його співмешканкою. Після смерті ОСОБА_2 діти залишилися проживати разом з цивільною дружиною останнього, оскільки не бажали переїжджати до Харківської області за місцем мешкання матері. Крім того, через деякий проміжок часу спілкування з дітьми припинилося, останні не бажали підтримувати зв`язок з матір`ю, не відповідали на телефонні дзвінки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена була поїхати за адресою їх місця проживання, оскільки хвилювалась за дітей. ОСОБА_1 прибула за адресою АДРЕСА_2 для того, щоб побачити дітей, але довгий час двері ніхто не відчиняв, на дзвінки не відповідав. Після того, як ОСОБА_4 відчинила двері, ОСОБА_1 виразила їй лише своє невдоволення з приводу того, що ОСОБА_4 перешкоджає їй у спілкуванні з її дітьми та не відповідає на її дзвінки. Дійсно, розмова двох жінок відбувалась у підвищеному тоні, але жодних конфліктів та сварок у той день ОСОБА_1 не вчиняла, нецензурною лайкою у присутності своїх дітей не виражалась та не мала умислу на це, а лише виразила ОСОБА_4 своє невдоволення з приводу вищевказаних обставин. Вказує, що на даний час діти проживають разом з їх бабусею, а ОСОБА_4 не має будь-яких претензій до неї, а навпаки почала спілкуватися з нею та прохає про допомогу.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 173-2 КУпАП, виходячи з такого.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена у ст. 173-2 КУпАП, виражається, зокрема, в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу. Вчинення домашнього насильства в сім`ї, характеризується наміром, коли особа усвідомлює протиправність своїх дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, передбачає порушення охоронюваних законом прав потерпілого наслідком чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, бажає цього або свідомо допускає настання таких наслідків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Ознаками психологічного насильства, зокрема, є: постійна образлива критика, маніпулювання, контроль над життям жертви; звинувачення, засудження, словесні образи; обзивання нецензурними словами, приниження; ігнорування як спосіб «покарання» (як серед дорослих, так і щодо дітей); покарання та погрози покарання, погрози життю й здоров`ю, заборона висловлювати свою думку, вільно пересуватися поза домом та спілкуватися з близькими; зняття людиною із себе відповідальності за негативний вплив на психологічний стан жертви; відмова спілкуватися, щоб змусити жертву почуватися винною, принизити її; ізолювання жертви від спілкування з друзями чи родиною, контроль над спілкуванням через прочитання особистої пошти і повідомлень у соцмережах; знецінення людини, цілковитий контроль над усіма сферами її життя.

Окремий конфлікт у сім`ї, випадкова образа, навіть повторювані сварки не можуть розцінюватися як психологічне насильство. Насильство - це свідома поведінка, використання власної переваги й контроль жертви. Це ускладнює для постраждалих ефективний захист почуттів та інтересів.

Як встановлено у судовому засіданні, дійсно 20 травня 2021 року ОСОБА_1 було вчинено конфлікт у відношенні до ОСОБА_5 , з якою вона не має жодних родинних відносин та не проживає разом.

Під час дослідження та аналізу доданих до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів матеріалів, судом встановлено, що жодних умисних дій психологічного характеру щодо своїх дітей, які б також могли мати своїм наслідком спричинення шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не вчиняла. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, жодним належним доказом не підтверджена, оскільки доказів дій ОСОБА_1 , які б свідчили про те, що вони доводять людину до стану емоційної невпевненості, втрати здатності захистити себе, матеріали справи не містять. Конфлікт, який виник між двома дорослими жінкам, не є достатнім доказом домашнього насильства, тобто вчинення дій психологічного характеру саме відносно потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути завдана шкода їх психологічному здоров`ю.

Крім того, у ході розгляду справи судом не встановлено обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_1 , направлені на здійснення психологічного або психічного тиску на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом словесних образ або погроз в їх адресу.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 не вчиняла жодних дій відносно своїх дітей, які проживали на той час разом з ОСОБА_4 , що могли завдати шкоди їх фізичному та психологічному здоров`ю та не мала умислу на їх вчинення.

З досліджених судом протоколу та доказів слідує, що його складено у зв`язку з конфліктом та сваркою між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які не особами, що перебували або перебувають у родинних відносинах або мешкають разом, а не у зв`язку з вчиненням насильства в сім`ї.

Отже, відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Окрім того, судом не встановлено, що дії ОСОБА_1 були спрямовані проти її дітей.

Згідно з матеріалами адміністративної справи свідки вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, відсутні.

За вимогами ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, вважаю, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 173-2, 247, 248, 252, 268, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня винесення такої постанови.

Суддя С.В. Демченко