Справа № 152/1303/21
П О С Т А Н О В А
іменем України
10 листопада 2021 року м.Шаргород
Справа №152/1303/21
Провадження №3/152/638/21
Суддя Шаргородського районного
суду Вінницької області Славінська Н. Л.,
до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Куренівка Чечельницького району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 30.11.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,
- за ч.1 ст.44-3 КпАП України,
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.10.2021 року серії ВАБ №166709, який надійшов до Шаргородського районного суду 27.10.2021 року, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, зокрема, в тому, що 18.10.2021 року о 11 годині в АДРЕСА_2 здійснила продаж кави покупцеві, який був без засобів індивідуального захисту, а саме: без маски або респіратора, чим порушила ч.3 підпункту «-» пункту 2 постанови КМУ №1236 зі змінами від 22.03.2021 року.
Частиною 1 ст.276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено АДРЕСА_2 .
Означена справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ст.276 КУпАП.
Так, відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Шаргородський район Вінницької області. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року.
Село Джурин тепер Жмеринського району Вінницької області входить до територіальної юрисдикції Шаргородського районного суду, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року.
Відтак, справа про адміністративне правопорушення підсудна Шаргородському районному суду.
В суді ОСОБА_1 винуватою себе у вчиненні адмінправопорушення не визнала, пояснила, що адміністративного правопорушення, зазначеного у протоколі, не вчиняла, оскільки саме вона не встигла повністю одягнути маску на обличчя, коли зайшов поліцейський, а продажу кави нікому не здійснювала, так як ОСОБА_2 зайшов у магазин разом із поліцейським.
ОСОБА_1 просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, оскільки вбачає безпідставність протоколу про адміністративне правопорушення.
Проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, вислухавши особу, що притягається до адмінвідповідальності, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ч.1 ст.251 КУпАП).
Відповідно до ст.256 КпАП України, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, є суспільні відносини у сфері охорони здоров`я населення під час дії карантину; об`єктивна сторона правопорушення полягає в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності), спрямованих на порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами;суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності вини у формі прямого чи не прямого умислу; суб`єктом правопорушення є будь-яка фізична особа, якій виповнилося 16 років та яка, зокрема, порушує правила щодо карантину людей.
Частина 1 ст.44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства.
Так, ч.1 ст.44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Норма частини 1 статті 44-3 КУпАП носить бланкетний характер, у зв`язку із чим серед ознак суті адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути зазначено, яку конкретно заборону відповідного пункту нормативно-правового акту, яким встановлюються правила карантину, порушила особа, щодо якої складено протокол.
Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
Державне регулювання діяльності у сфері захисту населення від інфекційних хвороб здійснюється, в тому числі, Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінет Міністрів України у сфері захисту населення від інфекційних хвороб: розробляє і здійснює відповідні державні цільові програми; забезпечує фінансування та матеріально-технічне постачання закладів охорони здоров`я, органів державної санітарно-епідеміологічної служби, підприємств, установ та організацій, залучених до проведення заходів і робіт, пов`язаних з ліквідацією епідемій, координує проведення цих заходів і робіт; координує та спрямовує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; укладає міжурядові договори; розробляє та затверджує перелік товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019); розробляє та затверджує перелік товарів, що мають істотну соціальну значущість; встановлює граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі товарами протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, у тому числі поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або товарами, що мають істотну соціальну значущість, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки; встановлює під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, заборону скуповування та перепродажу за цінами, що перевищують встановлені граничні ціни для оптової та роздрібної торгівлі, з урахуванням постачальницько-збутової надбавки та граничної торговельної (роздрібної) надбавки товарів протиепідемічного призначення, що необхідні для запобігання поширенню епідемій, пандемій, та/або товарів, що мають істотну соціальну значущість; вирішує інші питання у межах повноважень, визначених законом (ст. 3 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб»).
Частиною 1 статті 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 18.10.2021 року о 11 годині в АДРЕСА_2 , здійснила реалізацію кави покупцеві, котрий був без засобів індивідуального захисту, тобто маски або респіратора, чим порушила ч.3 підпункту, номер якого містить виправлення, тому є незрозумілим для суду, пункту 2 постанови КМУ №1236 із змінами від 22.03.2021 року (а.с.1).
Вказані у протоколі про адміністративне правопорушення факти не доведені.
Так, у протоколі відсутнє зазначення місця вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у якому місці ОСОБА_1 вчинила продаж кави особі, котрий був без засобів індивідуального захисту, тобто який заклад, установа чи організація знаходиться за вказаною у протоколі адресою.
Також, у протоколі не зазначено, а до протоколу не додано будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 працювала станом на 18.10.2021 року у певному закладі, установі, організації, що здійснює продаж кави покупцям, та ким працювала.
Додана до протоколу про адміністративне правопорушення не засвідчена у передбаченому порядку копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ФОП ОСОБА_3 , котрий здійснює підприємницьку діяльність у АДРЕСА_3 , не підтверджує наведені у протоколі обставини (а.с.7).
Таким чином, судом встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено та до нього не додано особою, що склала протокол, документів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має у власності приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_2 , де розміщений заклад торгівлі кавою, і здійснює в ньому продаж кави.
Також, у протоколі серії ВАБ №166709, що складений 18.10.2021 року відносно ОСОБА_1 про обвинувачення її за ч.1 ст.44-3 КУпАП вбачається, що останнясвоїми діями порушила вимоги ч.3 невідомого підпункту, оскільки в ньому міститься виправлення і номер підпункту зазначений не розбірливо, пункту 2 постанови КМУ №1236 із змінами від 22.03.2021 року.
Разом з тим, суд вважає, що в означеному протоколі необґрунтованим є посилання особою, яка складала протокол, на вказані пункт та підпункт вище зазначеного нормативно-правового акту, з огляду на наступне.
Так, на офіційному сайті КМУ наявна постанова за №1236 від 09.12.2020 року, яка має зміни станом на 22.03.2021 року, але разом з тим, останні зміни у вказану постанову внесені постановою КМУ №1066 від 11.10.2021 року, що є найближчою датою внесення змін до дати складення протоколу, при цьому пункт 2 означеної постанови КМУ, ні в редакції станом на 22.03.2021 року, ні в редакції станом на 11.10.2021 року, ні станом на час складання протоколу, містить підпункти 2-1, 2-2, 2-3, але який з них порушила ОСОБА_1 , судом не встановлено, оскільки номер підпункту містить нечітке та незрозуміле виправлення.
Таким чином, доказів, передбачених ч.1 ст.251 КУпАП, на підтвердження відомостей про подію і склад адміністративного правопорушення, до протоколу не додано, тоді як ч.2 цієї статті встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відтак, суд вважає, що працівником Національної поліції факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 жодним чином не зафіксовано та не підтверджено належними та допустимими доказами, що могли бути забезпечені для такого виду правопорушень.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок органу, посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, суд констатує, що працівником Національної поліції у своїй діяльності при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення, сформовано лише на одних даних сприйняття співробітника поліції, з яких неможливо встановити подію та визначити наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП.
На підставі викладеного, суд зазначає, що при розгляді справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 , за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.44-3 КУпАП.
У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, є в наявності лише протокол про адміністративне правопорушення, який містить виправлення, але відсутні будь-які інші докази, що не дає підстав стверджувати про допущення ОСОБА_1 порушень правил щодо карантину людей в зазначені у протоколі день та час, але без зазначення місця правопорушення, оскільки викладені у протоколі твердження про обставини правопорушення не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
За таких обставин, враховуючи, що факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП, є недоведеним, то, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ч.1 ст.44-3, п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КпАП України,
Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КпАП України, закрити.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Суддя: