Пр.№3-зв/756/6/21
П О С Т А Н О В А

26 жовтня 2021 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Луценко О.М. розглянувши заяву особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Оболонського районного суду м. Києва Шевчука А.В. знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП.

23.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відвід судді Шевчука А.В., посилаючись на те, що суддя обмежив його в праві на ознайомлення з матеріалами справи, що призвело до неможливості захисту. Дана обставина викликає у нього сумнів у неупередженості судді Шевчука А.В., що є підставою для його відводу. Крім того, про розгляд заяви про відвід просив його повідомити, узгодити з ним дату і викликати в судове засідання особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, порівнюючи її з санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, вважаю, що адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним».

Дані обставини беззаперечно вказують на те, що розгляд справ про адміністративне правопорушення має здійснюватися справедливим судом з точки зору ст.6 Конвенції.

Наявність безсторонності суду відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатись за суб`єктивними та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Об`єктивний критерій безсторонності означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України» (Biluha v. Ukraine), п.49).

Правосуддя повинно не тільки чинитись, повинно бути також видно, що воно чиниться. Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (Рішення ЄСПЛ від 09.11.2006 року в справі «Білуха проти України», (Biluha v. Ukraine), п.53).

В рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи від 17.11.2010 року у пункті 11 щодо зовнішньої незалежності суддів зазначено, що зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

Чинним КУпАП не передбачено порядку розгляду заяви про відвід судді, що розглядає справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що розгляд питання про відвід може бути здійснений за участю заявника чи інших осіб у випадку, коли для його розгляду необхідно надання будь-яких додаткових пояснень, доказів, які б підтверджували доводи щодо упередженості чи необ`єктивності судді.

Заявником у поданій заяві про відвід наведено ряд обставин, які викликають у нього сумнів у неупередженості та об`єктивності судді, які можуть бути оцінені судом за його відсутності, у зв`язку з чим суд приймає рішення про розглядає питання про відвід за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника.

Підставою для відводу судді Шевчука А.В. особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено те, що суддя обмежив його в праві на ознайомлення з матеріалами справи, що призвело до неможливості захисту. Такими діями, на думку заявника, суд продемонстрував позицію щодо винуватості його у інкримінованому правопорушенні і спрощений підхід до розгляду даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується відповідною заявою, яка наявна в матеріалах справи ( а.с.8).

На думку суду, що розглядає питання про відвід, процесуальні дії та рішення судді, які зазначені заявником в якості підстав для відводу, не свідчать про упередженість або необ`єктивність судді і не можуть бути підставами для його відводу. Обґрунтованість таких дій і рішень може бути оцінена в порядку, визначеному процесуальним законом судом апеляційної інстанції у випадку незгоди з постановленим судовим рішенням.

З цих підстав суд приймає рішення про відмову у задоволенні заяви про відвід.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 251, 252, 279 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про відвід судді про відвід головуючого судді Шевчука Андрія Васильовича у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: О.М. Луценко