БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/828/21
Провадження № 3/730/340/2021
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. м. Борзна

18 листопада 2021 року суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, з середньо-технічною освітою, маючого на утриманні дитину 2009 року народження, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.09.2021 року приблизно о 16-23 год. по вул. Семена Палія у м. Борзна керував автомобілем «Форд», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився (на місці та у Борзнянській МЛ), у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки дії водія ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою винуватість категорично не визнав. Пояснив, що був тверезим, вважає, що в нього у лікарні безпідставно не взяли аналізи. Відмовився продувати Драгер на місці та у лікарні, оскільки йому не довіряє, бо він є колишнім працівником ДАІ та йому відомі випадки неправдивих показань даного приладу, йому відомі усі нормативні акти та закони, що стосуються медичного освідування, які працівниками поліції були порушені у повному обсязі, а саме:

-у протоколі, що перебуває на розгляді у суді, визначено час вчинення правопорушення, а в копії, що була надана працівниками поліції йому, такого часу не зазначено, через що вважає, що протокол є підробленим;

-у протоколі зазначено «поліцейській», а такої посади немає, оскільки має бути зазначено «поліцейський»;

-пі час освідування не були запрошені свідки;

-коли його затримували, не було запрошено понятих, а також не було складено протоколу затримання;

-зйомка на бодікамеру велася із перервами;

-поліцейські заїхали на територію його домогосподарства без його дозволу, чим порушили його право на власність;

-у справі відсутнє направлення на освідування до лікарні;

-йому не було роз`яснено його прав згідно ст. 268 КУпАП, проте було роз`яснено статтю 284, чого робити було не можна.

У додаткових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що дійсно відмовився від проходження медичного освідування та цього він не оскаржує, однак вважає, що він правомірно відмовився від продуву Драгера, однак не відмовлявся від медичного освідування шляхом здавання аналізів, на чому наполягав, як перед поліцейськими, так і в лікарні, просив, аби в нього взяли кров чи сечу, однак в такому проханні йому було відмовлено.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням наданих в суді пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, а також свідків, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п.п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці вимог наведених Правил не дотримався, оскільки його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України;

- технічним записом вчиненого правопорушення згідно якого прямо убачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного освідування як на місці зупинки, так й у Борзнянській МЛ, незважаючи на неодноразові пропозиції пройти таке освідування як працівниками поліції так й медичним персоналом.

Крім того, за клопотанням ОСОБА_1 , в судовому засіданні були допитані свідки: лікар, що проводив медичне освідування та працівник поліції, що складав протокол.

Так, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що вона є лікарем наркологом (психіатром) у КНП «Борзнянська МЛ». 09.09.2021 року її було викликано до чергового кабінету для проведення медичного освідування громадянина, який був доставлений до лікарні працівниками поліції. Громадянином виявився ОСОБА_1 . Вказаний громадянин поводив себе незрозуміло, постійно вибігав та забігав до кабінету лікаря та диктував лікарю, що треба робити, чим перешкоджав проведенню огляду. Вказівки лікаря не виконував, постійно сперечався з усіма, нікого не слухав. На пропозицію пройти медичне освідування шляхом продуву Драгера категорично відмовився, однак не пояснював причин такої відмови, хоча на його пропозицію усі документи на зазначений прилад йому було надано та зауважень щодо таких документів в нього не було. Свідок зазначив, що через свою поведінку ОСОБА_1 фактично не дав згоди на те, щоб його оглянув лікар, оскільки те, що пропонував йому лікар, він не робив, а пропонував свій варіант поведінки лікаря, що не узгоджується із порядком проведення огляду на стан сп`яніння. Дійсно, ОСОБА_1 постійно просив, аби у нього взяли аналізи, однак цього зроблено не було, оскільки фактично не було огляду особи, який відмовився від проходження такого огляду, відмовився надавати документи, що посвідчують особу, відмовився від продуву Драгера, відмовився від виконання вказівок лікаря. В кінцевому рахунку, за відсутності згоди на огляд ОСОБА_1 медичне освідування припинилося, не розпочавшись.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність, пояснив, що він складав протокол щодо ОСОБА_1 09.09.2021 року він у складі патруля чергував, вони помітили автівку, водій якої себе дивно поводив, через що вони виріши її зупинити, однак на сигнали поліцейських водій не зупинився та продовжив рух, через що вони вимушені були його наздоганяти на службовій автівці з ввімкнутими проблисковими вогнями, однак водій все одно не зупинявся. Його наздогнали вже, як потім виявилося, у нього біля домоволодіння. ОСОБА_1 вів себе збуджено, мав ознаки сп`яніння, від нього було чутно запах алкоголю. Враховуючи таке, ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичне освідування на місці, однак він відмовився та повідомив, що їм не довіряє та бажає пройти таке освідування у лікарні. Враховуючи те, що лікарня є сусіднім будинком, до якої приблизно 50 метрів, усі пішки прослідували до лікарні. Проте, вже у лікарні ОСОБА_1 почав диктувати усім свої умови освідування, усіх звинувачувати та фактично відмовився від проходження освідування, через що й було складено протокол. До самого освідування у лікарні поліцейські не причетні, оскільки це робить лікар, проте, на пропозицію лікаря ОСОБА_1 також відмовився проходити освідування. Розпорядження лікаря ОСОБА_1 не виконував, постійно сперечався, через що лікар не зміг провести освідування, що зафіксовано на бодікамеру.

На запитання ОСОБА_1 додатково пояснив, що дійсно заїхали на територію домогосподарства ОСОБА_1 , однак не знали, що ця територія було його господарством, оскільки їхали за ним по дорозі (наздоганяли), а жодних табличок чи паркану не було, через що не було зрозуміло, кому належить така територія. Протокол за не зупинку не складався, оскільки було вирішено такий не складати через те, що його наздогнали дуже швидко. Чому у протоколі час вчинення правопорушення зазначено, а у копії, що є в наявності у ОСОБА_1 , ні, пояснити не зміг, зазначив, що такий час було поставлено в протоколі вже потім, коли було прийнято рішення складати протокол та вони цей час дивилися з бодікамери, оскільки пройшло дуже багато часу. Вважає, що дії лікаря відповідають закону, оскільки кров здається лише, якщо є ДТП з тілесними ушкодженнями, або якщо стан сп`яніння є наркотичним. Права були роз`яснені у відповідності до КУпАП, а зазначення щодо статті 284, то це є помилкою (обмовилися), оскільки все одно права було роз`яснено згідно 63 Конституції та 268 КУпАП, причому двічі.

З повідомленого у судовому засіданні свідками, на переконання суду, дійсно убачається, що ОСОБА_1 відмовився проходити медичне освідування у лікарні та на місці зупинки, що об`єктивно узгоджується із відеозаписом, що долучений до матеріалів справи.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Фактично ОСОБА_1 перед судом поставлено питання щодо правомірності того, що в нього не було відібрано у лікарні для аналізу біологічні зразки.

Враховуючи, що судове засідання відкладалося неодноразово, судом кожного разу пропонувалося ОСОБА_1 надати суду письмові пояснення з викладенням того, чому саме він вважає, що в нього були зобов`язані відібрати такі зразки, що саме було порушено у порядку проведення його медичного освідування із посиланням на нормативні акти. Однак, ОСОБА_1 такі пояснення суду не надав, причини такої поведінки пояснити не зміг. Фактично в останньому судовому засіданні загально послався на те, що вважає, якщо його було доставлено до лікарні, то зобов`язані були взяти лише аналізи, оскільки це є саме лікарня. Медичне освідування у лікарні шляхом продуву Драгера не відповідає законодавству, оскільки таке право мають поліцейські на місці зупинки.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в судовому засіданні постійно усіх звинувачував у необ`єктивній оцінці його дій, у некомпетентності як лікарів, так й працівників поліції, з метою зрозумілості рішення суду, вважаю за необхідне дати розгорнуту мотивацію рішення суду за кожним пунктом, про які зазначив ОСОБА_1 .

Що стосується відібрання біологічних зразків.

Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплений у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, (далі Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція).

Згідно Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я) (Розділ І).

Огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (Розділ ІІІ).

Наказом Держлікслужби України № 1529 від 29.12.2014 року «Про державну реєстрацію медичних виробів» затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення. При цьому, до Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки внесено газоаналізатори (пристрої, призначені для вимірювання вмісту парів етилового спирту у повітрі, що видихається людиною). Вказані технічні засоби дозволені до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (правонаступником якого є Мінекономрозвитку) за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.

А тому, міркування ОСОБА_1 про те, що у лікарні забороняється використовувати газоаналізатори з метою виявлення стану сп`яніння, не ґрунтуються на вимогах закону.

Дійсно, Інструкція передбачає випадки, коли необхідно відбирати біологічні зразки. Такі випадки передбачені п. 7 Інструкції (проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове) та п. 14 Інструкції (якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений).

Враховуючи, що ОСОБА_1 було доставлено до лікарні для встановлення алкогольного стану сп`яніння, та Інструкцією не передбачено у даному випадку обов`язку лікаря відбирати саме біологічні зразки, тому позиція ОСОБА_1 фактично будується на помилковому трактуванні законодавства, що не звільняє його від виконання вимог закону.

Тим більше, як убачається з запису нагрудних відеокамер працівників поліції, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі незгоди з результатом приладу останній має право самостійно в установленому законом порядку звернутися до лікаря для проходження тесту на алкогольне сп`яніння.

Щодо недовіри до приладів газоаналізаторів

Вказане твердження ОСОБА_1 є припущенням, нічим не підтверджено та жодних доказів цьому суду не надано.

Щодо не зазначення часу у копії, що надано ОСОБА_1 .

Дійсно, судом було досліджено таку копію, в якій відсутній час вчинення правопорушення, однак, на думку суду, вказане не може бути підставою для визнання ОСОБА_1 не винуватим, оскільки жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій. Тим більше, що час вчинення правопорушення ніким не оспорювався, зафіксований на відео камері, був підтверджений свідками.

Щодо того, що у протоколі зазначено «поліцейській»

Пояснення ОСОБА_1 , що такої посади немає в органах внутрішніх справ, а тому протокол є недійним, суд відкидає, оскільки така помилка не впливає на суть адміністративного правопорушення, є технічною, а також особа свідка поліцейського була встановлена за службовим посвідченням.

Щодо того, що не було запрошено свідків

Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги працівниками поліції виконані у повному обсязі, а міркування ОСОБА_1 про необхідність запрошувати свідків не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо не складання протоколу затримання

Як пояснив у судовому засіданні працівник поліції, такий протокол не складався, оскільки особа не затримувалася. Було лише доставлено особу до лікарні для проведення медичного освідування. Те, що ОСОБА_1 було пішки супроводжено до лікарні, пояснюється лише близькістю лікарні. ОСОБА_1 міг вільно користуватися своїми правами, чим він й скористався, відмовившись від освідування.

Вказані пояснення знайшли своє відображення на відеозаписі, з чим погоджується суд.

Щодо зйомки на бодікамеру із перервами

В судовому засіданні було відтворено у повному обсязі диск із відеозаписом, який містить 4 фрагменти запису. Як пояснив сам ОСОБА_1 у судовому засіданні, на цьому записі дійсно відображено все так, як й відбувалося. Інших суттєвих даних, що не були відображені на відеозаписі, та які б могли вплинути на розгляд справи в частині його повноти, немає.

На думку суду, аналіз матеріалів справи дає підстави дійти висновку про те, що поліцейським дотримано приписи закону, які регламентують процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`яніння на місці події з використанням технічного засобу та фіксацією результатів проведеного огляду у лікарні. Відеозаписом чітко зафіксовано відмову ОСОБА_1 проходити медичне освідування, що ним фактично й не заперечується.

Щодо того, що поліцейські заїхали на територію домогосподарства ОСОБА_1 без його дозволу, чим порушили його право на власність.

Як пояснив в судовому засіданні поліцейський, на момент, коли вони наздоганяли ОСОБА_1 та заїхали на його територію, вони цього не знали та не могли знати, оскільки ця територія не була огородженою, жодних знаків не було, а їхали вони по дорозі.

Суд вважає такі пояснення прийнятними, оскільки вони об`єктивно підтверджуються відеозаписом, та, крім того, жодним чином не впливають на кваліфікацію порушення.

Щодо відсутності направлення на освідування до лікарні

Як убачається з письмової відповіді Борзнянської лікарні, що також було підтверджено свідком в судовому засіданні, у зв`язку із відмовою громадянина від процедури проходження освідування останнє не було проведено, а тому направлення особи на освідування не має, як й не заповнювався сам акт медичного освідування, оскільки освідування не розпочалося через відмову особи проходити останнє.

Суд переконаний, що відсутність направлення для проведення медичного огляду, не спростовує вину особи, та не є підставою для визнання особи невинуватою.

Щодо не роз`яснень прав та роз`яснень статті 284 КУпАП

Як убачається з відеозапису, ОСОБА_1 було роз`яснено його права у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказане було підтверджено й свідком у судовому засіданні. Помилкове зазначення статті є обмовкою працівника поліції й не є підставою для визнання процедури освідування незаконною.

Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_1 було забезпечено право відстоювати свою правову позицію шляхом забезпечення права надавати свої пояснення, докази, заявляти клопотання та інше. При чому, судом були задоволені усі клопотання ОСОБА_1 у повному обсязі.

А тому, досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно абз. 1, 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись /згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року/.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. The United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено.

Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У цій ситуації суд ураховує обставини, визначені ст. 33 КУпАП, вважає, що обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно ст. 34, 35 указаного Кодексу, немає, і вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті 130 КУпАП, яке за своїм видом і розміром буде справедливим, відповідатиме характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.

Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 130, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

На підставі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Відсутність у постанові в справі про адміністративні правопорушення, як виконавчому документі, у розумінні Закону України "Про виконавче провадження", відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані, згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), у розрізі ст. 18 указаного Закону, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання (відмови у відкритті виконавчого провадження).

Суддя Ріхтер В.В.