Провадження № 3/161/119/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 січня 2021 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Плахтій І.Б., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Луцького ВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч.1 ст.173-2, 185 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №036723 від 13.12.2020, 13.12.2020 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , а саме вчинив сварку та ображав нецензурною лексикою, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю, що кваліфіковано за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Окрім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №036724 від 13.12.2020, 13.12.2020 близько 12 год. 30 хв. гр. ОСОБА_1 знаходячись за адресою: м. Луцьк, вул. Олеся Гончара, поводив себе агресивно та провокуюче відносно працівників поліції, не реагуючи на неодноразові зауваження, що кваліфіковано за ст. 185 КУпАП.

В судове засідання, призначене на 14.01.2020, ОСОБА_1 не з`явився, однак 12.01.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із значною територіальною віддаленістю його місця проживання. Зауважив, що свою вину у вчиненні вказаних у протоколах правопорушень не визнає.

Окрім того, разом із заявою до суду надійшли письмові пояснення заперечення щодо обставин справи, відповідно до яких ОСОБА_1 наголошує на тому, що ні сімейного насилля ні непокори вимогам поліції. Пояснює, що 12.12.2020 приїхав разом із дружиною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до батьків дружини ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) в Луцьк.

13.12.2020 у той час, як дружина поїхала в салон краси, сам ОСОБА_1 , за його словами, залишився з сином ОСОБА_6 в дома в батьків дружини. Приблизно об 11 год. 30 хв., коли він грався з сином, переконує, що до нього підійшла теща ОСОБА_5 та вимагала віддати їй дитину, аби погодувати, після чого почала виривати дитину з його рук. ОСОБА_1 дитину не віддавав, відсторонившись від тещі. Переконує, що жодним чином не погрожував ОСОБА_5 та не висловлювався нецензурно в її сторону, вказує, що така поведінка тещі є триваючою. Під час інциденту дружини в квартирі не було.

Після повернення дружини, ОСОБА_1 повідомив про те що сталося дружині.

Через деякий час батько дружини викликав поліції, після чого дружина склала заяву і ОСОБА_1 відправився з працівниками поліції до відділку. Наголошує, що жодного опору чи непокори вимогам працівників поліції не вчиняв.

Додатково зазначив, що травмував голову при тому, як спускався зі сходів та послизнувся, коли виходив на вулицю з працівниками поліції, а не під час конфлікту.

Дослідивши наявні матеріали справи та врахувавши письмові пояснення заперечення ОСОБА_1 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положення ст. 173-2 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як вбачається з матеріалів справи, до протоколу про адміністративне правопорушення додано заяву та письмові пояснення потерпілої ОСОБА_2 , рапорт лейтенанта поліції ОСОБА_7 інформаційну довідку з бази АРМОР.

Жодних інших доказів, таких як пояснення свідків, фото чи відео записи, тощо до протоколу не надані.

Враховуючи той факт, що потерпіла ОСОБА_2 є зацікавлено особою у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її письмові пояснення судом взяті до уваги, однак не можуть рахуватися основними доказами у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 .

Окрім того, ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях зауважує, що ОСОБА_2 не була присутня в квартирі в час, зазначений у протоколі, а також вказує на те, що конфлікт відбувся не з нею, а з її матір`ю ОСОБА_5 .

Виходячи з вищенаведеного та у зв`язку із відсутністю достатніх доказів, встановити, чи дійсно ОСОБА_2 є належною потерпілою, чи дійсно мали місце описані останньою в особистій письмовій заяві та поясненнях обставини події, суду не видається можливим.

Таким чином, у суду виникає обґрунтований сумнів у наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому враховуючи положення ст. 62 Конституції України, будь-які сумніви щодо доведеності вини суд зобов`язаний трактувати на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, згідно ст. 185 КУпАП і роз`ясненнями, даними в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 р. N 8 (зі змінами, внесеними постановою від 3 грудня 1997 р. N 12) "Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів", передбачений зазначеною статтею склад правопорушення наявний, якщо не виконуються законні розпорядження або вимога працівника поліції чи іншої названої в цій статті особи, що бере участь в охороні громадського порядку, тобто такі, що ґрунтуються на законі і пред`явлені при виконанні зазначеними особами обов`язків по охороні громадського порядку.

З матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували обставини, подію викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП щодо ОСОБА_1 , тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Виходячи зі змісту ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Тобто, адміністративне стягнення є індивідуалізованою мірою відповідальності, а тому може застосовуватися виключно до конкретно встановленої особи правопорушника.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як передбачено ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

На підставі викладеного, враховуючи обставини встановлені судом, дослідивши матеріали справи, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення, рапорти, письмові заяву та пояснення ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185 та ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися та припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не буде доведено згідно з законом.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Отже, встановлюючи відповідно до ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що докази вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 185 та ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у справі відсутні.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження в справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 284 КУпАП, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 та ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій