ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7833/19 Головуючий суддя І інстанції Маньковська О. О.
Провадження № 33/818/57/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сьомочкіна О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Сьомочкіна О.М. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року, стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , 1975 року народження, громадянина України, мешканця м. Харкова, -

Закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 18 вересня 2019 року о 13 годині 00 хвилин, керував автомобілем ВАЗ 21104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля будинку 134 по вул. Плеханівській в м. Харкові, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме тремтіння рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на предмет сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків відмовився. Своїми діями порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Сьомочкін О.М. просив постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а навпаки вимагав його проведення. Посилається на те, що зупинка ОСОБА_1 працівниками поліції була незаконна, а також вказує, що працівник поліції в судовому засіданні в суді першої інстанції не зміг пояснити чому він відмовив ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Крім того, захисник просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року, оскільки раніше, а саме 02.03.2020 року ним подавалась апеляційна скарга на цю судову постанову, однак постановою Харківського апеляційного суду від 19.03.2020 року апеляційна скарга була повернута з підстав відсутності підтвердження повноважень адвоката. Звернувшись з апеляційною скаргою вдруге, до апеляційної скарги додана копія договору про надання професійної правничої допомоги.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

З метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою захисника Сьомочкіна О.М. в інтересах ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, письмові пояснення свідків, рапорт працівника поліції, відомості відеозапису бодікамери працівників поліції.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння: тремтіння рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Вказані обставини підтверджуються відомостями рапорту командира взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Харківській області Непом`ящого В.Г. (арк. 9) вбачається, що 18.09.2019 року під час патрулювання був помічений автомобіль Ваз 21104 під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння.

Слід зауважити, що будь-яких заперечень щодо відомостей, які зазначені в протоколі працівником поліції, ОСОБА_1 ані в протоколі, ані в окремих поясненнях не зазначав.

Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомив, що він не ставить під сумнів законність дій працівників поліції під час складання протоколу стосовно ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час зупинки ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.

Поряд з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 7, 8) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 був з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.

Оскільки відомості письмових пояснень свідків узгоджуються між собою та не суперечать іншим матеріалам справи, суд дійшов висновку, що вони є об`єктивними та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей, що містяться на відеозаписі бодікамер працівників поліції (арк. 6) вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та в процесі спілкування працівником поліції у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Також вбачається, що працівниками поліції були залучені сторонні особи в якості свідків та в їх присутності ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та вимагав пройти огляд на місці його зупинки з використанням газоаналізатору. Вказані обставини стали об`єктивною підставою для складання працівниками поліції протоколу відповідно до вимог ст.. 254 КУпАП. Після цього, ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що буде проходити огляд та запропонував скласти стосовно нього протокол затримання та закрився у своєму автомобілі. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 ніби то погоджувався проїхати з працівниками поліції до медичного закладу, однак відразу повідомляв що нікуди не поїде. Тобто, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 до та під час складання протоколу не спростовує відомостей про ігнорування ним законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду, на що він повинен погодитись добровільно та беззаперечно без висунення будь-яких умов.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що працівниками поліції були залучені сторонні особи в якості свідків. В їх присутності працівник поліції дійсно пропонував йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а він наполягав на проходженні огляду на місці його зупинки, тобто суб`єктивно вважав, що не відмовлявся від проходження огляду.

Аналізуючи відомості, які зафіксовані на відеозапису, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , нібито, погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння, однак своєю поведінкою та діями виражав небажання проходити такий огляд, який не може проводитись примусово.

Відповідно до п. 12 Розділу ІІ інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу І цієї інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Тобто, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров`я лікарем фахівцем. Працівники поліції намагались пояснити це ОСОБА_1 коли пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, що вбачається з відеозапису.

Крім того, відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Отже, аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що працівники поліції незаконно зупинили його автомобіль.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівник поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 повідомив останньому, що в нього пошкоджено лобове скло, а тому він був зупинений. Це пошкодження лобового скла автомобіля також зафіксовано на відеозаписі.

Отже, твердження ОСОБА_1 щодо безпідставної зупинки є необґрунтованим.

Крім того, захисник в судовому засіданні пояснив, що працівники поліції тривалий час слідували за автомобілем ОСОБА_1 та з`ясувавши, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП його зупинили. Вказує, що ОСОБА_1 наполягав на проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Ці твердження захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних твердженнях, які суперечать та не спростовують сукупності відомостей, які містяться в матеріалах справи, а тому розцінюються судом як обраний спосіб захисту.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Поряд з тим, відповідно до вимог ч.6 ст. 38 КУпАП, у разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Оскільки обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, мали місце 18.09.2019 року, а постанова судді винесена - 19.02.2019 року, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час розгляду справи строки, передбачені ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП, закінчились, у зв`язку з чим провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП підлягало закриттю.

При цьому суддя суду першої інстанції, що здійснював розгляд цієї справи, дотримався процесуального порядку, передбаченого чинним законодавством щодо процедури та обсягу судового розгляду, що знайшло своє відображення у змісті мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваної постанови. Зокрема, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, в тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, обов`язковою передумовою закриття провадження у справі з цієї підстави є необхідність встановлення факту скоєння адміністративного правопорушення, а також встановлення наявності в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення та вини, як його обов`язкової складової частини.

По справі зібрано достатньо доказів, які в своїй сукупності підтверджують факт порушення водієм автомобіля ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, на які слушно послався суд першої інстанції, що в свою чергу є необхідною передумовою для закриття провадження по справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, але, дотримуючись вимог ст. 38 КУпАП, закрив провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Сьомочкіна О.М. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника Сьомочкіна О.М. залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков