ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року м. Володимир-Волинський

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Лященко О.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Лесика С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , водій ТОВ «Прогрес», за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 229360 від 07 липня 2021 року, складеного інспектором СРПП Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Нестеруком В.В., вбачається, що 07 липня 2021 року о 17 год 25 хв на автомобільній дорозі Р-15 на 43 км неподалік с.Верба, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «SABUR» без номерних знаків в стані алкогольного сп`яніння, огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest» №6810, що підтверджується тестом №4417 від 07.07.2021 року, результат огляду становить 3,02 % проміллє алкоголю, чим порушив п.2.9А ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , допитавши свідків, приходжу до висновку, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наступних підстав.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, підлягає встановленню чи було вчинено адміністративне правопорушення і чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з вимогами ст.ст.252, 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діянь, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого цим кодексом, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи повинен проводитись у межах визначених у протоколі обставин про адміністративне правопорушення, який є фактичним обвинуваченням у вчиненні адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставі і в порядку встановленому законом, а застосування заходів адміністративного впливу проводиться в межах компетенції того органу, який його застосовує у точній відповідності із законом.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), також аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо збирання доказів, відповідно ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Сам протокол про адміністративні правопорушення, за відсутності інших доказів, не є, на думку суду, належним і допустимим доказом в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП.

Відповідно до ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 р.

Відповідно до п.п. 6, 7 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Суд не має права самостійно відшуковувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе не визнав, суду пояснив, що 07 липня 2021 року о 17 год 25 хв знаходився в якості пасажира на мопеді «SABUR» без номерних знаків, яким керував його друг ОСОБА_2 . Біля 16 год 30 хв на автомобільній дорозі Р-15 неподалік с.Верба, їх зупинив екіпаж патрульної поліції за керування транспортним засобом без шоломів. Під час спілкування з поліцейськими, водієві ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці, від чого він відмовився та погодився пройти обстеження в лікарні, оскільки за станом здоров`я йому протипоказано спиртне, про що він заявляв працівникам поліції, а до нього працівники поліції претензій не мали, хоча він був в стані алкогольного сп`яніння і не приховував даний факт від поліцейських. Коли один екіпаж забрав ОСОБА_3 і повіз в лікарню на обстеження, поліцейські з іншого екіпажа наказали йому забирати мопед і їхати додому. Коли він виконав їхню вказівку і почав рух, його відразу зупинили і склали протокол за керування в стані алкогольного сп`яніння.

Дані пояснення ОСОБА_1 частково узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_4 , який пояснив що дійсно в складі екіпажа патрульної поліції прибув на місце зупинки іншим екіпажем хлопців, які керували мопедом без шоломів та без номерного знаку поблизу с.Верба. Водієві ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці, від чого він відмовився та погодився пройти обстеження в лікарні, а згодом було зупинено пасажира ОСОБА_1 , який керував вказаним мопедом, хоча йому цього не дозволяли працівники поліції.

Пояснення ОСОБА_1 в суді повністю узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що біля 16 год 30 хв на автомобільній дорозі Р-15 неподалік с.Верба, їх зупинив екіпаж патрульної поліції за керування транспортним засобом без шоломів. Під час спілкування з поліцейськими, йому як водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці, від чого він відмовився та погодився пройти обстеження в лікарні, оскільки за станом здоров`я йому протипоказано спиртне, про що він заявляв працівникам поліції. ОСОБА_6 був в стані алкогольного сп`яніння і не приховував даний факт від поліції, які до нього претензій не мали. Коли один екіпаж забрав його і повіз в лікарню на обстеження, через короткий проміжок часу він чув як поліцейські з іншого екіпажа повідомили по радіостанції про те, що пасажира теж зупинили на його мопеді і складають протокол.

Дослідженими судом відеозаписами, наданими на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , а також відеозаписами, що містяться у справі про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, рапортами працівників поліції що містяться в даних справах, підтверджуються обставини, наведені ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_5 .

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначено, серед іншого:

У п.2.9А Правил дорожнього руху України зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що працівники поліції, достеменно знаючи що пасажир ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, що стверджується відеозаписом події, дали вказівку останньому забрати мопед після затримання водія ОСОБА_5 та доставки його в заклад охорони здоров`я для обстеження на стан сп`яніння, тим самим спровокували його до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній здійснив рух транспортного засобу на вимогу працівника поліції та самі працівники поліції знали, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, і про це через короткий проміжок часу доповіли свої колегам, які доставляли ОСОБА_5 в лікарню.

Таким чином, вищезазначена дія працівників поліції була спрямована не на усунення та припинення майбутнього адміністративного правопорушення, як того вимагають вимоги Закону України „Про Національну поліцію, а навпаки на вчинення дій з метою вчиненням ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та в подальшому через незначний проміжок часу складанням на нього протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, приходжу до висновку про те, що відбулась провокація з боку працівників поліції стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").

З огляду на передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне стягнення (основне й додаткове), можна дійти висновку, що вказане адміністративне правопорушення носить кримінальний характер, адже розмір основного стягнення за його вчинення є більшим, ніж за вчинення деяких кримінальних правопорушень.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що підбурювання з боку міліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним переслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, для того, щоб можна було встановити факт злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

При цьому, основні вимоги справедливості, зазначені в ст. 6 Конвенції відносяться до всіх видів злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Отже враховуючи, з боку працівників поліції була провокація у вигляді спонукання особи до вчинення адміністративного правопорушення, інспектори поліції діяли всупереч вищенаведених вимог Закону, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 8, 27, 34, 35, 130, 247, 256, 266, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко