Справа № 643/4803/21
Провадження № 3/643/1767/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2021 м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Афанасьєв В.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює водієм на підприємстві «С-Аурум», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 09.03.2021 о 14-50 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «БАЗ А079.14», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр-ту Ювілейному, 49/8 в м. Харкові, здійснював рейсові перевезення пасажирів за маршрутом № 259е «вул. Дружби Народів вул. Одеська» збільшену кількість людей (24 особи), ніж передбачену технічною характеристикою транспортного засобу (20 місць), чим порушив п.п. 8, 14 постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.11.2020.

Вказані дії кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, як вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП не визнав. Пояснив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що він здійснював перевезення пасажирів в кількості, що перевищує кількість місць для сидіння, а саме 24 особи, замість 20 осіб.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Оцінивши надані докази, судом встановлено наступне.

Згідно відеозапису, працівники поліції не рахували пасажирів, які перебували у автобусі. Крім того, з відеозапису вбачається, що у салоні автобусу були вільні місця для сидіння. При цьому відеозапис не містить будь-яких даних, з яких суд міг би встановити, що водій ОСОБА_1 здійснював перевезення пасажирів. Відеозапис не містить даних, що автобус рухався або здійснював зупинку.

Між тим, як вбачається з постанови Верховного Суду від 03.04.2019 року, ухваленої в справі № 537/1807/17, належним та допустимим доказом можуть бути лише дані відеозапису, в якому зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд не може визнати письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від 09.03.2020, а також дані відеозапису доказами, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Оцінюючи дані протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, суд керується таким.

Протокол про адміністративне правопорушення, хоча і є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, проте складається працівником поліції та по суті є фіксацією обставин справи, яка зроблена працівником поліції, тобто є відображенням його особистої позиції та його оцінкою тих чи інших обставин справи.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного від 20.05.2020 року по справі № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Також, як вбачається з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 05.08.2019 року (справа № 712/12830/16-а), показання працівника поліції, надані в якості свідка, повинні оцінюватись критично, якщо останній є зацікавленою особою.

За таких обставин дані рапорту працівників поліції та складеного ними протоколу, суд не може визнати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інших доказів винуватості ОСОБА_1 суду не надано, оскільки ані відеозапис, ані показання свідків не підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факт перевезення пасажирів в кількості 24 особи.

За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_1 вказаного вище адміністративного правопорушення.

Виниклі сумніви щодо порушення ОСОБА_1 вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 126, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя В.О. Афанасьєв