Справа № 148/622/21
Провадження № 33/801/704/2021
№ 33/801/703/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С.В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши апе-ляційну скаргу адвоката Дунаєва Івана Борисовича на постанови судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 та 12 серпня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , не працюючого, зареєстровано-го та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06 квітня 2021 року серії ДПР18 № 099039, складеного по вул. М. Леонтовича у м. Тульчині Вінницької області інспектором СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Гулько В. А., уночі 06 квітня 2021 року о 00.10 годині у м. Туль-чині по вул. Суворова водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Nissan Prime-ra», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проведений за допомогою алкотестера «Alcoscan - ALP1» у Тульчинській центральній районній лікарні. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення пункту 2.9(а) Пра-вил дорожнього руху, за що передбаче-на відповідальність за частиною першою стат-ті 130 КУпАП.

Постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 серп-ня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопо-рушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене ад-міністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 454,00 гривні судового збору.

Постановою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 серп-ня 2021 року виправлена описка у першому абзаці резолютивної частини вищезазна-ченої постанови, а саме після слів «у вигляді» вказано «штрафу в сумі 17000,00 гри-вень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік». Виправлене належить вважати за правильне.

Не погоджуючись з такими постановами судді суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Дунаєв І. Б. оскаржує їх в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувані постанови незаконними, винесеними всупереч норм матеріального та процесуального права, без дослідження обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів, адвокат просить обидві постанови суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адмініс-тративного правопорушення. Адвокат також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанов суду першої інстанції, зважаючи на винесення судом першої інстанції постанови від 12 серпня 2021 про виправлення описки, яка отримана лише 19 серпня 2021 року. Строк на апеляційне оскарження був пропущений у зв`язку із зазначеними обставинами, а також через вихідні та святкові дні. Захисник, виклавши у скарзі обставини зупинки транспортного засобу, керованого ОСОБА_1 06 квітня 2021 року, зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказані виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння, під час огляду лікарем такі ознаки у ОСОБА_1 також не встановлені, що свідчить про безпідставність вимоги поліцейського до його підзахисного пройти медичний огляду. Зазначення лікарем в акті огляду факту вживання ОСОБА_1 пива не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 його не вживав, такої інформації лікарю не повідомляв. У матеріалах справи також відсутні відомості про те, що водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що свідчить про незаконність, за твердженням захисника, вимоги поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Також адвокат вважає неналежними дока-зами копії документів, наданих Комунальним некомерційним підприємством «Туль-чинська центральна районна лікарня».

Заслухавши у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 як особи, яка притяг-нута до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адмініс-тративне правопорушення, проаналізувавши наявні в ній докази, переглянувши цю справу в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання адвоката Дунаєва І. Б. про поновлення процесуального строку на апеляційне оскар-ження постанов судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 та 12 серпня 2021 року слід задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження цих постанов, оскільки доводи і підстави для цього є жостатніми і беззаперечними. Апе-ляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанови судді суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Відповідно до норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адмініс-тративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений органом, правомочним розгля-дати скаргу.

Частиною сьомою статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд перегля-дає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено непра-вильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим від-хилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої цієї ж статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 06 квітня 2021 року серії ДПР18 № 099039, складеного по вул. М. Леонтовича у м. Тульчині Вінницької області, убачається, що вночі 06 квітня 2021 року о 00.10 годині у м. Тульчині по вул. Суворова водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Nissan Pri-mera», державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за допомогою алкотестера «Alcoscan - ALP1» у Тульчинській центральній районній лікарні. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункту 2.9(а) Правил дорож-нього руху. До протоколу про адміністративне правопорушення додані: акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого слідує, що огляд у Тульчинській ЦРЛ проведений за допомогою газоаналізатора, за результатами якого у ОСОБА_1 встановлений стан алкогольного сп`яніння - 0,48‰. Крім цього також доданий висновок Комунального некомерційного підприєм-ства «Тульчинська центральна районна лікарня» від 06 квітня 2021 року № 15, за яким у ОСОБА_1 виявлений стан алкогольного сп`яніння ( результат - 0,48‰, тобто позитивний ).

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, накладаючи на нього стягнення, визначене санкцією цієї норми Закону, суд першої інстанції виходив з того, що вина водія доведена матеріалами справи, зокрема, витребуваними судом у ході судового розгляду. Суд визнав підтвердженим, що ОСОБА_1 самостійно виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, про це ним було вказано й у судовому засіданні. Наявні у матеріалах справи докази суд визнав та-кими, що вказують на дотримання порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я за допомогою спеціальної вимірювальної тех-ніки - повіреного газоаналізатора, пояснення свідків не були упередженими. Відтак суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 повністю доведена та сумніву не викли-кає. Суд зазначив, що ОСОБА_1 є особою, яка підлягає адміністративній відпові-дальності, обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність правопорушни-ка, судом не встановлено, водієм вчинене суспільно небезпечне порушення Правил дорожнього руху.

За викладених фактичних та об`єктивних обставин з висновком судді суду першої інстанції належить погодитися; у діях ОСОБА_1 дійсно наявний склад правопо-рушення, його вірно та обґрунтовано визнано винним за частиною першою статті 130 КУпАП.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспорт-ним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотич-них чи токсичних речовин.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП особа несе відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка пе-ребуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`я-ніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пунктів другого, четвертого, шостого розділу 1 Інструкції про по-рядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є під-стави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна за-барвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспорт-ного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосу-вання Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку ). Установ-лення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який прово-диться згідно з вимогами вказаної вище Інструкції з використанням спеціальних тех-нічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові ( пункт сьомий Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ).

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлен-ня у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`я-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, заре-єстрованою в Міністерстві юстиції Украї-ни 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкоголь-ного ( іншого ) сп`яніння і оформлення його результатів.

Як слідує з матеріалів цієї адміністративної справи медичний огляд ОСОБА_1 проводився у Комунальному некомерційному підприємстві «Тульчинська ЦРЛ» за власним бажанням останнього, що вкотре підтверджується змістом самої апеляційної скарги, у встановленому законом порядку проведення огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння та згідно зробленого 06 квітня 2021 року висновку № 15 водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, цифровий показник га-зоаналізатора зафіксував 0,48‰.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в цілому не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права. Аргументи особи, котра подала апеляційну скаргу, не спростовують правильний вис-новок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адмініс-тративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги є аналогічними наданим суду першої інстанції поясненням, їм повністю надана відповідно об`єктив-на, правильна правова оцінка. Апеляційний суд, на противагу доводам апеляційної скарги, дійшов висноку, що судом першої інстанції під час розгляду справи дотримані вимоги статей 279, 280 КУпАП, відповідно до статті 252 КУпАП перевірені усі до-кази на предмет їх допустимості, належності, відносності та достатності, а всі обста-вини, що мають значення для справи встановлені. Дії ОСОБА_1 за частиною пер-шою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно, мотиви апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних по-станов суду першої інстанції відсутні.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав лю-дини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Від-повідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та засто-сування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює сту-пінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих до-казів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду пе-реконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були спра-ведливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення спра-ведливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту осно-воположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відпо-відного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрунту-вання, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі кон-кретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).

З огляду на вищевикладене апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильних, належно умотивованих та об-єктивно справедливих постанов судді Тульчинського районного суду Вінницької об-ласті від 10 та 12 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністратив-ної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Дунаєву Івану Бори-совичу процесуальний строк на апеляційне оскарження постанов судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 та 12 серпня 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Дунаєва Івана Борисовича залишити без задоволення.

Постанови судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 та 12 серпня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко