Справа № 425/1583/21
Провадження № 33/810/173/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м.Сєвєродонецьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду Тополюк Є.В., при секретарі Василович Г.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку Луганської області в письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника Красій А.В. на постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 липня 2021 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої директором ТОВ «Всесвіт-торг», проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн.

Як зазначено в постанові, з протоколу про адміністративне правопорушення № СМУ1022/1106/АВ/П/ПТ від 30.04.2021, складеного головним державним інспектором відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань Нечволод Ю.В. вбачається, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, яке виявлено 30 квітня 2021 року за місцем провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 та засвідчено актом складеним за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду від 30 квітня 2021 року № СМУ 1022/1106/АВ. За виявлені порушення частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 24 КЗпП України, за які передбачена адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: ОСОБА_2 допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» та повідомлення до Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу, працює на умовах цивільно-правового договору (надання послуг), який містить ознаки трудового договору.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

Посилаючись на положення ст.ст. 245, 251 КУпАП, зазначає, що постанову винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповнотою судового розгляду. Судом не було досліджено протокол про адміністративне правопорушення, який був складений 30.04.2021, а доданий до нього припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю складений 18.05.2021. Вказує, що номер цього припису різниться у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові суду.

Судом в оскаржуваній Постанові, взагалі, не досліджуються доводи, викладені у Поясненнях щодо позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин, не наводиться їх спростування або підстав не взяття до уваги.

Вказує, що інспектор протиправно визначив цивільно-правовий договір, що містить ознаки трудового договору.

Також зазначає, що у пункті 30 постанови від 26.05.2020 року у справі №160/5315/19 Верховний Суд зазначив наступну позицію: що якщо укладені цивільно-правові договори не визнані недійсними в судовому порядку, не мають ознак нікчемного правочину, то інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 у справі №806/2064/18. Тому, на думку захисника, порушення ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України. зазначені інспектором праці у протоколі від 30.04.2021, які суд в оскаржуваній постанові помилково визнав, як доведені, не можуть вважатися встановленими та доведеними належними і допустимими доказами.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та її захисник Красій А.В. не з`явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить заява захисника про розгляд справи без їх участі у зв`язку із зайнятістю у інших справах.

Дослідивши заяву захисника та її доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

У відповідності до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції не були дотримані вимоги закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, яка вплинула на правильність прийняття рішення, а викладені у постанові судді висновки щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши доводи апеляційної скарги, складені відповідними посадовими особами процесуальні документи та прийняті рішення, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, протокол, за скоєння якого складено щодо ОСОБА_1 , наведених вище вимог закону не врахували як посадові особи, що проводили перевірку з обставин дотримання вимог трудового законодавства, так і суд першої інстанції при прийнятті судового рішення, у тому числі, судом неповно досліджені обставини справи, не враховані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини; не дано оцінку всім зібраних у справі доказам, складеним процесуальним документам, що призвело до прийняття необґрунтованого судового рішення про наявність у діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП , яке з огляду на вказані вище норми права не можна визнати законним та обґрунтованим й у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_1 послався на такі докази: - протокол про адміністративне правопорушення № СМУ1022/1106/АВ/П/ПT від 30.04.2021, складений головним державним інспектором відділу контролю східного напрямку управління з питань праці Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань Нечволод Ю.В., яким зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП;

-акт складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду від 30 квітня 2021 року № СМУ1022/1106/АВ відповідно до якого ОСОБА_2 допущений до роботи без укладання трудового договору,оформленого наказом ТОВ «Всесвіт-торг» та повідомлення до Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу ,працює на умовах цивільно-правового договору,який містить ознаки трудового договору.

-акт про відмову від підпису від 18.05.2021 № СМУ1022/1106/АВ/ВП;

-припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 18.05.2021 № СМУ1022/1106/АВ/П.

-

Як вбачається із матеріалів справи, дійсно трудовий договір із директором товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт-торг» та ОСОБА_2 не укладався.

В матеріалах справи також відсутні цивільно-правові договори, які укладались між ТОВ «Всесвіт-торг» та ОСОБА_2 , на підставі яких було зроблено висновок про порушення законодавства про працю,що перешкоджає суду перевірити достовірність та обґрунтованість складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30. 05. 2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20. 09. 2016), в яких ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу».

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_2 на постійній основі працював у ТОВ «Всесвіт-торг», підлягав внутрішньому трудовому розпорядку та отримував за виконану роботу заробітну плату, що б свідчило про наявність між ними трудових відносин.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_2 навіть не давав жодних пояснень з цього приводу, що вказує на недостатність зібраних матеріалів на підтвердження складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір у письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Апеляційний суд також вважає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Тому, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП , про доведеність її вини в скоєнні даного правопорушення, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та наявних у матеріалах справи доказах.

За вище викладених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП а тому, доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення визнаються обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247,294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Красій А.В. задовольнити.

Постанову судді Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Луганського апеляційного суду : Є.В. Тополюк