Справа № 266/1656/21
Провадження№ 3/266/635/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року м. Маріуполь
Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області Пантелєєв Дмитро Геннадійович, розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст.122-4 КУпАП,
Відповідно до протоколу серії ДПР18 №402847 від 05.03.2021 року, ОСОБА_1 27.02.2021 року о 17 годині 05 хвилин, за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, Приморський район, вул. Флотська, буд.137, керуючи транспортним засобом «ВАЗ - 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , був учасником дорожньо-транспортної події та залишив місце пригоди, до якої був причетний. Особу водія встановлено шляхом проведення поліцейських розшукових заходів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10.«а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 122-4 КУпАП. ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, жодних клопотань від нього на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.
Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз протии Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Отже, обставини неявки у судове засідання ОСОБА_1 , якому було відомо про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та направлення складених матеріалів до суду, повідомлено про місце та час судового розгляду, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.
За зазначених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 , був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, згідно зі ст.268 КУпАП, справа розглянута на підставі матеріалів, які маються у справі.
Санкцією статті 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Факт вчинення правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №402847 від 05.03.2021 року, схемою місця ДТП від 27.02.2021 року, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , постановою про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18№783441 стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.ч.1,2 ст.126 КУпАП, фототаблицею, рапортом працівника поліції.
З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 , вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги п.2.10 «а» Правил дорожнього руху України, залишивши місце ДТП, до якого був причетним.
Суддя враховує всі обставини по справі, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини. На підставі цього, вважаю за необхідне призначити покарання, що не пов`язано з позбавленням права керування транспортними засобами, тим самим призначивши штраф, передбачений санкцією ст. 122-4 КУпАП.
Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягненню.
Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 122-4 КУпАП, суддя
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Д. Г. Пантелєєв