ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5001/20 Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 33/818/451/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ по справі про адміністративне правопорушення /

22 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Михайлової Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що 20.09.2020 о 01 год. 56 хв. в м.Харків, вул. Новий побут, 1, керуючи автомобілем Lexus RX270, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Водій в присутності двох свідків відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

На зазначену постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вважає постанову Ленінського районного суду м. Харкова необґрунтованою та незаконною, у зв`язку з грубим порушенням норм процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права. Посилається на те, що розгляд справи було здійснено за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, чим було порушено її право на розгляд справи за її присутності і право надати докази та пояснення. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відеозапис є преривним, взагалі відсутні фрагменти. Більш того, вбачається, що весь час ОСОБА_1 взагалі не покидала автомобіль, проте в протоколі зазначено, що ознака сп`яніння ОСОБА_1 є «нестійка хода». У наданих до матеріалів справи поясненнях відібраних у свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зазначено чи мала ОСОБА_1 ознаки сп`яніння. Також посилається на те, що до неї неможливо застосувати ст.130 КУпАП, оскільки така відповідальність на час події та ухвалення судового рішення була скасована.

В судове засідання суду апеляційної ОСОБА_1 не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням, яку вона отримала 22.06.2021, про що свідчить її власноручний підпис. (а.с. 53).

Разом з тим, в судове засідання з`явилася захисник ОСОБА_1 адвокат Михайлова Ю.О., яка повідомила про те, що ОСОБА_1 повідомлена про час та місце розгляду справи, однак з`явитися не може, надала їй повноваження та їх позиція узгоджена.

До початку апеляційного перегляду до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_1 адвоката Михайлової Ю.О. про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що нею направлено три адвокатських запити, два з яких до Департаменту патрульної поліції УПП в Харківській області та один до ДП «Редакція газети «Урядовий кур`єр», відповіді на які ще не отримані.

Апеляційний суд в судовому засідання поставив на обговорення розгляд заяви захисника про перенесення розгляду справи.

Захисник наполягала на задоволенні заяви та пояснила, що запити направила лише в день судового засідання, а своєчасно не направила, оскільки шукала правову позицію.

Апеляційний суд, з урахуванням відомостей, які є в провадженні, а також з урахуванням того, що захисник мала достатньо часу, починаючи з дати розгляду справи судом першої інстанції, направити відповідні запити, а також під час складання апеляційної скарги теж направити відповідні запити, дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви про перенесення розгляду справи. Разом з цим, з урахуванням того, що захисник вважає, що начеб то відомості про набрання чинності змін до КУпАП та чинного КПК України мають значення до цієї справи, врахувати це як доводи до апеляційної скарги.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , але за участю її захисника, виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.

Дослідивши матеріали справи відповідно до вимог частини 7 статті 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника Михайлової Ю.В., яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.

З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у:

-протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №348892 від 20.09.2020;

- письмових поясненнях свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі.

- довідці про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 від 28.09.2010;

-відеозаписі події;

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що 20.09.2020 о 01 год. 56 хв. в м.Харків, вул. Новий побут, 1, керуючи автомобілем Lexus RX270, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Водій в присутності двох свідків відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 була ознайомлена та згодна, про що свідчить її власноручний підпис. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи доповнень не висловлювала.

Поряд з цим, належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто остання не зверталася до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталася із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мала для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, вказані в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яких було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до яких вбачається, що 20.09.2020 року ОСОБА_1 в їх присутності від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовилася. Також в їх присутності ОСОБА_1 була ознайомлена зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.3).

З наявного в матеріалах провадження відеозапису вбачається, що під час пропонування працівниками поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння дійсно були присутні свідки, що свідчить про об`єктивність їх письмових пояснень.

Для забезпечення повноти та всебічності судового розгляду судом апеляційної інстанції шляхом направлення судових повісток викликались вищевказані свідки для надання особистих пояснень, але останні не з`явились за судовим викликом. Відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення ОСОБА_5 не з`явився до поштового відділення для отримання судової повістки в судове засідання, призначене на 22.09.2021 року на 15.00 год. Свідок ОСОБА_4 отримав судову повістку 23.06.2021 р., про що свідчить його власноручний підпис (а.с. 55, 56).

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому відповідно до вимог чинного КУпАП, виконав усі можливі дії для виклику свідків в судове засідання.

Крім того, дослідивши відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер та у лікаря-нарколога в медичному закладі в присутності двох свідків, її права згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України поліцейськими їй були роз`яснені, а також їй була надана можливість скористатись правовою допомогою в телефонному режимі.

Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Михайлова Ю.О. підтримала вимоги та доводи зазначені в апеляційній скарзі, просила їх задовольнити та закрити провадження по справі. Зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу без їх участі, не дав можливості надати письмові пояснення.Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відеозапис є преривним, взагалі відсутні фрагменти. Також, вбачається, що весь час ОСОБА_1 взагалі не покидала автомобіль, проте в протоколі зазначено, що ознака сп`яніння ОСОБА_1 є «нестійка хода». У наданих до матеріалів справи поясненнях відібраних у свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зазначено чи мала ОСОБА_1 ознаки сп`яніння. Також посилається на те, що до ОСОБА_1 неможливо застосувати ст.130 КУпАП, оскільки така відповідальність на час події та ухвалення судового рішення була скасована. Пояснила, що працівники поліції не роз`яснили як саме проходить процедура проходження огляду на стан сп`яніння і тому водій не зрозумівши, відмовилась на місці від проходження огляду. Разом з цим, захисник пояснила, що в будь-який спосіб, передбачений законодавством, вони дії чи бездіяльність працівників поліції не оскаржували.

Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ані апелянтом, ані її захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги, а також пояснень захисника під час апеляційного перегляду про те, що суд провів розгляд адміністративної справи за відсутністю ОСОБА_1 та її захисника, чим порушив право на захист не надавши можливості надати докази щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , а також не надав можливості заявити клопотання про витребування доказів апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки згідно матеріалів справи ОСОБА_1 була обізнана про час та місце розгляду справи та неодноразово надавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, що свідчить про зловживання ОСОБА_1 наданими їй правами та умисне затягування розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 в провадженні районного суду перебувала з 29.09.2020 року та суддею двічі призначались судові засідання.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

В судове засідання, яке було призначено на 19.10.2020, було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , яка просила перенести судове засідання на більш пізню дату у зв`язку з тим, що нею подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.10).

З матеріалами справи захисник Михайлова Ю.О. ознайомилась 27.10.2020 (а.с.11).

06.11.2020 року захисник Михайлова Ю.О. знову звернулася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 перебуває на самоізоляції внаслідок прямого контакту з особою, яка є інфікована Covid-19, у зв`язку з чим, не може бути присутньою у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів провадження, між ОСОБА_1 та адвокатом Михайловою Ю.О. було укладено договір про надання юридичної допомоги від 16.10.2020 року (а.с. 12-13), тобто, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості скористатись юридичною допомогою в судовому засіданні для захисту своїх прав та інтересів або надати до суду письмові пояснення, однак остання таким правом не скористалася.

Неодноразова неявка в судові засідання ОСОБА_1 та її захисника та надання ними заяв про перенесення судових засідань, суддею першої інстанції були розцінені, як умисне затягування розгляду адміністративного протоколу, з метою уникнення ним відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянта та її захисника на порушення судом першої інстанції прав ОСОБА_1 бути присутньою у судовому засіданні.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції не роз`яснили як саме проходить процедура проходження огляду на стан сп`яніння і тому водій не зрозумівши, відмовилась на місці від проходження огляду, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 отримала посвідчення водія НОМЕР_2 від 28.09.2010 внаслідок складання нею іспиту на знання вимог ПДР України, а тому, апеляційний суд вбачає цей випадок, як спосіб захисту та свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Що стосується доводів апеляційної скарги та пояснень захисника в судовому засіданні про те, що наданий працівником поліції відеозапис є преривним, взагалі відсутні фрагменти, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки жодних сумнівів у дійсності та достовірності зафіксованих на них обставин не встановлено. Те, що відеофіксація не велася безперервно, жодним чином не свідчить про неможливість прийняття відеозаписів у якості доказів, не спростовує встановлені обставини та не впливає на правильність висновку судді суду першої інстанції про порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР.

Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав передбачених п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність з огляду на таке.

22 листопада 2018 року прийнято Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до статті 130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції:

«Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Крім того, цим законом доповнено КК України статтею 2861 наступного змісту:

«Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».

Закон № 2617- VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.

Разом з цим, 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX) яким внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

Поряд з цим, належить врахувати, що, в листі від 03.07.2020 року Верховний Суд звернув увагу на те, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі Закон), тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Після набрання чинності Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основ (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, я транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з ч.1 та ч.3 ст.130 КУпАП та передбачено у ст.286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч.2 ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч.2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаючи (ультра активна) дія.

Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультра активність має місце тоді, коли приписи нормативно правового акту, який діяв раніше, поширюється не на реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.

Крім того, в цьому листі зазначено, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, також відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами, особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість їх реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Таким чином оскільки Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України», а протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 110272 за ч.1 ст.130 КУпАП поліцейськими складено 30.11.2020 року то на підставі ч.1 ст.8 КУпАП розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_6 , суддя застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно до Закону № 720-IX, яка діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Таким чином, твердження апелянта щодо закриття провадження у зв`язку із набранням 01.07.2020 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» на підставі ст.ст. 8, 247 КУпАП є безпідставними.

Отже, при розгляді справи судом апеляційної інстанції порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, наведених в апеляційній скарзі, допущено не було.

Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:

- запах алкоголю з порожнини рота;

- порушення координації рухів;

- порушення мови;

- виражене тремтіння пальців рук;

- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

- поведінка, що не відповідає обстановці.

Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота.

Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від остання відмовилася.

Доводи апеляційної скарги, а також пояснення захисника в судовому засіданні про те, що весь час ОСОБА_1 взагалі не покидала автомобіль, однак в протоколі зазначено, що ознака сп`яніння ОСОБА_1 є «нестійка хода» - інших ознак алкогольного сп`яніння не спростовують є доведеними, а тому, такі доводи не є підставою для безумовного скасування постанови.

З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що 20.09.2020 о 01 год. 56 хв. в м.Харків, вул. Новий побут, 1, керуючи автомобілем Lexus RX270, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Водій в присутності двох свідків відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під діюспеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав ним належну правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто її за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков