Справа № 344/320/21
Провадження № 33/4808/266/21
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Повзло
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю захисника Грабовецького Олега Богдановича, що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , перебуває у військовій частині НОМЕР_1 ,

притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124, ст. 36 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та стягненням судового збору -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях ознак адміністративного правопорушення. Апелянт вказує на те, що судом не вирішувалось питання про об`єднання справ в одне провадження, жодної постанови з цього приводу не приймалось, що є порушенням вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду в частині доведеності винуватості особи, незважаючи на визнання нею вини, та необхідності безпосереднього допиту свідків. Звертає увагу на те, що клопотання про допит свідків в суді першої інстанції не було розглянуто, свідків не допитувалось, проте їх показанням надано оцінку в постанові суду. Вказує на те, що відеозапис, який було надіслано органом поліції на адресу суду, не було долучено до складених працівниками поліції протоколів, й у нього не було достатньо часу на ознайомлення з ним в приміщенні суду. Звертає увагу суду на те, що долучений відеозапис складається з декількох різних фрагментів, неодноразово переривається, в той час як згідно діючого законодавства він повинен здійснюватись безперервно, а тому вважає це неналежним і недопустимим доказом, що, на думку апелянта, повністю узгоджується з позицією Верховного суду в постанові від 18.07.2019 року. Наголошує на практиці Європейського суду з прав людини, в частині того, що суд не має права самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що працівниками поліції, у порушення приписів п. 3 розділу ІІ Інструкції, не складено акт огляду на стан сп`яніння, матеріали провадження містять акт огляду інспектора, який його не проводив, і з якого неможливо встановити час його складання. Стверджує, що працівниками поліції не було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу, чим порушено закон України «Про національну поліцію». Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що увімкненні габарити та панель приборів свідчать про те, що двигун працює та наявність руху автомобіля, оскільки освітлення відбувається за допомогою спеціального вмикача, навіть без встановлення ключа в замок запалювання. Стверджує, що в матеріалах провадження відсутні докази, що саме він керував транспортним засобом, в той час як він сидів у припаркованому автомобілі без здійснення керування ним. Вказує на неприпустиме поводження працівника поліції, який проявляв неповагу, висловлювався в його адресу словами алкоголік та неадекватом, що не зафіксовано на відео. Звертає увагу, що жодного відеозапису, де зафіксований факт як він вчиняє ДТП або втікає від працівників поліції немає. Вказує, що він наголошував працівникам поліції про те, що механічні пошкодження на його автомобілі були отримані внаслідок ДТП, що сталась у м. Львові. Звертає увагу на різницю у кількості дисків, які були направлені на адресу захисника з кількістю, що були наявні у місцевому суді, що, на його думку, свідчить про ймовірне штучне створення обставин його винуватості. Наголошує на тому, що на відеозаписах видно як інспектор поліції ОСОБА_2 самостійно не складав протокол, відсутній сам процес складання протоколу працівником поліції. Вважає, що суддя спрощено підійшов до розгляду справи у порушення постанови ВСУ від 23.12.2005 року. Доказів керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП, матеріали провадження не містять. Наголошує на порушенні процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки свідки були залучені лише з метою підпису пояснень й не були присутніми безпосередньо в момент проходження ним процедури огляду. Свідкам не були пред`явленні результати огляду та свідкам не оголошувалось жодних виявлених працівником поліції ознак алкогольного сп`яніння.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 вчинив керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, а також порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна, за наступних обставин.
Так, 30.12.2020 року о 00-45 год. в м. Івано-Франківську по вул. Короля Данила,19 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Megane», н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився із застосування приладу «Drager» в присутності двох свідків, результат огляду 2,06 проміле.
Крім того, 30.12.2020 року о 00-45 год. в м. Івано-Франківську по вул. Галицька-Довга-К.Данила водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Renault Megane», н.з. НОМЕР_2 , не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу.
Також, 30.12.2020 року о 00-45 год. в м. Івано-Франківську по вул. Короля Данила, 19 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Renault Megane», н.з. НОМЕР_2 , не враховував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на дерево, в результаті чого пошкодив зелене насадження та автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а, п. 2.4, п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП.
В судове засідання з`явився захисник Грабовецький О.Б., що діє в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. Клопотань не заявлено.

В судове засідання не з`явилась особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Захисник Грабовецький О.Б. повідомив, що ОСОБА_1 відомо про судове засідання, та він просив розглядати справи у його відсутність.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було відомо про час слухання справи в апеляційному суді та за відсутності клопотання про перенесення судового засідання на інший час, вважаю за можливе розгляд справи провести у відсутність останнього, що не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив постанову судді скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів, оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При прийняті рішення щодо ОСОБА_1 , судом першої інстанції в повній мірі було дотримано вказаних вимог закону.
Згідно норм діючого законодавства, апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції відбувається в межах апеляційних вимог.
В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не вирішувалось питання про об`єднання справ в одне провадження, жодної постанови з цього приводу не приймалось, що, на думку апелянта, є порушенням вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

Перевіряючи вказаний доводи апелянта, доходжу наступного висновку.
Так, з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що провадження складається з трьох обвинувачень, що міститься в трьох протоколах про адміністративне правопорушення: 1) серії ДПР18 №101818 від 30.12.2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП; 2) серії ДПР18 №101820 від 30.12.2020 року за ст.122-2 КУпАП; 3) серії ДПР18 №049926 від 30.12.2020 року за ст. 124 КУпАП, фактично об`єднаних під час підготовки справи до судового розгляду суддею суду першої інстанції в одне провадження з присвоєнням номеру справи 344/320/21 та винесенням одного остаточного процесуального рішення - постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року.
Відсутність окремого процесуального документу про об`єднання справ, не впливає на законність остаточного рішення суду.
З вказаних обставин, як розгляд справи в суді першої інстанції, так й апеляційний перегляд, відбувається в межах трьох обвинувачень щодо ОСОБА_1 .
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 12.1, п. 2.4 та п. 2.9 «а» ПДР України за викладених у постанові суду першої інстанції обставин, об`єктивно підтверджується сукупністю зібраних у справі належних і допустимих доказів, які будь-яких сумнівів у їх достовірності не викликають.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, висловлена у рішенні в справі "О`Галлоран та Франціс поти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, визначає, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів та право їздити на них є таким, що потенційно може задати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
За змістом ст.ст. 124, 122-4 КпАП України, підставами для притягнення до адміністративної відповідальності є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо, а також - залишення особою місця дорожньо-транспортної події, до якої вона причетна.
Згідно приписів ч. 1 ст. 130 КУпАП, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції досліджено три протоколи про адміністративні правопорушення, а саме: серії ДПР 18 №101818 від 30.12.2020, серії ДПР18 №101820 від 30.12.2020 та серії ДПР18 №049926 від 30.12.2020, а також письмові пояснення ОСОБА_1 та пояснення сторони захисту, що були надані під час судового засідання в суді першої інстанції, та письмові пояснення свідків, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, схему місця ДТП від 30.12.2020 року, направлення від 30.12.2020 року, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.
Судом першої інстанції належним чином було перевірено відповідність дій працівників поліції як Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), так й Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції під час складання протоколів про адміністративне правопорушення та в ході проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції оглянуто зміст відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції.
В апеляційній скарзі апелянт посилання на правові позиції Верховного Суду в частині доведеності винуватості особи, незважаючи на визнання нею вини, та в частині необхідності безпосереднього допиту свідків.
Вважаю, що висновки суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_1 в трьох епізодах обвинувачення, ґрунтуються саме на сукупності досліджених доказів, а незгода апелянта з оцінкою судом доказів, не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції.

Питання щодо необхідності безпосереднього допиту свідків в суді першої інстанції, в даному конкретному випадку, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки свідками засвідчено виключно факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, й підтверджено результати огляду з показником алкотесту «Драгеру» 2.06 % (проміле).

Показання свідків, протокол про адміністративне правопорушення, акти огляду, складені в установленому законом порядку, підписані особами, викладені послідовно та узгоджуються як між собою, так й з іншими доказами по справі, тому підстави піддавати їх будь-яким сумнівам відсутні, а тому не виникало необхідності в допиті свідків, оскільки докази були оцінені безпосередньо в їх сукупності.

Враховуючи наведене вище, доводи апелянта про безпідставне відхилення судом першої інстанції клопотання про виклик свідків, та незаконне покладення в основу висновків суду зміст їх письмових пояснень, є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що працівником поліції не оголошувалось свідкам жодних виявлених ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , не є підставою для визнання результатів огляду недійсним, за умови посилання на їх наявність як в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, так й в направленні водія на огляд з метою виявлення стану сп`яніння, а саме: нестійка хода, нечітка вимова, різкий запах алкоголю з порожнини рота (а.п. 3, 5 за протоколом серії ДПР18 №101818 від 30.12.2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП).
Під час апеляційного перегляду стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків, в задоволенні якого відмовлено, оскільки зміст відеозапису підтвердив їх залучення та наявність під час огляду.
В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що він знаходився за кермом транспортного засобу, що був припаркований, тобто перебував у нерухомому стані, проте вказане твердження апелянта вважаю неспроможним та спрямованим на уникнення апелянта від відповідальності за реально вчинені дії, виходячи з наступного.
Так, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що керування транспортним засобом це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Твердження апелянта про безпідставність висновку суду в частині того, що увімкненні габарити та панель приборів свідчить про те, що двигун працює та наявність руху автомобіля, спростовується змістом відеозаписом.

Так, долучені до матеріалів провадження відеофайли свідчать про те, що відеофіксація відбувалась за допомогою декількох нагрудних камер (відеореєстраторів), що знаходились у різних працівників поліції.

Зміст відеозапису, поведінка та зміст розмови ОСОБА_1 з працівниками поліції, у своїй сукупності свідчать про те, що працівники поліції зупиняли ОСОБА_1 на вулиця Довгій в м. Івано-Франківську, проте він не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, після чого відбулось переслідування останнього, й його було зупинено працівниками поліції на вулиці Короля Данила, буд. 19, де й було пред`явлено відповідне обвинувачення у вчиненні адміністративних правопорушень.

Сукупність змісту відеозаписів поза розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Renault Megane», н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння.
Зовнішній вид, спілкування та поведінка ОСОБА_1 беззаперечно свідчить про правомірність підозри працівників поліції ймовірного перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що й слугувало підставою для проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» за згодою водія.

Факт погодження водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння й свідчить про те, що саме він є водієм, який здійснював керування транспортним засобом, оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають виключно водії транспортних засобів.

Підтвердження ОСОБА_1 результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння з показником 2,06% (проміле) своїм особистим підписом в графі «з результатом згодний» в акті огляду, свідчить про згоду останнього з перебування у стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для його притягнення до відповідальності згідно із законом.

Вважаю, що працівниками поліції дотримано процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, поза всяким сумнівом знайшла своє підтвердження зібраними доказами, які містяться в справі про адміністративне правопорушення.

Посилання апелянта на порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки свідки були залучені лише з метою підпису пояснень й не були присутніми безпосередньо в момент проходження ним процедури огляду, яким не були пред`явленні результати огляду, не є слушними, оскільки таке повністю спростовується змістом відеозапису, з якого вбачається як процедура залучення свідків, їх наявність на місті зупинки транспортного засобу, так й їх участь під час проведення процедури огляду.

Твердження сторони захисту про розбіжності у часі на відеофайлах, які, на його думку, доводять факт отримання письмових пояснень свідків раніше ніж проведено процедуру огляду, не є слушними, оскільки надані працівниками поліції відеофайли отримані з різних нагрудних відеореєстраторів. Даних про їх синхронізацію по часу стороною захисту, не надано.

Аналіз змісту цих відеозаписів свідчить про послідовність дій працівників поліції та відповідність їх дій як нормам КУпАП, так й приписам Інструкції.

Твердження апелянта про те, що працівниками поліції не було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу, чим порушено закон України «Про національну поліцію», не впливає на законність висновків суду, що викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта на відсутність жодного відеозапису, де зафіксований факт як він вчиняє ДТП або втікає від працівників поліції, не є підставою визнання оскаржуваного судового рішення незаконним, оскільки жодний доказ немає заздалегідь встановленої сили, рішення приймається на підставі сукупності усіх доказів по справі.

Відсутність відеозапису вчинення адміністративного правопорушення, не доводить відсутність події та складу адміністративного правопорушення за умови наявності інших доказів по справі.

Доводи апелянта про те, що він наголошував працівникам поліції, що механічні пошкодження на його автомобілі були отримані внаслідок ДТП, що сталась у м. Львові, не є слушними, оскільки стороною захисту не надано будь-яких належних доказів з приводу фіксування ДТП саме в м. Львів.

Отже, наведеним вище, спростовується твердження апелянта про відсутність доказів керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП.

За вказаних вище доказів вважаю доведеним й факт невиконання ОСОБА_1 законної вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, а тому є правильним висновки суду першої інстанції в частині наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП.
Посилання апелянта на різницю у кількості дисків, які були направлені на адресу захисника та наявних у місцевому суді, як на ймовірне штучне створення обставин його винуватості, були перевірено під час апеляційного перегляду справи, й стороні захисту надано можливість на ознайомлення зі змістом всіх наявних у справі відеозаписів, тим самим поновлено право на захист.

Твердження апелянта, що долучений відеозапис складається з декількох різних фрагментів, неодноразово переривається, в той час як згідно діючого законодавства він здійснюється безперервно, а тому це є неналежним і недопустимим доказом, є безпідставним, оскільки законом не передбачено чітких вимог щодо показань технічних приладів, що мають функції відеозапису.

Відеозаписи послідовні та охоплюють період з часу зупинки транспортного засобу до завершення оформлення документів, повністю передають перебіг події, а тому відсутні підстави для визнання їх недопустимими доказами.

Апелянт свої вимоги в цій частині обґрунтовує з посиланням на правову позицію в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі ВС/КАС) по справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17) від 18.07.2019 року, проте, положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) застосовуються при вирішенні спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, які, зокрема, виникають у зв`язку з винесенням постанов у справах про адміністративні правопорушення іншими уповноваженими органами (посадовими особами), а не судом. КАС України не регулює провадження у справах про адміністративні правопорушення в судах.
Отже, висновок ВС/КАС у постанові по справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17) від 18.07.2019 року стосується оскарженої постанови поліцейського та відповідних доказів.
Під час апеляційного перегляду не встановлено факту перебирання судом першої інстанції функцій обвинувача чи самостійного встановлення фабули адміністративних правопорушень, а тому доводи апелянта в цій частині також не заслуговують на увагу.

Зміст встановлених судом обставин повністю відповідає суті адміністративних правопорушень, викладених у протоколах про адміністративне правопорушення, складених та висунутих працівниками поліції відносно ОСОБА_1 , а тому суд діяв в межах своїх повноважень та правильно встановив фактичні обставини скоєних ОСОБА_1 правопорушень, виходячи з пред`явленого обвинувачення.
З урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд першої інстанції оцінив усі наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, чим спростовується твердження апелянта щодо спрощеного підходу судового розгляду.
Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складено із заповненням всіх необхідних графів із зазначенням посади, найменування підрозділу Національної поліції України, спеціального звання та прізвища особи, що його склала (а.п. 3 за протоколом серії ДПР18 №101818 від 30.12.2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП), а саме - інспектором патрульної поліції взводу №2 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області, лейтенантом поліції Перекіцей Андрієм Вікторовичем, який був у складі групи патрульної поліції разом із лейтенантом поліції ОСОБА_2 .

Вказаний документ складається на відповідному бланку встановленого зразка, а тому посилання апелянта на відсутність дати та часу його складання, є безпідставним.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги в частині порушення працівниками поліції приписів Інструкції щодо складання акту огляду на стан сп`яніння, не знайшли свого підтвердження.

Посилання апелянта на відсутність на відеозаписах безпосереднього процесу складання протоколу про адміністративне правопорушення інспектор поліції Самборським Д.Р., не є підставою для визнання його недійсними, оскільки наявні у справі письмові докази, зокрема й протоколи про адміністративне правопорушення, складені із заповненням всіх необхідних реквізитів й містять підписи працівників поліції.

Твердження апелянта на неприпустиме поводження працівника поліції, який проявляв неповагу, висловлювався на його адресу словами «алкоголік» та «неадекват», не впливають на доведеність винуватості ОСОБА_1 в інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Питання щодо некоректного поводження працівників поліції не є предметом розгляду у вказаному провадженні, під час якого вирішується питання виключно в частині пред`явленого ОСОБА_1 обвинувачення, в той час як останній не був позбавлений можливості звернутись із скаргою до відповідних органів на некоректне поводження працівників поліції.

Всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважаю доведеним й факт порушення ОСОБА_1 як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, оскільки він не враховував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на дерево, що спричинило пошкодження зеленого насадження та автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, наявні у справі докази підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 12.1, п. 2.4 та п. 2.9 «а» ПДР України та, відповідно, наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП.

Враховуючи наведене, вважаю, що висновки суду першої інстанції, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, тому відсутні законні підстави для скасування судового рішення і закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, як про це наголошено в апеляційній скарзі.
Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 33 КУпАП наклав на ОСОБА_1 справедливе адміністративне стягнення із застосуванням положення ст. 36 КУпАП у виді штрафу в сумі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

За вказаних обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду належить залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124, ст. 36 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло