ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5778/21 Головуючий в 1 інст. Боєв Є.С.
Провадження № 33/807/639/21 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника адвоката Шлецера А.А., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шлецера А.А. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, заміжню, яка тимчасово не працює, виховує трьох дітей: 2003, 2007 та 2014 років народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 12 липня 2021 року о 00 годині 01 хвилин у м. Запоріжжі по вул. Чарівній, 153, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови, вираження тремтіння пальців рух. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавстві порядку відмовилась в медичному закладі у лікаря-нарколога. Від керування відсторонена шляхом залишення транспортного засобу припаркованим без порушення ПДР України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував наявність довідок, які підтверджують, що ОСОБА_1 під час події не перебувала в стані алкогольного і наркотичного сп`яніння.

Відеозаписом, який є в матеріалах справи не підтверджується, що ОСОБА_1 відмовлялась від проходження тестів на алкогольне або наркотичне сп`яніння.

Оскільки з вказаного доказу вбачається, що ОСОБА_1 намагалась дихати в спеціальний технічний засіб «Драгер» та здати сечу на аналіз, проте через стресову ситуацію, не змогла зробити з фізіологічних потреб.

В порушення вимог відомчої інструкції представником медичного закладу не було запропоновано здати аналіз крові, що на думку апелянта є істотним порушення порядку огляду.

З матеріалів справи також вбачається, що ані відмови, ані свідків під час події не було.

Просить суд апеляційної інстанції постанову судді районного суду скасувати, а провадження по справі закрити.

Вислухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шлецера А.А., перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст.280 КУпАП, щодо вчинення правопорушення і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст.ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог п. 2.9(а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє- відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Аналіз вказаних нормативних актів свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інтонації вважає, що винуватість ОСОБА_1 за встановлених суддею місцевого суду обставин, у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України доводиться такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №270975 (а.с.1), з якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом 12 липня 2021 року о 00 годині 01 хвилині з ознаками наркотичного сп`яніння: розширені зіниці очей, які не реагують на світло; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України.

- направленням водія на огляд з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.3), яким вказано, що водій ОСОБА_1 мала ознаки наркотичного сп`яніння та від проходження огляду відмовилась.

- медичним висновком НКП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 12 липня 2021 року (а.с.4), яким встановлено, що ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовилась.

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску на якому записані відеофайли обставин інкримінованого правопорушення.

Наведені докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, отримані вони з додержанням процесуальної процедури, об`єктивно узгоджуються між собою та переконливо доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлялась від проходження огляду та не перебувала в стані будь-якого сп`яніння.

На переглянутому відеозаписі вбачається, що ОСОБА_1 була доставлена до медичного закладу працівниками поліції для проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Будь-яких порушень із сторони працівників поліції та персоналу медичного закладе не було зафіксовано, ОСОБА_1 було надано всі можливості для надання біологічного матеріалу для проходження вказаного огляду.

Але, водій ОСОБА_1 в супереч вказаному не надала біологічний матеріал для проведення огляду, що на думку суду апеляційної інстанції, розцінюється, як відмова від проходження огляду, тобто порушенням вимог п. 2.5 ПДР України.

Твердження апелянта про те, що через фізіологічні можливості, ОСОБА_1 не могла надати такий матеріал, суд розцінює, як спробу уникнення відповідальності, оскільки як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи не надано будь-яких документів, які підтверджують неможливість або перешкоди здаванню біологічного зразку проходження медичного огляду.

Доводи з приводу намагання здати кров для визначення стану сп`яніння є непереконливими, адже Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р. визначено, що кров береться в особи, якщо неможливо взяти інші зразки біологічних середовищ, наприклад, коли особа непритомна, а також, якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами. В даному випадку цього не було, що підтверджує правомірність медичного персоналу у вимозі надати біологічний матеріал у вигляді сечі.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 сама пройшла огляд, який засвідчив, що остання не перебуває в стані сп`яніння, суд апеляційної інстанції виділяє з наступних підстав.

Так, п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., є порушенням, так як з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Тобто, ОСОБА_1 повинна була пройти медичний огляд у присутності поліцейського протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. У відповідності з п.22 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Всупереч наведеному, ОСОБА_1 більше через дві години самостійно звернулася до медичної установи, яка не входить до переліку закладів, які уповноважені визначати ступінь наркотичного сп`яніння

Більше того, такий огляд проведений за відсутності поліцейських, оскільки такий проводився самостійно, з власної ініціативи особи, що не передбачено КУпАП.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказаний доказ не виключає винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні.

Апеляційний суд також не приймає твердження апелянта про відсутність свідків у справі, оскільки під час події велась відеофіксація порушення, що відповідає вимогам ст. 266 КУпАП.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення нею нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Шлецера А.А., залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/5778/21