Номер провадження: 33/813/1152/21
Номер справи місцевого суду: 495/5076/21
Головуючий у першій інстанції Савицький С. І.
Доповідач Колесніков Г. Я.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

учасники справи:

особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

його захисник Коротнян Павло Віталійович,

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2021 року, ухвалену під головуванням судді Савицького С.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто за ч.2 ст.123 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника (а.с.25-27).

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 18 червня 2021 року о 07год. 02хвил. по вул.Шкільній в м.Білгород-Дністровський Одеська область, керуючи автомобілем Renault Kangoo, д/з НОМЕР_1 , ним порушено правила проїзду залізничного переїзду, яке полягало у виїзді на залізничний переїзд при увімкненому забороненому (червоному світлі), що є порушенням п.20.5(в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 січня 2001 року (далі-ПДР).

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.2ст.123 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з відеозапису, наявному в матеріалах справи, неможливо ідентифікувати номерний знак транспортного засобу та його водія, також момент скоєння адміністративного правопорушення; та інспекторами поліції невірно зазначено місце складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.29-34).

В апеляційному суді адвокат Коротнян П.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у порушенні п.20.5 (в) ПДР підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи, що долучені до протоколу.

З такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до п.20.5 (в) ПДР України рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонний сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

Апеляційним судом встановлено, що 18 червня 2021 року інспектором ВРПП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітаном поліції Баргемоном О.Ю. складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №502566, відповідно до якого ОСОБА_1 18 червня 2021 року о 07год. 02хвил. по вул.Шкільній в м.Білгород-Дністровський, керуючи автомобілем Renault Kangoo, д/з НОМЕР_1 , виїхав на залізничний переїзд при увімкненому забороненому (червоному) сигналі світлофору, чим порушив п.20.5(в) ПДР.

В протоколі ОСОБА_1 вказав, що з ним не згоден, оскільки «номера не його» (а.с.3).

Згідно рапорту інспектора поліції від 18 червня 2021 року при складанні протоколу надати письмові пояснення на окремому бланку ОСОБА_1 відмовився, хоча був не згодним з адміністративним протоколом, але копію отримав, про що розписався. Пояснити причини ненадання пояснення громадянин відмовився (а.с.4).

До матеріалах справи також долучений один відеозапис (а.с.5).

Суд першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_1 , послався саме на цей відеозапис та зазначив, що при його дослідженні та збільшенні було встановлено, що саме автомобіль марки Renault Kangoo, д/з НОМЕР_1 , виїхав на залізничний переїзд при увімкненому забороненому (червоному світлі). Після його зупинки було встановлено, що за кермом перебував ОСОБА_1 .

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 суд першої інстанції не навів.

Апеляційний суд з такими висновками суду погодитись не може.

Відеозапис, який доданий інспекторами поліції до матеріалів справи та досліджений судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, триває одну хвилину. З нього вбачається, що перед залізничним переїздом стоять транспортні засоби, оскільки шлагбаум опущений та увімкнено заборонний сигнал світлофора. Автомобіль білого кольору, який стояв першим перед опущеним шлагбаумом, почав рух через переїзд вже після його відкриття, а через декілька секунд був вимкнутий заборонний сигнал світлофора. Автомобіль працівників поліції був третім після автомобіля правопорушника. І на цьому відеозапис закінчується.

З даного відеозапису, навіть, при його збільшенні, неможливо ідентифікувати ні номерний знак транспортного засобу, який перетинає залізничний переїзд, ні особу,під керуванням якого був транспортний засіб.

За таких обставин, важко зрозуміти, яким чином суд першої інстанції на відміну від апеляційного суду, при збільшенні відеозапису, зміг встановити номери транспортного засобу правопорушника.

Крім того, відсутня відеофіксація переслідування працівниками поліції автомобіля правопорушника, моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та обставин складання самого протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.5 р.ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року (далі- Інструкція), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Однак, як вбачається з матеріалів справи інспектор поліції не дотримався вищевказаних вимог Інструкції щодо забезпечення безперервної відеозйомки на портативний відеореєстратор під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Під час складання протоколу, і в своїх письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, ОСОБА_1 свою вину не визнавав, посилався на те, що вимог ПДР він не порушував, на відеозаписі номерні знаки його транспортного засобу відсутні.

Крім того, на відміну від змісту складеного інспекторами поліції рапорту Пономарьов В.М. наголошував, що інспектори поліції зупинили його на відстані більш ніж два км від залізничного переїзду. Він просив дати бланк для надання письмових пояснень та час для прибуття його адвоката, однак поліцейський йому відмовив у зазначених вимогах і повідомив, що він зможе скористатися правовою допомогою адвоката в суді.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відеозаписів, фіксуючих початок руху автомобіля Renault Kangoo, д/з НОМЕР_1 , через залізний переїзд, його переслідування співробітниками поліції, момент зупинки та складання адмінпротоколу, перевірити дані суперечності у суду немає можливості.

Аналізуючи вимоги чинного законодавства та матеріали даної справи, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

Протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом у даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Рапорт працівника поліції не містять фактичних даних, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і тому, в контексті положень ст.251 КУпАП, також не може бути доказом у даній справі.

Інших доказів, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі його автором, до адміністративних матеріалів не додано.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу, суд, зберігаючи безсторонність, позбавлений можливості самостійно витребувати або збирати їх, оскільки тим самим суд буде вимушений перебрати на себе функцію обвинувачення, що є недопустимим в демократичному суспільстві.

Згідно ч.1,2 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сукупність таких обставин, як:

- неможливість з наявного в матеріалах справи відеозапису ідентифікувати номерний знак транспортного засобу та його водія,

- відсутність відеофіксації переслідування працівниками поліції автомобіля правопорушника, моменту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та обставин складання адміністративного протоколу,

вказує на те, що обставини, викладені у вказаному вище протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли своє підтвердження в належних та допустимих доказах, а отже в діях ОСОБА_1 не встановлений склад адміністративного правопорушення за ч.2 ст.123 КУпАП.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У свою чергу ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З урахуванням вищенаведеного, спираючись на норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, апеляційний суд знаходить, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.123 КУпАП, є не доведеною, тому підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності немає за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.123 КУпАП закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2021 рокускасувати.

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.123 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Г.Я.Колесніков