Справа №751/4149/21
Провадження №3/751/1451/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд м. Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу - непрацюючого, місце проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП

за участі сторін:

особа, що притягується

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисник Святна О.В.

ВСТАНОВИВ:

04.06.2021 року о 04 год. 24 хв. в м. Чернігові по вул. Незалежності 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ford» /д.н.з. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини роту, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, 04.06.2021 року о 04 год 35 хв в м. Чернігові по вул. Незалежності 10, водій ОСОБА_1 на законну вимогу працівника поліції при виконанні службових обов`язків залишитись на місці вчинення адміністративного правопорушення, не відреагував, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліції, хватався за форменний одяг, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт керування транспортним засобом, зазначивши про перебування в салоні автомобіля лише як пасажира. Вважає, що вимоги та дії працівників поліції відносно нього були протиправними, оскільки вимоги п.2.5 ПДР поширюються виключно на водіїв транспортних засобів. Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння та відмови від пропозиції працівників поліції щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не заперечував.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 також підтвердила категоричну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння як із використанням спеціальних технічних засобів , так і в закладі охорони здоров`я.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП складом адміністративного правопорушення є, зокрема, і відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

З огляду на позицію ОСОБА_1 , який в судовому засіданні в присутності захисника підтвердив як факт перебування в стані алкогольного сп`яніння, так і факт відмови від проходження огляду на визначення огляду на стан алкогольного сп`яніння, суд зосереджується на з`ясуванні та перевірці доводів останнього з приводу заперечення факту керування ним транспортним засобом, тобто виконання ним функцій водія.

Згідно п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №4 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Приписами ч.2 ст.251, ст.255 КУпАП визначено, що співробітники поліції зобов`язані збирати докази для підтвердження обставин, вказаних ними в протоколі про адміністративне правопорушення.

З переглянутих в судовому засіданні відео-записів, які долучені до протоколу, чітко вбачається, що під час переслідування працівниками поліції автомобіля «Ford» /д.н.з. НОМЕР_1 / в салоні були взагалі відсутні пасажири, а після його зупинки, з лівої сторони транспортного засобу, перебував лише ОСОБА_1 . Поведінка останнього під час спілкування з поліцейськими та неодноразові наміри залишити місце зупинки автомобіля не викликає у суду жодних сумнівів щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, після зупинки автомобіля «Ford» /д.н.з. НОМЕР_1 / поблизу нього були відсутні будь-які інші сторонні особи. Вказані обставини переконливо свідчать про те, що останній виконував саме функції водія, а відтак він є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які пояснили, що водій в їх присутності, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення.

Доводи захисника про неналежність письмових пояснень вище вказаних свідків, оскільки вони не були очевидцями події, є непереконливими, оскільки вказані особи засвідчують лише факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. Жодних посилань навіть про їх ймовірну можливість обмовити ОСОБА_1 стороною захисту в розпорядження суду не надано, а їх пояснення повністю узгоджуються з переглянутими відеозаписами.

Аналіз доказів у сукупності підтверджує, що ОСОБА_1 було детально роз`яснено процедуру проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також настання можливих наслідків у разі незгоди водія, які полягають у складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

Складом адміністративного правопорушення, відповідно до ст.185 КУпАП, є злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Аналіз положень статті 185 КУпАП дає можливість прийти до висновку, що під злісною непокорою розуміється відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.Вказане тлумачення викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.

У відповідності до п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст.185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні ним службових обов`язків, оскільки вимога працівника поліції або розпорядження це - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, який має бути законодавчо обґрунтований.

Виходячи з наведеного, на наявність складу даного правопорушення в діях особи впливає не лише вимога, яка була поставлена працівниками поліції, але і у зв`язку з чим вона висувалась.

В судовому засіданні встановлено, що поліцейські знаходились при виконанні ними службових обов`язків. У відповідності до ст.62 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський при виконанні покладених на нього повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Ніхто на має права втручатися в законну діяльність поліцейського.

Згідно ст.32 «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, якщо зовнішні ознаки особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Суд вважає, що за конкретних обставин вимоги поліцейського до ОСОБА_1 пред`явити документи, що посвідчують особу, а в подальшому - застосування до нього і превентивного заходу у виді обмеження пересування та залишення на місці вчинення адміністративного правопорушення, були цілком правомірними та ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Натомість ОСОБА_1 поводив себе агресивно, заперечуючи факт керування транспортним засобом, відверто ігнорував неодноразові вимоги працівників поліції продемонструвати посвідчення водія або інші документи, постійно намагаючись залишити місце зупинки транспортного засобу.

Окрім того, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень підтверджується сукупністю досліджених під час розгляду справи матеріалів, а саме протоколом від 04.06.2021 року про адміністративне правопорушення серії ААБ № 111848 та долученими до нього відеозаписами, протоколом від 04.06.2021 року про адміністративне правопорушення серії АА № 093038, протоколом про адміністративне затримання КИ №036956, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , рапортом працівника поліції Яценко Д.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, судом не враховуються при ухваленні судового рішення, оскільки вони не узгоджуються з іншими письмовими доказами та вважає засобом захисту з метою уникнути відповідальності або пом`якшити свою участь за вчинення правопорушення.

Вказаний висновок суду посилюється й наявністю в матеріалах справи не оскарженої постанови серії БАА №114165 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, суб`єктом правопорушення за якою може бути лише водій транспортного засобу /а.с.12/.

Суд особливо звертає увагу на відеозапис з нагрудного відео-реєстратора поліцейського мобільного телефону, що є засобом об`єктивного контролю, оскільки не залежить від суб`єктивного сприйняття кожного з учасників події, і є достатнім доказом для прийняття несуперечливого рішення по справі.

Доцільності допиту в судовому засіданні інших осіб, заявлених стороною захисту, суд не вважає за необхідним, оскільки сукупність досліджених та перевірених доказів в судовому засіданні в їх взаємозв`язку переконливо свідчать про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбаченого ч.1 ст.130 та ст.185 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність правопорушника згідно зі ст.ст.34,35 КУпАП суд не вбачає.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які розглядаються одночасно одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладаються в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За таких обставин, на підставі ст. 36 КУпАП шляхом поглинення менш серйозного адміністративного стягнення більш серйозним, слід призначити адміністративне стягнення, в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.185 КУпАП, та призначити покарання:

- за ч.1 ст.130 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі 1000 н.м.д. громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

- за ст.185 КУпАП у виді штрафу в розмірі 15 н.м.д. громадян, що становить 255 грн

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП за сукупністю вчинених адміністративних правопорушень призначити ОСОБА_1 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу в розмірі 1000 н.м.д. громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 к. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов