Справа №585/645/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Машина І. М.
Номер провадження 33/816/216/21 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 585/645/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2021 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий по АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити, оскільки відсутні відомості про технічний засіб, яким було здійснено відеозапис, пояснення викладені на бланку одним і тим самим почерком, в судовому засіданні не були допитані свідки, тим самим позбавивши його змоги поставити їм питання, відео не є суцільним, недостатньо чітким, що зумовлює сумнів у тому, що саме він був за кермом автомобіля, відсутні дані на підтвердження факту проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським. Лише після відмови від проведення огляду на місці зупинки т/з або ж у разі незгоди з його результатами дають можливість працівникам поліції пропонувати пройти огляд у медичному закладі, йому не була вручена копія протоколу і він не був обізнаний зі своїми правами.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2021 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 25 лютого 2021 року о 03 год. 50 хв. в м. Ромни по вул. Полтавська, водій ОСОБА_4 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, координації рухів, зіниці очей не реагують на світло), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 491836 від 25 лютого 2021 року, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_4 керував т/з із явними ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 25 лютого 2021 року, які кожен окремо підтвердили, що в їх присутності ОСОБА_4 відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі;

- відеозаписом подій, згідно якого на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_4 відмовляється пройти такий огляд.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у його письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 викладені на бланку одним і тим самим почерком, тому викликають сумнів та є підставою для виклику їх до суду, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки такі пояснення підтверджені особистими підписами цих свідків, а будь-яких клопотань про їх виклик до суду першої інстанції від ОСОБА_4 не надходило. При цьому необхідно зауважити, що ОСОБА_4 не оскаржувався факт присутності двох свідків при його відмові проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб, а обов`язок цих свідків лише засвідчити факт відмови особи, яка керує т/з, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

ОСОБА_4 , будучи допитаним в суді першої інстанції, хоча і не визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, але не заперечував своєї відмови від огляду на стан наркотичного сп`яніння, мотивуючи це тим, що поспішав на роботу та мав неприязні стосунки з працівником поліції Скибою С. В.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Таким чином, ОСОБА_4 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки т/з, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги також доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що в матеріалах справи немає посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а також те, що відеозапис не є суцільним, оскільки це жодним чином не спростовує встановлені обставини і не впливає на правильність висновку судді суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 у цій справі, яка розглянута на підставі наявних доказів, достатніх для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов