21.04.2021 Провадження по справі № 3/940/253/21
Справа № 940/420/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2021 року суддя Тетіївського районного суду Київської області Косович Т.П., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , не працюючої, до адміністративної відповідальності протягом року не притягувалась,

за ст. 154 ч. 2 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 511014 від 06.04.2021 року вбачається, що 26.03.2021 року близько 1 години в дворі житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 порушила порядок тримання собак, а саме її собака породи «німецька вівчарка» вкусила за праву ногу ОСОБА_2 , заподівши шкоди її здоров`ю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні не визнала, суду пояснила, що дійсно вона є власником собаки породи «німецька вівчарка», яка проживає в дворі її житлового будинку та постійно перебуває на прив`язі. 26.03.2021 року ОСОБА_2 вночі прийшла до її домогосподарства в АДРЕСА_1 , а саме в гараж, де її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з друзями ремонтували автомобіль. Десь в цей час собака відірвалася. Зі слів хлопців, вони попередили ОСОБА_2 про це та запропонували провести її додому чи підвезти, на що остання відмовилася, вирушила йти додому та в цей час на неї накинувся собака.

Потерпіла ОСОБА_2 суду пояснила, що 26.03.2021 року прийшла до домогосподарства ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 забрати навушники. Коли вона вже вийшла за подвір`я щоб йти додому, при цьому ворота були відчиненими, на неї накинулася собака ОСОБА_5 породи «німецька вівчарка». Їй нікуди були втекти і вона забігла назад в подвір`я. Проте собака повалила її на землю та почала кусати за праву ногу. Далі вибігли хлопці з гаража та відтягнули собаку. Вона знала, що у ОСОБА_5 є собака породи «німецька вівчарка», проте не знала, що вона не прив`язана, їй про це ніхто не сказав.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_2 26.03.2021 року її донька прийшла додому та повідомила, що її покусала собака ОСОБА_5 . Оглянувши рани на нозі доньки, вона не змогла їх обробити для уникнення зараження, оскільки вони були рваними, глибокими та їх було багато, тому вона викликала швидку допомогу. В подальшому ОСОБА_2 рани зашили в лікарні, наклали одинадцять швів.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що 26.03.2021 року перебував в домогосподарстві ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , вони з хлопцями ремонтували автомобіль. В цей час коли прийшла ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 ) повідомив, що відірвалася собака. Настя вирушила йти додому і в цей час він почув її крик, на який побігли ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Як собака вкусила дівчину він не бачив, оскільки перебував в гаражі в оглядовій ямі.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 26.03.2021 року вони з хлопцями ремонтували автомобіль в гаражі. Прийшла ОСОБА_2 . Десь в цей час ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) вийшов на вулицю, побачив, що відірвалася собака та повідомив про це всіх присутніх. Вони пропонували ОСОБА_10 відвезти її додому трохи пізніше, проте вона захотіла піти. Собака напав на неї в дворі, ворота були закриті. Як саме це було він не бачив, оскільки перебував в гаражі в оглядовій ямі.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 26.03.2021 року вони з хлопцями ремонтували автомобіль в гаражі і він запросив до них ОСОБА_2 ОСОБА_9 ( ОСОБА_8 ) повідомив, що відірвалася собака, проте ОСОБА_10 все рівно вирішила йти додому і в цей час собака на неї накинувся. Коли він вибіг, собака кусав дівчину біля гаража. Після цього він собаку прив`язав.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що вони з хлопцями ОСОБА_5 в гаражі їх домогосподарства ремонтували автомобіль та до них прийшла ОСОБА_2 . Він вийшов на вулицю покурити та побачив, що відірвався собака ОСОБА_5 . Він повідомив про це ОСОБА_10 , проте не помітив як вона вийшла. В цей час він почув крик. Коли вибіг на вулицю, то побачив як собака на подвір`ї кусає ОСОБА_2 та почав її відтягувати.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілої та свідків, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 154 КУпАП, виходячи з такого.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією статті 154 КУпАП передбачена відповідальність за тримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, чи понад установлену кількість, чи незареєстрованих собак або приведення в громадські місця, або вигулювання собак без повідків і намордників (крім собак, у реєстраційних свідоцтвах на яких зроблено спеціальну відмітку) чи в невідведених для цього місцях, при цьому ч. 2 ст. 154 КУпАП передбачено відповідальність за ті самі дії, що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людей або їх майну.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною і її диспозиція лише описує безпосередньо саме правопорушення, але для повного визначення ознак цього правопорушення відсилає до інших галузей права, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки осіб щодо тримання собак, встановлені відповідними правилами на адміністративній території певного населеного пункту.

Зокрема, така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті КУпАП і в обов`язковому порядку включає положення інших нормативно-правових актів. Із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності, а конкретизований зміст цієї диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-правову норму більш конкретним змістом.

В протоколі ж про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 511014 від 06.04.2021 року щодо ОСОБА_1 відсутнє посилання на конкретну норму Правил утримання домашніх тварин, затверджених органами місцевого самоврядування, чи то норму ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» та Європейської конвенції про захист домашніх тварин, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП.

Крім того, з даного протоколу не вбачається скоєння ОСОБА_1 дій, передбачених ст. 154 КУпАП, за які особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Всупереч вимог ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 р., в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено (не розкрито) суть правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 виходячи із диспозиції ч. 2 ст. 154 КУпАП, а саме які дії вчинила остання на порушення правил утримання тварин, в чому саме полягало таке порушення, оскільки ст. 154 КУпАП передбачає відповідальність саме за скоєння винною особою активних дій - тримання, приведення, вигулювання тварин (собак і котів).

Формулювання правопорушення у викладеній в протоколі формі не відображає усіх ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, що позбавляє особу, щодо якої складено протокол, можливості ефективно захищатися від пред`явленого (порушено право на захист) і робить неможливим об`єктивний розгляд справи.

Окрім того, в протоколі відсутні відомості, необхідні для ідентифікації собаки, яка згідно санкції ч.2 ст. 154 КУпАП підлягає конфіскації її колір, прізвисько, місце її перебування та докази належності її на праві власності саме ОСОБА_1 .

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому, як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на викладене та оцінюючи вказаний доказ у відповідності до вимог ст.252 КУпАП, приходжу до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 511014 від 06.04.2021 складений без дотримання вимог закону, що тягне за собою визнання цього доказу недопустимим.

Решту зібраних доказів, зокрема таких, як пояснення потерпілої, свідків та копію виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Володарська лікарня», суд вважає недостатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної від повільності за ч.2 ст.154 КУпАП через відсутність взаємозв`язку цих доказів з протоколом про адміністративне правопорушення з них неможливо встановити де саме собака породи «німецька вівчарка» вкусила ОСОБА_2 (в дворі домогосподарства чи поза його межами), так як надані покази різняться між собою, та які саме дії ОСОБА_1 призвели до цього (відсутній причинний зв`язок), так як свідки вказують, що собака весь час перебував на прив`язі та просто відірвався.

За таких обставин суд позбавлений можливості повно встановити всі обставини справи, а беззаперечних доказів вчинення 26.03.2021 року ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, суду не надано.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З урахуванням рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» суд зазначає, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Як передбачено ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. Отже, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні тлумачитись тільки на користь особи, відносно якої вирішується питання щодо притягнення до відповідальності.

На підставі вищевикладеного, дослідивши надані докази в їх сукупності та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом доводили наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, а саме вчинення нею хоча б одного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 154 КУпАП, у зв`язку з чим відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 154 ч. 2, 247 п. 1, 283, 284 КУпАП,

постановив:

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 154 ч. 2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі десяти днів з моменту її проголошення.

Суддя : Т.П.Косович