Справа № 138/439/21
Провадження № 33/801/315/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , роз-глянувши його апеляційну скаргу на постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадяни-на України, з середньою освітою, одруженого, працюючого водієм міського ав-тобуса у ПП ОСОБА_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , за статтею 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01 лютого 2021 року серії ДПР18 № 729288, складеного ПСРПП Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області сержантом ОСОБА_3 , 01 лютого 2021 року о 07.45 годині у місті Могилеві-Подільському Вінницької області по проспекту Незалежності, 201 водій ОСОБА_1 , керуючи автобусом марки «ЗАЗ І-VAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , на маршруті № 2 перевозив па-сажирів понад визначену кількість місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу. Своїми діями водій ОСОБА_1 по-рушив вимоги підпункту десятого пункту другого постанови Кабінету Мініс-трів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» щодо перевезення людей під час ка-рантину, запроваджених обмежувальних протиепідемічних заходів з метою за-побігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за що передбачена адмі-ністративна відповідальність за статтею 44-3 КУпАП.

Постановою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 березня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адмініс-тративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, на нього на-кладене адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі од-нієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень ( сімнадцять тисяч гривень 00 коп. ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454,00 гривні ( чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп. ) судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить постанову суду скасувати як незаконну, ухвалити нову постанову про закриття провадження у справі віднос-но нього за статтею 44-3 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу в його діях адміністративного правопорушення. Скаржник вважає постанову суду не-обгрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права та зазначає, що обов`язок по відстеженню кількості пасажирів у марш-рутному таксі покладений на кондуктора, яким у той день працювала ОСОБА_4 . У суді першої інстанції він не заперечував того факту, що в маршрутці були зайві пасажири, частково визнав свою вину через правову необізнаність. Однак на теперішній час, на думку ОСОБА_1 , суд дійшов помилкового висновку про порушення ним вимоги підпункту десятого пункту другого поста-нови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, а диск з віде-озаписом події не може бути доказом його вини, оскільки не підпадає під ви-значення електронного доказу. Посилаючись на недоліки в оформленні матері-алів адміністративної справи щодо нього, ОСОБА_1 просить його апеля-ційну скаргу задоволити.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення водія ОСОБА_1 , дослі-дивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо нього, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються прото-колом про адміністративне правопорушення, пояснен-нями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинен-ні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено не-правильне застосування норм матеріального права або порушення норм проце-суального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджу-валися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим части-ни восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а постанову суду першої інстанції без змін.

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 01 лютого 2021 року серії ДПР18 № 729288 убачається, що у цей день о 07.45 годині у місті Могилеві-Подільському Вінницької області по прос-пекту Незалежності, 201 водій ОСОБА_1 на маршруті № 2 керував авто-бусом марки «ЗАЗ І-VAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , та перево-зив пасажирів понад визначену кількість місць для сидіння, передбачених тех-нічною характеристикою транспортного засобу. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту десятого пункту другого постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 в частині стосовно порядку перевезення пасажирів, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 44-3 КУпАП.

До зазначеного протоколу про адміністративне правопорушення додане письмове пояснення ОСОБА_1 від 01 лютого 2021 року, де викладено, що, здійснюючи у цей день перевезення пасажирів по маршруту № 2, він був зупинений працівниками поліції за перебування у салоні автомобіля пасажирів у більшій кількості, ніж передбачено місць для сидіння у цьому транспортному засобі. Серед пасажирів, які стояли, були діти, яких водій ОСОБА_1 за-брав на зупинці через несприятливі погодні умови ( снігопад ).

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ад-міністративного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що, не дивлячись на частковість визнання ним своєї вини, вина ОСОБА_1 цілком доведена матеріалами справи та наявними у ній доказами. Так судом, зокрема, був допитаний у якості свідка працівник поліції ОСОБА_3 , який підтвердив, що в салоні автомобіля під ке-руванням ОСОБА_1 01 лютого 2021 року о 07.45 годині по вул. Незалеж-ності в місті Могилеві-Подільському перебували пасажири у більшій кількості, ніж передбачено місць для сидіння. Усі місця для сидіння були зайняті і стояли ще 5-6 чоловік. До матеріалів справи доданий диск з відеофайлом з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовані обставини вчиненого правопору-шення.

За викладених фактичних обставин справи апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 17 березня 2021 року, щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адмі-ністративного правопорушення та визнає вірним, об`єктивним і справедливим визначення виду адміністративного стягнення, накладеного на правопоруш-ника.

Статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за по-рушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-про-тиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист насе-лення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хвороба-ми. Суд першої інстанції дійшов переконання, що ОСОБА_1 порушені вимоги підпункту десятого пункту другого постанови Кабінету Міністрів Укра-їни від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запрова-дження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поши-ренню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричи-неної коронавірусом SARS-CoV-2» в частині щодо здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному ( трамвай, тролейбус ), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена в реєстраційних докумен-тах на такий транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністра-тивного правопорушення, передбаченого статтею 44-3 КУпАП. Судом апеля-ційної інстанції була оголошена перерва у розгляді цієї адміністративної справи з огляду на зазначення особою, яку притягнуто до адміністративної відпові-дальності, покладання обов`язку з відстеження кількості пасажирів у маршрут-ному таксі на кондуктора, у даному випадку на ОСОБА_4 ОСОБА_1 було роз`яснено судом, що додана до матеріалів справи довідка його ро-ботодавця ФОП ОСОБА_2 від 19 березня 2021 року № 47 про те, що водій ОСОБА_1 не зобов`язаний нести відповідальність за кількість місць в са-лоні автобуса, оскільки ця відповідальність покладена на кондуктора, не є на-лежним та достовірним доказом його невинуватості, оскільки йдеться не про відповідальність за кількість місць у транспотному засобі. У такому випадку належним та об`єктивним доказом можуть бути доведені працівникам в уста-новленому порядку на момент оформлення з ними трудових відносин їхні функціональні обов`язки, чого у матеріалах справи немає.

Не можна погодитися й з доводами апеляційної скарги стосовно недопус-тимості такого доказу як диск з відеозаписом вчиненого правопорушення, що доданий до матеріалів справи. Такий висновок апеляційного суду грунтується на тому, що посилання скаржника у цій частині своїх мотивів на норми КАС України, Закон України «Про електронні документи та електронний документо-обіг» є недоречною, неспроможною, ілюзорною його позицією. Питання вико-ристання поліцейськими нагрудних відеореєстраторів урегульоване Законом України «Про національну поліцію», наказами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 24 листопада 2015 року № 14/1 «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відеореєстраторів патрульних», від 03 лютого 2016 року № 100, яким затверджена Інструкція про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер ( відеореєстраторів ) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, наказом Мі-ністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 «Про за-твердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції тех-нічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, віде-озапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», зареєстрованим у Міністер-стві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що він не є суб`єктом пе-редбаченого статтею 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення у розу-мінні підпункту п`ятого пункту одинадцятого постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запро-вадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поши-ренням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». При цьому скаржник не звернув увагу, що пункт 11 цієї поста-нови виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2020 року № 1100.

Сукупністю вищевказаних доказів у даній адміністративній справі судом правильно встановлена наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушен-ня, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Належних, до-стовірних, достатніх та допустимих доказів, які б спростовували зазначені вище висновки суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду справи не здобу-то, з огляду на що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Суд першої інстанції, обираючи вид адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованої ОСОБА_1 статті КУпАП, наклав на правопо-рушника мінімальне стягнення, визначене законом. Це стягнення обране судом з урахуванням особи, яка притягнута до адмінвідповідальності, з метою адек-ватного виховного впливу на неї, попередження вчинення ним грубих право-порушень у галузі охорони праці і здоров`я населення. Апеляційний суд визнає обране ОСОБА_1 адміністративне стягнення об`єктивним, вірним, та-ким, що відповідає загальним правилам накладення стягнень за адміністратив-ні правопорушення, та не є надмірно суворим за вчинене правопорушення. Вид вжитого судом адміністративного стягнення є відповідним скоєному, таким, що узгоджується з характеристикою особи правопорушника.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, не спросто-вують правильний висновок суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 , як уже зазначалося, у вчиненні адміністративного правопорушення, пе-редбаченого статтею 44-3 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не знаходить жодних підстав для задоволення апеляційної скарги, яка є необ`єктивною, умотивованою таки-ми обставинами, що суперечать фактичному перебігу вчиненого правопору-шення.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької об-ласті від 17 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 частиною першою статті 44-3 КУпАП залишити без змін.

Ця постанова апеляційного суду є остаточною, оскарженню вона не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко