ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Іванов В.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 року о 10 год. 40 хв. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, 2 на транспортному засобі «MERCEDES - BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 16 осіб по маршруту м. Одеса, Привокзальна площа, 2 до смт. Сергіївка Одеської області на комерційній основі за плату 50 гривень за особу без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що полягає в ліцензуванні, яка передбачена ч.24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

28.07.2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1

03.08.2021 року адвокат Гетманченко І.С. надіслав заяви про вступ у справу як представника ОСОБА_2 .

До Приморського районного суду м. Одеси адвокат Гетманченко І.С. звернувся із клопотанням про направлення матеріалів за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Згідно ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників, з якої вбачається, що ст. 164 КУпАП не входить до переліку статей, які можуть розглядатися за місцем проживання порушників.

Тому суд дійшов висновку, що клопотання про направлення справи за підсудністю залишається без задоволення.

В судові засідання призначені на 10.08.2021 року, 08.09.2021 року, 22.09.2021 року, 28.09.2021 року, 30.09.2021 року ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - ОСОБА_3 не з`являлися, через канцелярію суду адвокат постійно надавав письмові заяви про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 10.08.2021 року ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - Гетманченко І.С. не з`явились, причини неявки не повідомили.

Судове засідання відкладене на 08.09.2021 року. Проте, в судове засідання ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - Гетманченко І.С. не з`явились, через канцелярію суду ОСОБА_3 надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Судове засідання відкладене на 14.09.2021 року. Проте, в судове засідання ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - Гетманченко І.С. не з`явилтсь, через канцелярію суду ОСОБА_3 надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі.

Судове засідання відкладене на 22.09.2021 року. Проте, в судове засідання ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - Гетманченко І.С. не з`явились, через канцелярію суду ОСОБА_3 надав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

24.09.2021 року секретарем судового засідання було узгоджено час та дату та здійснено виклик адвоката Гетманченко І.С. в судове засідання, що відбудеться 28.09.2021 року о 16 год. 00 хв. в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси. Час та дата судового засідання заперечень у адвоката не викликало, вказане відображено в телефонограмі секретаря судового засідання.

Судове засідання відкладене на 28.09.2021 року. Проте, в судове засідання ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - Гетманченко І.С. не з`явились, через канцелярію суду ОСОБА_3 знову надав заяву про відкладення розгляду справи.

Судове засідання відкладене на 30.09.2021 року. Проте, в судове засідання ні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ні його представник - Гетманченко І.С. не з`явились, через канцелярію суду ОСОБА_3 надав заяву про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України", сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що правопорушник та його адвокат зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ОСОБА_4 та його адвокат Гетманченко І.С. достовірно знають, що відносно ОСОБА_4 в Приморському районному суді м. Одеси знаходяться матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Суд здійснив всі можливі заходи для належного повідомлення ОСОБА_4 та його адвоката Гетманченко І.С. про дати, час та місце розгляду справи. Проте, в судові засідання не з`являлися, чим з власної волі позбавили себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вище викладені обставини, суд вважає, що ОСОБА_4 та його адвокат Гетманченко І.С. навмисно ухиляються від явки в судові засідання.

Таку поведінку суд розцінює, як свідоме зловживання своїми процесуальними правами, завідомо направлену на безпідставне затягування судового процесу, з метою спливу трьохмісячного строку, передбаченого ст. 38 КУпАП для накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Враховуючи положення ст.ст. 277,277-2,278 КУпАП, під час розгляду справи суд повинен не допускати фактів зволікання, вживати всіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків. Відкладаючи розгляд адміністративної справи за клопотанням учасників процесу, суддя має враховувати визначені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути вказаний протокол про адміністративне правопорушення без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4 та його адвоката Гетманченко І.С., так як вважаю, що вказані особи свідомо затягують процесуальні строки розгляду справи.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 164 КУпАП, як провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди),що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у здійсненні діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без державної реєстрації, як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

Відповідно до положень п.п.5,6 ст.1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія - запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про рішення органу ліцензування щодо наявності у суб`єкта господарювання права на провадження визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню; ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів.

Пунктом 24 ст.7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензуванню підлягає, зокрема, і перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Між тим, адміністративним правопорушенням відповідно до вимог ст.9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, і є об`єктивною стороною правопорушення.

Відповідно до ст.2 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю в ст.3 ГК України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до положень п.14.1.36 Податкового Кодексу України, ст. 14 Господарського Кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документ дозвільного характеру це дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Статтею 6 ч.12 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.

Статтею 9 Закону України "Про автомобільний транспорт", встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт" при перевезенні вантажу у внутрішньому сполученні на водія покладено обов`язок: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те осадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.1997р., визначені права, обов`язки і відповідальність перевізників, вантажовідправників і вантажоодержувачів (далі Правила). Відповідно до пункту 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, яка повинна оформлюватись суб`єктом господарювання.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів або вантажу транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення вантажу та товарно-транспортна накладна та державна реєстрація відповідно до вимог діючого законодавства, що ОСОБА_1 не було пред`явлено ні інспектору УПП, який складав протокол, ні суду під час розгляду адміністративної справи, хоча адвокат міг направити його суду разом із своїми письмовими клопотаннями.

Отже, приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом в їх сукупності та у відповідності з вимогами ст.ст.251,252 КУпАП, а відтак, за таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що його вина в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП повністю доведена, а кваліфікація його дій працівниками поліції - є вірною.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП стверджується даними, що містяться:

- у протоколі про адмінправопорушення серія ОД № 019466 від 01.07.2021 року, в якому підтверджено, що 01.07.2021 року о 10 год. 40 хв. гр. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: м. Одеса, Привокзальна площа, 2 на транспортному засобі «MERCEDES - BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 надавав послуги з перевезення пасажирів у кількості 16 осіб по маршруту м. Одеса, Привокзальна площа, 2 до смт. Сергіївка Одеської області на комерційній основі за плату 50 гривень за особу без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що полягає в ліцензуванні, яка передбачена ч.24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП;

- поясненнях ОСОБА_1 , в яких вказує, що здійснював нерегулярні перевезення на комерційній основі пасажирів з м. Одеси до смт. Сергіївка Одеської області, вартість проїзду складала 50 гривень.

- диск з відеозаписом, напрацьованим працівниками поліції, на якому зафіксований факт перевезення пасажирів автобусом.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Враховуючи вимоги ст. 33 КУпАП, особу правопорушника, який вину не визнав, вперше притягується до адміністративної відповідальності, обставини вчинення ним правопорушення, вважаю, що на ОСОБА_1 слід покласти адміністративне стягнення за ч.1 ст. 164 КУпАП у виді штрафу без застосування додаткової міри стягнення конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ч.1 ст. 164, ст. ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 (Сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) гривень без конфіскації виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454, 00 гривень (Чотириста п`ятдесят чотири гривень 00 коп.)

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд Одеської області на протязі 10 днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Іванов