ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/804/21Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 33/817/444/21 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

захисника Шкільняка Б.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шкільняка Б.М., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2021 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Як визнав суд, ОСОБА_1 22.05.2021 року о 22 год. 15 хв. на автодорозі поблизу с. Сидоірв Чортківського району, в порушення вимог п.2.9а Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом "ВАЗ 2109", д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, проводився за допомогою пристрою "Алкотест 6820" в присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі захисник особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокат Шкільняк Б.М. вважає постанову суду першої інстанції необґрунтованою і незаконною, у зв`язку з неповнотою та однобічністю проведеного судового розгляду, не уповноваженим судом і неналежним аргументуванням прийнятого рішення, яке ухвалено на припущеннях.

В обґрунтування своїх доводів, вказує на відсутність у матеріалах справи оформленого працівниками поліції направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, що є порушенням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.

Звертає увагу, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських, долучений до справи є неповним, не відображає повністю всіх деталей та обставин спілкування ОСОБА_1 з поліцейським, які не роз`яснили водієві його права, та процедуру і порядок проведення огляду на стан сп`яніння.

Зазначає, що особи свідків, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, не встановлені і суд їх не допитував.

На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні достатні, об`єктивні та беззаперечні докази того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Також, сторона захисту звертає увагу, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, не передбачає альтернативної підсудності і дана категорія справ розглядається лише ха місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Вважає, що справа про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не підсудна Гусятинському районному суду Тернопільської області через те, що правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 вчинено в межах Чортківського району.

Проте, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.278 КУпАП, не переконався чи належить до його компетенції розгляд даної справи і, як наслідок, всупереч вимог ст.276 КУпАП, розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не за місцем вчинення правопорушення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Просить скасувати постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі, в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , поряд з мотивами скасування рішення місцевого суду, наведених в апеляційній скарзі, просив врахувати невідповідність дій працівників поліції вимогам закону України "Про національну поліцію", які полягають в тому, що його безпідставно зупинили у неосвітленому місці і не повідомили причину зупинки, а також безпідставно запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, не маючи із собою технічного засобу для проведення такого огляду.

Заслухавши особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Шкільняка Б.М., які підтримали апеляційну скаргу, навели аналогічні викладеним у ній мотиви і, з урахуванням пояснень наданих ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи, просять скасувати постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, свідчить про недотримання судом першої інстанції положень ст.ст.251, 252 КУпАП, які регламентують загальний порядок оцінки доказів органом, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, місцевий суд не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин т аналежних і допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи (протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис), ОСОБА_1 оспорював причину його зупинки працівниками поліції, мотивуючи це відсутністю з його боку порушень Правил дорожнього руху України, а також стверджуючи, що його зупинили в темну пору доби у неосвітленому місці.

Вказана обставина залишилась поза увагою місцевого суду і, як наслідок, суд не врахував, що відповідно до ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік, зокрема, передбачає: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Крім того, згідно ч.3 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинки з детальним описом підстави зупинки.

Проте, виходячи з матеріалів справи, зокрема - відеозапису з нагрудної камери поліцейського, працівники поліції, в темну пору доби, рухаючись на службовому автомобілі за автомобілем, під керуванням ОСОБА_1 , зупинили останнього, назвавши як причину зупинки наявність скарги, що він керує транспортним засобом з порушенням ПДР. При цьому, вид порушення Правил дорожнього руху Українир працівник поліції не зазначив, а повідомив, що має намір з`ясувати безпосередньо у водія ОСОБА_1 (відеофайл 20210522_215959 mp4).

Апеляційний суд звертає увагу, що скарга, на яку зіслався поліцейський, зупиняючи транспортний засіб, чи будь-яка інша інформація про порушення ОСОБА_1 ПДР не зафіксована жодним документом, і у матеріалах справи такий доказ відсутній.

Таким чином, суд констатує, що працівники поліції фактично зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 без наявних підстав, передбачених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», та, в порушення вимог ст.16 Закону «Про дорожній рух» і ст.ст. 32,35 Закону «Про національну поліцію», одразу ж не повідомили водія про конкретну (дійсну) причину зупинки.

Суд не приймає до уваги факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальність за порушення правил користування ременем безпеки та відсутність в автомобілі вогнегасника і аптечки, оскільки працівники поліції не могли фактично виявити такі порушення, рухаючись в темну пору доби, у неосвітленому місці, за автомобілем, який вони зупинили.

Тому, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, про що працівник поліції стверджує згідно матеріалів відеофіксації, які могли би бути підставою для зупинки його транспортного засобу згідно зі ст.35 Закону України "Про національну поліцію", якою регламентовано перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України» будь-яке порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.

Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , не дотримано положення ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (надалі - "Інструкції")

Зокрема, відповідно до приписів п.2, 3 "Інструкції" огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Проте, як слідує з відеозапису, який був предметом дослідження суду апеляційної інстанції, працівник поліції, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, не навів йому жодної ознаки для проходження такого огляду, з урахуванням підстав, передбачених п.2, 3 "Інструкції".

Крім того, характер поведінки водія ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції, що зафіксовано матеріалами відеофіксації, на думку суду, не дає підстав для висновку про наявність у нього хоча б однієї з ознак алкогольного сп`яніння, передбачених "Інструкцією".

Оцінюючи такі дії працівників поліції на предмет відповідності їх вимогам вищевказаної "Іструкції" та приписам ст.266 КУпАП, апеляційний суд враховує, що чинним законодавством передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, що в даному випадку дотримано не було.

Відповідно до ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, а недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього, у цій частині, підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Що стосується інших доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, а саме - про розгляд справи неуповноваженим судом; відсутність направлення для проведення медичного огляду; невстановлення осіб свідків та інші, то, апеляційний суд не дає їм оцінку, з огляду на встановлення факту недопустимості доказів, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 та недотримання працівниками поліції вимог ст.266 КЦпАП щодо порядку

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно скасувати.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Шкільняка Б.М. - задовольнити.

Постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя