ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1411/21 Справа № 216/1103/21 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бабаліч Михайла Михайловича в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Бабаліч М.М.

представника потерпілого Тарнаповича І.В.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 23 лютого 2021 року о 13 год. 00 хв. в м. Кривий Ріг по вул. Кобилянського в районі перехрестя з проспектом Миру, водій ОСОБА_1 керуючи вантажним транспортним засобом «DAF CF» номерний знак НОМЕР_1 не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, під час випередження автомобіля «Geely CK» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 з лівою сторони за напрямком руху не обрав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення. Внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень, чим завдано матеріальну шкоду. Вказаними діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3.б, 13.3 Правил дорожнього руху України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Бабаліч М.М. просить постанову суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції допущено протиріччя в частині кваліфікації порушення правил дорожнього руху, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 в порушення ставиться п. 13.3 ПДР України, в той час, як суд у своїй постанові вказує що останній змінював напрямок руху, тобто порушив п. 10.1 ПДР України, що, на думку захисника свідчить про те, що суд вийшов за межі протоколу та самостійно змінив формулювання обвинувачення. Крім того, зазначає, що судом взагалі не було встановлено провини ОСОБА_1 у порушенні саме п. 13.3 ПДР України.

Разом з цим, зазначає, що суд першої інстанції, призначивши судову авто-технічну експертизу та отримавши її висновок, зазначив, що він не узгоджується з іншими матеріалами справи та взяв до уваги виключно суб`єктивну думку представника потерпілого, а не думку кваліфікованого спеціаліста, взявши за основу покази потерпілого ОСОБА_3 , а не свідчення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 щодо механізму ДТП на підставі яких зробив висновок про доведеність провини ОСОБА_1 ..

Також вказує, що судом першої інстанції не у повному обсязі та не зовсім достовірно викладено пояснення експерта ОСОБА_5 та безпідставно відкинув покази свідка ОСОБА_4 щодо механізму ДТП прийнявши до увагу виключно інформацію надану представником потерпілого, яка не відповідає дійсності, оскільки будь-якого дружнього зв`язку між ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_6 не має.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

В судовому засіданні захисник Бабаліч М.М. та Кудінов Ю.М. підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати і постановити нову про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Представник потерпілого Тарнапович І.В. заперечував проти апеляційної скарги захисника, вказуючи на її необґрунтованість і безпідставність, а постанову суду першої інстанції вважав законною та вмотивованою, у зв`язку з чим просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги захисника Бабаліча М.М. про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є не обґрунтованими, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що викладені в постанові суду висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Так, відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 порушень вищезазначеного положення закону, підтверджується дослідженими судом першої інстанції матеріалами справи.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується обставинами, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 113656 від 23 лютого 2021 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП, згідно з якими встановлено, що 23 лютого 2021 року о 13 год. 00 хв. в м. Кривий Ріг по вул. Кобилянського в районі перехрестя з проспектом Миру, водій ОСОБА_1 керуючи вантажним транспортним засобом «DAF CF» номерний знак НОМЕР_1 не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, під час випередження автомобіля «Geely CK» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 з лівою сторони за напрямком руху не обрав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення; схемою до місця ДТП та фото-таблицею, на яких зафіксовано напрямок руху транспортних засобів, місце їх зіткнення та пошкодження автомобілів з детальним їх викладом; поясненнями потерпілого ОСОБА_3 від 23.02.2021 року, який зазначив, що 23.02.2021 року він керував автомобілем «Geely CK» номерний знак НОМЕР_2 по вул. Кобилянського в м. Кривий Ріг та під`їхавши до перехрестя з пр. Миру зупинився на червоний сигнал світлофору, а позаду нього та трохи лівіше, в цей час під`їхав вантажний автомобіль, який також зупинився на червоний сигнал світлофору. В той час, як увімкнувся зелений сигнал світлофору він мав намір відновити рух, однак не встиг цього зробити у зв`язку з тим, що відчув удар в ліву частину його транспортного засобу, який здійснив водій вантажівки, в результаті чого він відновив рух та почав його наздоганяти.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та згідно з оскарженою постановою надав суду пояснення у яких зазначив, що під`їхав до перехрестя пр. Миру вул. Кобилянського, де зупинився на червоний сигнал світлофору. Праворуч від його автомобіля на проїзній частині стояв автомобіль «Газель» з правим увімкненим покажчиком повороту. Перед поновленням руху він подивився у праве бокове дзеркало свого автомобіля і впевнився в його безпеці, поновив рух прямолінійно і почав рухатись.

В той же час, відповідно до пояснень ОСОБА_1 , які він надавав інспектору патрульної поліції, безпосередньо після події, останній зазначав про те, що наближаючись до перехрестя пр. Миру вул. Кобилянського він бачив, як ближче до правого краю проїжджої частини стоять на червоний сигнал світлофора автомобілі Газель з увімкненим покажчиком повороту праворуч та за ним автомобіль Джилі та у зв`язку з тим, що дорожня розмітка була відсутня, він взяв трохи лівіше, ближче до середини дороги та також зупинився на червоний сигнал світлофору. В подальшому, він продовжив рух прямо, після чого, за перехрестям, його наздогнав автомобіль Джилі, який зазначив про зіткнення їх транспортних засобів. Він чув різкий звук, однак вважав, що він в`їхав колесом у якому, яка знаходилась перед світлофором.

Апеляційний суд зазначає, що водій ОСОБА_1 навіть під час збирання доказів у справі декілька разів змінював свої покази, оцінку чому було надано судом першої інстанції та до таких показів суд поставився критично, з чим погоджується і апеляційний суд.

Щодо доводів захисника Бабаліча М.М. про протиріччя кваліфікації адміністративного правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку з невідповідністю у його діях вимог п. 13.3 ПДР України, а саме того, що ОСОБА_1 під час випередження автомобіля «Geely CK» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 з лівої сторони за напрямком руху не обрав безпечний боковий інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення, що повністю узгоджується з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення.

В той же час, судом першої інстанції встановлено ту обставину, що в момент руху водія ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 перебував у нерухомому стані.

Вказана обставина, на думку захисника, свідчить про порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Апеляційний суд не може погодитись з такими доводами захисника, оскільки вони повністю спростовують матеріалами справи про адміністративне правопорушення з огляду на наступне.

Так, як вже було зазначено вище, водій ОСОБА_1 вказував про те, що при наближенні до перехрестя пр. Миру та вул. Кобилянського, він побачив у правій смузі для руху автомобіль Газель, який стояв на червоний сигнал світлофору з увімкненим покажчиком повороту праворуч та автомобіль Джилі, який стояв за автомобілем Газель. Враховуючи ту обставину, що дана ділянка дороги має по одній смузі для руху у кожному напрямку, що не заперечується самим ОСОБА_1 , він мав зупинитись у вказаній смузі для руху за цими автомобілями.

Як зазначав потерпілий ОСОБА_3 та на це вказувала свідок ОСОБА_7 , автомобіль Даф під керуванням ОСОБА_1 зупинився позаду їх автомобіля та трохи ліворуч, таким чином, що передня частина автомобіля Даф була нарівні з задньою частиною автомобіля Джилі. Після того, як увімкнувся зелений сигнал світлофору та у зв`язку з тим, що автомобіль Газель повертав направо та розпочавши рух зупинився, щоб пропустити пішоходів, водій ОСОБА_1 , маючи намір рухатись прямо, у зв`язку з відсутністю дорожньої розмітки 1.5, вирішив об`їхати перешкоду у вигляді стоячого автомобіля Газель та Джилі зліва та продовжити рух по вул. Кобилянській, однак, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Джилі.

Таким чином, апеляційний вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено невідповідність дій водія ОСОБА_1 саме п. 13.3 ПДР України, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

В той же час, відповідно до п. 13.3 ПДР України, під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Тобто, вказаний пункт правил дорожнього руху передбачає 4 самостійні активні дії водія транспортного засобу, при яких водій зобов`язаний дотримуватись безпечного інтервалу: обгін, випередження, об`їзд перешкоди, зустрічний роз`їзд.

Як вірно зазначає захисник Бабаліч М.М., випередження, яке ставиться у провину ОСОБА_1 , це рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі, а тому, оскільки судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 перебував у нерухомому стані, випередження у даному випадку не було.

Однак, відповідно до ПДР України, перешкода для руху нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Перешкодою для руху може бути будь-який предмет на проїзній частині, погано закріплений вантаж, який «загубив» інший водій, огородження у зоні проведення дорожніх робіт, інший транспортний засіб, що зупинився на проїзній частині.

Таким чином, оскільки у даному випадку автомобіль водія ОСОБА_3 перебував у нерухомому стані, проїжджа частина має по одній смузі для руху у кожному напрямку, апеляційний суд вважає, що автомобіль Джилі був перешкодою для руху водію ОСОБА_1 , яку він об`їжджав ліворуч та не дотримався безпечного бокового інтервалу.

В даному випадку ця обставина не змінює ані обсяг обвинувачення, ані правову кваліфікацію адміністративного правопорушення за вчинення якого притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а тому апеляційним судом не здійснюється вихід за межі пред`явленого звинувачення.

Слід звернути увагу, що посилання сторони захисту щодо невідповідності у протоколі про адміністративне правопорушення пункту правил дорожнього руху, що ставиться у провину ОСОБА_1 , частково знайшли своє підтвердження, однак такі недоліки не впливають на правильність висновків суду першої інстанції по суті правопорушення, оскільки постанова суду містить в собі всі необхідні обставини для цього, зокрема фактичні обставини вчиненого протиправного діяння були викладені в повному обсязі, що дозволяє встановити дорожні умови та обстановку, що склалась на відповідній ділянці дороги під час зіткнення автомобілів між собою, при цьому суть адміністративного правопорушення була викладена судом першої інстанції також і у відповідності до вимог п. 13.3 Правил дорожнього руху України, і лише помилково було вказано на маневр випередження, замість об`їзду перешкоди, що встановлено під час апеляційного перегляду справи.

Посилання захисника Бабаліча М.М. про те, що суд не взяв до уваги висновок судової авто-технічної експертизи та прийняв рішення виключно на підставі суб`єктивної думки представника потерпілого, не відповідають фактичним обставинам, оскільки судом першої інстанції детально проаналізовано вказаний висновок експерта та зазначено підстави, з яких суд не погоджується з цим висновком, зокрема з огляду на протиріччя між зазначеним висновком та схемою місця ДТП, щодо наявності пошкодження передньої частини автомобілю ДАФ.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно відкинув покази свідка ОСОБА_6 є неприйнятними, оскільки його пояснення суперечать показам самого ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_7 та не відповідають фактичним обставинам справи. Більше того, як зазначав вказаний свідок під час допиту в суді першої інстанції, він не бачив момент зіткнення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив механізм дорожньо-транспортної пригоди, послідовність зіткнень транспортних засобів та дійшов до правильного висновку про те, що дії ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці не відповідали вимогам п. 13.3 ПДР України та з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Будь-яких порушень вимог КУпАП під час оформлення матеріалів, які б могли вплинути на висновки суду про доведеність або недоведеність винуватості ОСОБА_1 та наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП під час апеляційного перегляду не встановлено.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови суду та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Бабаліч Михайла Михайловича залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Піскун