Провадження № 33/4808/217/21
Категорія ч.3 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Вінтоняка Н.М.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років без оплатного вилучення транспортного засобу, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп., -

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2020 о 01 год 20 хв в м. Івано-Франківську по вул. Надрічна, 84 водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW X5» у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в лікаря-нарколога за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21, чим порушив вимоги п.2.9а) Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.3 ст.130 КупАП.

На вказану постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необ`єктивною в частині притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП, та постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права

Зазначає, що він не був ознайомлений з матеріалами справи, не отримував повідомлення суду про день та час розгляду справи, а тому був позбавлений можливості захисту його прав під час розгляду справи.

Вважає, що матеріали справи не містять даних того, що він отримував повідомлення суду про день та час розгляду справи, який було проведено поверхнево та односторонньо.

Звертає увагу на те, що судом не було досліджено обставини справи, не допитано свідків, не допитано працівників медичного закладу, які були присутні під час його огляду.

Вважає, що судом не було встановлено факту керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що є підставою для скасування постанови суду.

Вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що йому було вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, а також того, що дана копія протоколу була надіслана йому поштою.

Зазначає, що на момент розгляду справи стосовно нього про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП відповідна норма КУпАП втратила чинність, тому провадження підлягає закриттю.

Просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Вінтоняка Н.М.,які просили скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП надійшли до розгляду до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 21.11.2020 року, розгляд яких було призначено на 13 год. 53 хв. 14.12.2020 року, на розгляд якого останній не з`явився.

Судові засідання у справі було неодноразово призначені, а саме: на 11.01.2021 року, 27.01.2021 року та 18.02.2021 року, в які ОСОБА_1 не з`явився, та не повідомив про причини своїх неявок, клопотання ним про відкладення розгляду справи ним на адресу суду не направлялось.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2021 року ОСОБА_1 18.02.2021 року вкотре не з`явився в судове засідання, хоча належним чином неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи за відомою суду адресою у спосіб визначений законом. Причину неявки суду не повідомив. Суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_1 не подавав клопотань щодо реалізації своїх прав до суду, хоча мав можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел. Оскільки ОСОБА_1 повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні законом повністю покладено на ОСОБА_1 . Оскільки судом вже неодноразово відкладався розгляд справи про адміністративне правопорушення, тому суд розцінює це виключно як спробу уникнути відповідальності за правопорушення шляхом затягування розгляду справи та строків притягнення до адміністративної відповідальності. За таких обставин, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав, що справу можна розглянути за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що судові повістки направлялись ОСОБА_1 за адресою, яку останній сам вказав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №101982 від 20.11.2020 року.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, йому повідомлено про розгляд даної справи у суді м. Івано-Франківська, він був ознайомлений зі змістом протоколу та отримав його копію, про що свідчить його власноручні підписи у протоколі. ОСОБА_1 в графі пояснення особи , яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення власноручно написав пояснення, в яких зазначив, що їхав без включеного ближнього світлі у зв`язку з тим, що в машині був обірваний ремінь.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про те, що у встановленому законом порядку щодо нього складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, що він притягується до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, а справа буде розглядатися в Івано-Франківському міського суді Івано-Франківської області.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи вищевказані обставини, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити доводи апеляційної скарги щодо відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Апеляційний суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «"право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник у повному обсязі підтримали вимоги апеляційної скарги та вважали, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.3 КупАП та вважали, що судом не здобуто належних та допустимих доказів, які свідчать про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Проаналізував сукупність досліджених судом доказів, апеляційний суд вважає вказані доводи неспроможними.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №101982 від 20.11.2020року, ОСОБА_1 20.11.2020 о 01 год 20 хв в м. Івано-Франківську по вул. Надрічна, 84, керував автомобілем марки «BMW X5»DH3 НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в лікаря-нарколога за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Млинарська, 21.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядовим поліції Міщенко В.В., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у якого не було вилучено посвідчення водія та не видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано матеріали справи, відео порушення, відео з нагрудної камери 0229+, довідка лікаря №579, постанова ПОР.

У графі протоколу пояснення особи, яка притягається до відповідальності по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що їхав без включеного ближнього світла у зв`язку з тим, що обірвано ремінь.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він не отримував копії протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що копію протоколу було вручено правопорушнику під розписку. Факт отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення підтверджується власним підписом ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Вінтоняка Н.М. про те, що працівники поліції не виконали свої обов`язки щодо вручення копії протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки вони носять голослівний бездоказовий характер та спростовуються відповідною розпискою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , останній не заперечував, що був зупинений працівниками поліції у зв`язку із несправністю транспортного засобу, факт керування ним транспортним засобом визнавав, при спілкуванні з працівниками поліції у останніх виникла підозра про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, після чого водій був доставлений на проходження огляду на стан сп`яніння до Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру для проходження медичного огляду.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис повністю узгоджується із сукупністю інших доказів по справі та свідчить, що ОСОБА_1 дійсно є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КупАП, оскільки був зупинений працівниками поліції, коли керував транспортним засобом.

Зокрема, зі змісту показань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вбачається, що він, будучи неодноразово позбавлений права керування транспортними засобами на підставі відповідних рішень суду, дійсно був зупинений працівниками поліції, коли керуючи транспортним засобом їхав на несправному транспортному засобі без включеного ближнього світла у зв`язку з тим, що обірвало ремінь ГРМ.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що аналогічні пояснення щодо вчиненого правопорушення були власноручно записані ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи міститься копія постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ч.4 ст.126 КупАП, оскільки, будучи позбавлений права керування транспортним засобом, 20.11.2020 року керував транспортним засобом. ( а.с.3)

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те,що працівники поліції не мали правових підстав направляти ОСОБА_1 на медичний огляд, оскільки у останнього були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння.

Зокрема, відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Зокрема, ОСОБА_1 показав, що транспортний засіб марки «BMW X5» DH3 RP41890 належить польській фірмі на якій він неофіційно працює і 20.11.2020р. на вказаному транспортному засобі він їхав до гаражу, щоб відремонтувати транспортний засіб, коли його зупинили працівники поліції. Під час спілкування з працівниками поліції вони запідозрили його в тому, що він перебуває в стані наркотичного сп`яніння у зв`язку з чим за його добровільною згодою він був доставлений до наркологічного диспансеру для проходження відповідного медичного огляду. Однак, вважає, що результати досліджень в медичному закладі не надавали лікарю можливості прийти до висновку щодо його перебування у стані наркотичного сп`яніння. Вказує, що лікар вживав певні заходи щодо проведення його медичного огляду, міряв тиск, проводив тестування, в тому числі за допомогою таблиці Шульте, відбивав сечу для проведення лабораторних досліджень.

Так, відповідно до висновку Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.11.2020 року було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд та часу та місця його проведення.

Зі змісту Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 вбачається, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними у пункті 1.4 розділу 1 цієї Інструкції, уповноважена особа Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Відповідно до вищевказаного висновку медичного огляд. у вбачається, що вказаний огляд було проведено лікарем ОСОБА_2 20.11.2020 року 01год.36 хв. стосовно ОСОБА_1 , особу якого було встановлено на підставі паспорту НОМЕР_2 , якого було доставлено поліцейським взводу 2 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області ДПП рядовим поліції Міщенко В.В.

У даному висновку лікаря було зафіксовано факт ознайомлення ОСОБА_1 із результатом огляду, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Вінтоняк Н.М. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просили призначити судово-медичну експертизу щодо повторного дослідження біологічних зразків, які були відібрано під час медичного огляду та встановлення факту перебування водія у стані наркотичного сп`яніння, а також викликати і допитати в якості свідків медичних працівників, які відбирали такі біологічні зразки.

Апеляційний суд вважав, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки медичний висновок щодо перебування водія у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння робиться відповідним лікарем на підставі безпосереднього обстеження водія транспортного засобу протягом двох годин з моменту виникнення відповідних підстав.

Апеляційний суд неодноразово звертав у своїх рішеннях увагу на те, що лікар медичного закладу самостійно, у відповідності до вимог Інструкції проводить медичний огляд обстежуваної особи та застосовує різні методи дослідження з метою виявлення стану алкогольного або наркотичного сп`яніння і на підставі сукупності отриманих даних, оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, як особа яка має спеціальні знання та кваліфікацію і несе правову відповідальність за правильність свого висновку.

Апеляційний суд вважає, що під час апеляційного розгляду не встановлені обставини, які свідчать про те, що вищевказаний медичний висновок щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння не відповідає дійсності та зроблений з порученням вимог, які регламентують його проведення.

Апеляційний суд вважає, що вищевказаний висновок зроблений лікарем ОСОБА_2 Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру в межах наданих повноважень, відповідає вимогам Інструкції, містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд та часу та місця його проведення.

Вищевказані положення Інструкції не виключають проведення попередніх лабораторних досліджень біологічного середовища лікарем, який безпосередньо проводить огляд обстежуваної особи .

Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що лікарем медичного закладу була застосовані різні методи дослідження та заходи щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, які в своїй сукупності дозволяли лікарю прийти до обґрунтованого висновку про перебування водія ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.

Крім того, зі змісту апеляційних доводів ОСОБА_1 вбачається, що він звертає увагу, що судом не були допитані свідки у справі та медичні працівники, які були присутні при його огляді в медичному закладі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до закону присутність свідків в медичному закладі при проходженні огляду на визначення алкогольного та наркотичного сп`яніння не передбачена законом і участь вказаних свідків повинна бути забезпечена тільки у разі проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП не містять даних про наявність свідків у даній справі чи при проходженні ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Апеляційний суд, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, приходить до переконання, що медичний висновок №579 від 20.11.2020 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам чинної Інструкції та ст.266 КупАП та є належним і допустимим доказом по справі.

Враховуючи наведене, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, поза розумним сумнівом приходить до переконання у правильності висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кваліфікація вчиненого правопорушення ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП є правильною, оскільки при оформленні матеріалів справи працівниками поліції було встановлено порушення ОСОБА_1 вимог ст.130 КУпАП протягом року.

Так до матеріалів справи долучено належно завірену постанову Івано-Франківського міського суду від 11.06.2021 року про визнання винним ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього стягнення, рішення суду набрало законної сили 23.06.2020 року (а.с.16-17). Правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 29.04.2020 року.

У відповідності належним чином завіреної копії постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винним за вчинення ним правопорушення 14.04.2020 року, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням на нього стягнення (а.с.18-19), яке набрало законної сили 06.07.2020 року.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.10.2020 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення 11.09.2020 року, відповідальність якого передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та з накладенням стягнення (а.с.20-21), постанова суду вступила в законну силу 16.10.2021 року.

Таким чином, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.130 КУпАП як дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.3 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта, що на момент розгляду справи стосовно нього про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП відповідна норма КУпАП втратила чинність, тому провадження підлягає закриттю, не є обґрунтованими та є безпідставними.

Відповідно до ч.2 ст.58 Конституції України, ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Вказана норма Основного Закону знайшла своє відображення також в ч.2 ст.5 КК України, де зазначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, була не скасована, а, навпаки, посилена.

До того ж, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" № 720-IX від 17.06.2020 року, який набрав чинності 03.07.2020 року, до національного законодавства були внесення відповідні зміни, якими фактично була повернута попередня редакція ч.1 ст.130 КУпАП і знову встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на те, що дія статті 130 КУпАП у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення, є ультраактивною, тобто поширюється на нереалізовані або не припинені на момент втрати відповідним законом чинності правовідносини, а дія Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який вводив кримінальну відповідальність і більш тяжке покарання за ці ж дії, поширюється лише на нові правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, а також що на час апеляційного розгляду стаття 130 КУпАП знову діє в попередній редакції, за якою щодо ОСОБА_1 і було складено протокол про адміністративне правопорушення, підстави для закриття провадження у справі, передбачені п.6 ст.247 КУпАП, відсутні.

Постанова районного суду є законною і обґрунтованою, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Перевіривши сукупність доказів по справі, апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених доказів поза всяким розумним сумнівом доводить факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до вимог п.2.9 ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

Необхідно зазначити, що пункт 1.3ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог п.2.9а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд вважає, що своїми діями ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння порушив вимоги п.2.9 А Правил дорожнього руху України.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.130 КУпАП як дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.

Обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення було враховано судом першої інстанції характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність судом не було встановлено.

З огляду на наведене, підстав для скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв