ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5056/20 Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 33/818/309/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серппня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Шапошнікова І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його захисника Шапошнікова І.Є. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року, стосовно ОСОБА_1 , -

встановив:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1978 року народження, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , -

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 23.06.2020 року о 13.50 год. керував транспортним засобом «Форд Скорпио», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр.-ту Гагаріна, 167в м. Харкові, будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами згідно виконавчого провадження № 26264460 міжміського відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 07.02.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його захисник Шапошніков І.Є. просили постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтували тим, що ОСОБА_1 не був обізнаний про існування виконавчого документу - постанови про встановлення обмеження, а тому дії, які зазначені в протоколі він не вчиняв. Вказують, що в протоколі не зазначені свідки, а також немає письмових пояснень ОСОБА_1 щодо його обізнаності про існування обмежень. Вказують, що судом першої інстанції направлялись запити до виконавчої служби, однак відповідей на ці запити до суду не надходили, що свідчить, на їх думку, про відсутність належного повідомлення ОСОБА_1 про наявність обмежень щодо нього. Вказують, що суд першої інстанції призначив справу на 23.09.2020 року, а розглянута вона була 22.09.2020 року без участі ОСОБА_1 , чим порушені його права, зокрема, на захист.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Шапошнікова І.Є., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 .

Переглядаючи оскаржувану судову постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтами в їх апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.

Зокрема, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 4), ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження управління транспортними засобами, згідно виконавчого провадження.

З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що свідчить про відсутність незгоди з діями працівників поліції під час складання ними протоколу та в свою чергу свідчить про умисність його дій та усвідомлення протиправного характеру своїх дій.

Поряд з цим, відповідно до відомостей постанови про встановлення обмеження боржника у праві керування транспортними засобами старшого державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (арк. 7), встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа.

Крім того, відповідно до власноручної розписки ОСОБА_1 (арк.6), останній керував транспортним засобом Форд будучи позбавлений правом керування та зобов`язався залишити транспортний засіб на місці його зупинки за адресою: м. Харків, пр-т Гагарі на, 167.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що цю розписку він писав власноручно під час складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП. Також ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно має сплачувати аліменти відповідно до виконавчого провадження оплачує їх у розмірі 500-700 грн. на місяць. Чому утворилася заборгованість по аліментам, пояснити не зміг та не надав будь-яких доказів про сплату аліментів.

Отже, враховуючи відсутність скарг на дії працівників поліції, які складали протокол стосовно ОСОБА_1 , а також аналізуючи зміст його розписки, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про те, що він тимчасово' обмежений у праві керування транспортними засобами, однак нехтуючи цими обмеженнями продовжив керування транспортним засобом, а тому апеляційний суд розцінює таке твердження апелянтів, як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Крім того, апелянти посилаються на те, що в протоколі про адміністративне« правопорушення не зазначено пояснень ОСОБА_1 , проте в графі «... Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення», наявний власноручний підпис ОСОБА_1 . Факт належності цього підпису саме ОСОБА_1 , останній підтвердив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Отже, ОСОБА_1 мав можливість навести свої письмові пояснення в протоколі, однак не скористався таким правом.

Поряд з цим, розписка ОСОБА_1 , по суті, є його письмовими поясненнями, оскільки в цій розписці зазначено, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи обмеженим у праві керування транспортними засобами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає ці твердження апелянтів такими що не відповідають дійсності.

Крім того, чинний КУпАП не передбачає обов`язкового залучення працівниками поліції свідків при складанні протоколу за ч.3 ст. 126 КУпАП, а тому такі твердження апелянтів є необґрунтованими.

Крім цього, апеляційна скарга не містить об`єктивних доказів того, що справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була призначена на 23.09.2020 року. Більш того, відповідно до повідомлення судді Комінтернівського районного суду м. Харкова (арк. 24), той факт, що справу не було призначено на 23.09.2020 року підтверджується списком судових справ, призначених до розгляду суддею, який розташований на офіційному сайті Судової влади Украхни (арк. 25-27).

Також, відповідно до витягу з Комп`ютерної Програми «Автоматизована Система Документообігу Суду - «Д-3» (арк. 28), об`єктивно вбачається, що справа про адміністративне правопорушення була призначена до розгляду на 22.09.2020 року та розглянута саме 22.09.2020 року, а тому таке твердження є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.3 ст.126 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянтів на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його захисника Шапошнікова І.Є. - залишити без задоволення, а постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков