Справа № 485/423/21
Провадження №3/485/178/21
Постанова

іменем України

28 липня 2021 року м.Снігурівка

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області Соловйов О.В., секретар судового засідання Забаровська С.А., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника Бусахіної Т.В., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого адвоката Капіноса І.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з відділення поліції № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ст. 124 КУпАП, встановив:

04 квітня 2021 року поліцейським СРПП ВП № 2 Баштанського РВП ст. сержантом поліції Лук`яненком Б.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 117795 стосовно ОСОБА_1 , який 04 квітня 2021 року о 14:10 в м. Снігурівка Миколаївської області по вул.1-го Травня, біля будинку № 63, керуючи автомобілем марки Volkswagen СТ-35 з державним номером НОМЕР_2 , у порушення п.13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) не дотримав безпечного інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки Opel Vivaro з номерним знаком НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим допустив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав. Суду пояснив, що 04 квітня 2021 року рухався на автомобілі «Фольцваген» по вул.1-го Травня у м.Снігурівка по своїй стороні дороги. Побачив, як йому назустріч рухається автомобіль синього кольору. Проїдаючи повз вказаний автомобіль відчув удар. При цьому пояснив, що рухався якомога ближче до правого краю проїзної частини, та їхати ще ближче до правого краю він не міг, оскільки на узбіччі росло дерево.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що 04 квітня 2021 року рухався по вул.. 1-го Травня у м.Снігурівка по своїй стороні дороги. Побачив як йому назустріч рухається автомобіль «Фольцваген» на великій швидкості по центру проїзної частини, в зв`язку з чим він почав гальмувати до повної зупинки автомобіля. Коли він вже зупинився, почув звук удару. Також пояснив, що рухався як можна ближче до правого краю проїзної частини, та притиснутися ще ближче на мав змоги, оскільки на узбіччі знаходився великий бугор.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідків, суд приходить до наступного.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Вимоги до протоколу про адміністративне порушення викладені у статті 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015року № 1376 (далі Інструкція).

Так, згідно статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Диспозиція 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У протоколі про адміністративне правопорушення значено, що ОСОБА_1 порушив п. 13.1. ПДР України, а саме не дотримався безпечного інтервалу.

Відповідно до п. 13.1. ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України безпечним інтервалом є відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Таким чином, для притягнення особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, до відповідальності за порушення п. 13.1. ПДР України, у випадку зіткнення двох автомобілів, а не автомобіля зі стаціонарними об`єктами, суд має встановити, що саме вказана особа не дотрималася безпечного інтервалу під час керування транспортним засобом.

На підтвердження вини ОСОБА_1 надано:

протокол серії ОБ № 117795 від 04 квітня 2021 року про адміністративне правопорушення, у якому зафіксовано обставини події ДТП;

інформативний рапорт старшого інспектора-чергового ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Винарчика М.Б. від 04 квітня 2021 року про надходження повідомлення зі служби 102 про те, що 04 квітня 2021 року о 14:17 за адресою: вул. 1-го Травня, буд. 63, м. Снігурівка Миколаївської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Opel Vivaro з номерним знаком НОМЕР_3 та Volkswagen СТ-35 з державним номером НОМЕР_2 , заявник ОСОБА_2 ;

схему місця дорожньо-транспортної пригоди за підписом всіх її учасників, якою зафіксовано дорожню обстановку, розташування транспортних засобів після ДТП та завдані транспортним засобам механічні пошкодження, з доданою фототаблицею.;

письмові пояснення учасників ДТП, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП виходячи з наступного.

Відносно ОСОБА_1 04.04.2021 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п. 13.1 ПДР України. Однак, того ж дня відносно іншого учасника ДТП ОСОБА_2 також було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п. 13.1 ПДР України, Таким чином, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 не може слугувати беззаперечним доказом його винуватості, оскільки аналогічний протокол складено і на іншого учасника ДТП.

Також не можуть слугувати беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 письмові пояснення учасників ДТП, а саме самого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки в своїх поясненнях вони виклали протилежні позиції, а саме в поясненнях вказали що саме вони дотримувалися ПДР України. Аналогічні протилежні пояснення вони надавали і в судовому засіданні.

Щодо наявної в матеріалах справи схеми місця ДТП, слід зазначити наступне.

На схемі зазначена дорожня обстановка, розміщення автомобілів учасників ДТП після події та зазначені розсипи скла та дзеркал. Як вбачається зі схеми, ширина проїзної частини становить 4.1 м. Однак вказана ширина проїзної частини не узгоджується з іншими замірами вказаними на цій схемі. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 , ширина його автомобіля становить приблизно 2м. Однак автомобіль ОСОБА_1 , позначений на схемі під № 2, розташований на відстані 2,9 м. від лівого, відносно вказаного автомобіля, краю проїзної частини, в зв`язку з чим, враховуючи ширину проїзної частини (4,1м), ширину автомобіля (приблизно 2м), він ніяк не міг знаходитися в межах проїзної частини (2,9(відстань від узбіччя до авто) + 2(ширина авто) =4,9м) та повинен був перебувати на узбіччі на відстані 0,8м по ходу свого руху.

Що стосується з замірами зробленими відносно автомобіля ОСОБА_2 позначеному на схемі під № 1, слід зазначити наступне. Як вбачається зі схеми, автомобіль №1 розташований на відстані 0,5м від правого, відносно вказаного автомобіля, узбіччя. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_2 ширина його авто становить приблизно 1,9м. Таким чином, враховуючи ширину проїзної частини, розташування авто відносно правого краю проїзної частини та ширини авто (4,1-0,5-1,9=1,7), можна зробити висновок, що автомобіль ОСОБА_1 враховуючи його ширину в 2м взагалі не міг би проїхати не виїхавши на узбіччя.

Однак, слід звернути увагу, що на схемі зафіксовані автомобілі вже після ДТП, тобто після того як вони здійснили повну зупинку, а для встановлення винуватця у вчиненні ДТП необхідно встановити де саме перебували автомобілі відносно один до одного та проїзної частини саме в момент зіткнення.

Однак встановити де саме перебували автомобілі в момент зіткнення з наданих матеріалів не представляється можливим. На схемі місця ДТП не зафіксовано місце зіткнення з відповідними замірами. На схемі ДТП зафіксовані розсипані уламки скла та дзеркала ( № 3 та № 6). Однак на схемі не зазначено на якій саме відстані від авто та/чи від узбіччя знаходяться вказані уламки, в зв`язку з чим неможливо встановити місце зіткнення, та, відповідно неможливо встановити де знаходився кожен з автомобілів відносно проїзної частини та хто саме знаходився на полосі для руху зустрічного транспортного засобу. Як вбачається зі схеми місця ДТП, уламки розсипані на відстані від передньої частини одного автомобіля до передньої частини іншого автомобіля, однак в зв`язку з відсутністю замірів розташування вказаних уламків, неможливо встановити траєкторію руху кожного з автомобілів після зіткнення.

На схемі місця ДТП під № 5 зазначений слід колеса, однак на самій схемі не конкретизовано чи цей слід колеса належить саме автомобілю ОСОБА_1 чи будь-якому іншому автомобілю. В судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечив факт належності відбитку колеса його автомобілю. При цьому ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що вказаний слід колеса належить автомобілю ОСОБА_1 та сліди на проїзній частині вказували що слід належить правому колесу автомобіля, що, в свою чергу, свідчить про те, що ОСОБА_1 рухався посередині проїзної частини. Однак на схемі ДТП не відображено траєкторію руху будь-якого з автомобілів (не відображені відбитки коліс за якими можна було б прослідити траєкторію руху), в т.ч. і автомобіля належного ОСОБА_1 . Доказів які б свідчили про те, що слід колеса, позначений на схемі під № 5, належить автомобілю ОСОБА_1 та що це є відбиток саме правого колеса, ОСОБА_2 не надано.

З наявних матеріалах фотознімків також неможливо встановити місце знаходження автомобілів саме в момент зіткнення, оскільки на фотознімках зафіксовано місце знаходження автомобілів вже після ДТП та на жодному з фотознімків не відображено будь-яких обставин які б свідчили про місце перебування автомобілів в момент зіткнення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суду на схемі місця ДТП показували різні місця де на їх думку сталося зіткнення, в зв`язку з чим з пояснень вказаних осіб також неможливо достеменно встановити місце зіткнення.

Щодо наявності перешкод у водіїв, які б перешкоджали їм з`їхати ближче до краю проїзної частини, то вказані перешкоди були відсутні у обох водіїв. З фотознімків неможливо встановити край проїзної частини, однак з вказаних фотознімків вбачається, що як у ОСОБА_1 була можливість проїхати правіше по ходу свого руху, не зачепивши дерево, на яке він вказує як на перешкоду, так і у ОСОБА_2 була можливість проїхати правіше по ходу свого руху, не зачепивши, бугор, на який він посилається як на перешкоду. Окрім того, зі схеми місця ДТП вбачається що автомобіль ОСОБА_2 знаходився на відстані 0,5 м від краю проїзної частини, що свідчить про те, що він мав можливість проїхати ближче до краю проїзної частини.

Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_4 , оскільки з пояснень вказаного свідка він не бачив момент зіткнення, та, відповідно не може пояснити де знаходилися автомобілі саме в момент зіткнення та де на проїзній частині відбулося це зіткнення.

Враховуючи вище викладене, матеріали справи не містять доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки докази не містять інформацію як підтверджувала, що ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР України, виїхав за межі своєї полоси для руху та здійснив зіткнення з автомобілем потерпілого ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви, виявлені в ході розгляду справи розцінюються на користь особи, що притягується до відповідальності.

Згідно з ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і (або) складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ст. 247, ст. 283, ст. 284 КУпАП,

постановив:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови, через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Повний текст постанови складено 29.07.2021 року.

Суддя О. В. Соловйов