Справа № 346/5730/20
Провадження № 33/4808/456/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України,

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Постановою Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

На вищевказану постанову суду 16 квітня 2021 року, за межами строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 квітня 2021 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

09 липня 2021 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на подачу апеляційної скарги, скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року, а провадження у справі закрити.

Перевіривши наявну апеляційну скаргу на предмет її відповідності вимогам ст.294 КУпАП апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Так, апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гурепка проти України")

При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (ст. 294 КУпАП).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985 року, п. 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001 року).

У відповідності до ч. 1 ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В той же час, діючим законодавством не передбачено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на повторне звернення з апеляційної скаргою до суду, після того як постанова суду першої інстанції вже була предметом розгляду суду апеляційної інстанції з прийняттям остаточного рішення по суті.

Зокрема, у відповідності до КУпАП постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.10.2009 року №26-рп/2009).

Обмеження права на повторне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 цього Кодексу, повністю відповідає основним засадам судочинства, визначених Конституцією України, і є пропорційним та обґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі від 09 липня 2021 року ОСОБА_1 стверджує, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся у його відсутності, без участі його адвоката, чим було порушено його право на захист, при розгляді даної справи не було допитано свідка, вказує на те, що діями працівників поліції були порушені його права, передбачені ст. 256 КУпАП, позбавлено можливості надати пояснення та пройти освідчення в присутності лікаря та участі адвоката на місці події. Вважає постанову суду першої інстанції незаконною, оскільки вона постановлена без забезпечення йому права на справедливий суд.

З наведеного вбачається, що апелянт вказує на ті самі обставини справи та факти, що були предметом розгляду апеляційного суду при прийнятті рішення у справі 25 червня 2021 року.

Так, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Таким чином, апеляційним судом вже було здійснено перегляд постанови Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою останнього і рішення суду першої інстанції набуло законної сили та підлягає виконанню.

В той же час, нормами ст. 463 КПК України передбачено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року за нововиявленими обставинами та вказує на наявність таких обставин.

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» апеляційний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21.06.2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29.10.2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року), не є абсолютним воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Враховуючи наведене вище, суди не можуть діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом.

Виходячи з практики ЄСПЛ та норм національного законодавства, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року повинна бути повернута особі, яка її подала, оскільки діючим законодавством не передбачено повторного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, оскільки постанова Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 вступила в законну силу та звернута до виконання, апеляційна скарга повинна бути повернута особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 березня 2021 року щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП, повернути апелянту.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв