ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року Соломянський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Педенко А. М.,

за участі секретаря судового засідання - Сопінської Н. Д.,

особи, яка притягується до адміністративної

відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Ніжніченко О. А.,

законного представника потерпілого - ОСОБА_2 ,

захисника потерпілого - Близнюк Н. В.,

потерпілого - ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні Солом`янського районного суду міста Києва справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює вчителем історії, правознавства та гром. освіти СЗШ №60, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

В період часу з 01.09.2020 по 13.10.2020 в СЗШ №60 по вул. Волгоградській, Ѕ в м. Києві вчитель ОСОБА_1 вчиняв психологічне насильство відносно учня ОСОБА_3 , яке полягало у висловлюваннях, що принижають честь та гідність учня, образливих жестах, що призвело до емоційного пригнічення дитини, небажанні відвідувати навчальний заклад, тобто дії,що передбачені ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не визнав підстав, за яких він має нести адміністративну відповідальність. Крім того, зазначив, що у протоколі про адміністративне правопорушення, а також у заявах неповнолітнього ОСОБА_3 та його матері ОСОБА_5 вказано про вчинення вчителем історії ОСОБА_1 булінгу (цькування) ,однак на його думку, ці твердження про факти булінгу спростовуються показаннями безпосередніх свідків - учнів 10 класу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , показаннями свідків - членів комісії з розгляду випадків булінгу психолога ОСОБА_8 та соціального педагога ОСОБА_9 , а також і особисто його поясненнями.

Також ОСОБА_1 вважає, що викликає сумнів достовірність викладених відомостей з огляду на очевидну упередженість інших заявників та представників навчального закладу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Ніжніченко О.А. в суді повідомила, на їх думку більшість заяв та свідчень містить інформацію, яка або взагалі не стосується предмета доказування або не розкриває жодних конкретних випадків чи проявів булінгу. Вважає, що допитані в суді неповнолітні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили лише, що мав місце тільки випадок з книгою, яка впала з рук ОСОБА_3 та свою версію подій виклала так.

В зв`язку найнижчою успішністю ОСОБА_3 у класі, невмінням його читати, писати українською мовою, зв`язно висловлюватися, а також використанням ним під час уроків нецензурної лексики, вчитель ОСОБА_1 намагався використати найрізноманітніші методи педагогічного впливу. Так, 22.09.2020 ОСОБА_1 запитав у ОСОБА_3 про виконання ним домашнього завдання ,але ОСОБА_3 відповів, що нічого не знає. ОСОБА_1 попросив його піднятися і прочитати уривок із книжки, що задавався на домашнє опрацювання. Підручники і зошити ОСОБА_3 вчергове не приніс, тому ОСОБА_1 надав йому свою книжку. Оскільки під час читання по складах ОСОБА_3 почав активно вживати нецензурні лайливі слова, не відреагував на зауваження і продовжував нецензурні вигуки, ОСОБА_1 був змушений, як захід крайнього реагування, забрати крижку. Коли ОСОБА_1 закривав книгу в руках ОСОБА_3 , книжка впала на підлогу. Умисел ОСОБА_1 полягав лише у тому, щоб припинити нецензурні висловлювання ОСОБА_3 , а падіння книги було випадковим та неочікуваним.

Також захисник вказувала, що не знайшло свого підтвердження факт того,що ОСОБА_1 назвав «нікчемою» ОСОБА_3 .

Також захисник вказала суду,що показання членів комісії школи з розгляду випадків булінгу, є упередженими,тому що вони є залежними від керівництва школи, між адміністрацією школи та ОСОБА_1 існував конфлікт інтересів.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 - адвокат Близнюк Н. В. стверджувала, що в ході судового розгляду підтвердилося, що ОСОБА_1 (вчитель історії та правознавства СЗШ Nе60 КРД «Росток») здійснював булінг щодо учня 10 класу СЗШ №60 КРД «Росток» ОСОБА_3 з огляду на наступне.

ОСОБА_11 систематично принижував гідність ОСОБА_3 , про що на її думку свідчать наступні події : в один з уроків знаючи про те, що у ОСОБА_3 боліло коліно, змусив його простояти весь урок, не дозволяв йому ciсти на стілець ; іншим разом ОСОБА_11 , надав книжку в руки ОСОБА_3 з тим, щоб той читав, але згодом вибив з рук і та впала на підлогу; у вересні 2020р. ОСОБА_11 ОСОБА_3 в кінець класу, при цьому казав, що його присутність на уроці марна; також неодноразово заявляв, що прикладе зусиль для того, щоб учня відрахували зі школи.

Також захисник потерпілого просила суд врахувати, що відповідно до висновку психологічного діагностико-консультативного дослідження дитини ОСОБА_3 від 07.12.2020 р, систематичне та тривале приниження, знецінення й цькування ОСОБА_3 нанесли значну шкоду його психічному здоров`ю. Хлопець переживає важкі почуття такі, як знецінення, приниження, страх, розпач, що негативно впливає на його соціалізацію, спричиняючи неадекватне сприйняття світу, інших людей і себе самого, беззахисність, відсторонення від спілкування, самотність, а також свідчить про наявність у дитини ознак стресового стану та сформованих захисних реакцій у стресі - блокування емоцій, втеча у внутрішній світ. Заблоковані емоції трансформуються в напруженість м`язів, замкнутість, пасивність, невпевненість, що виникли і сформувалися як поведінкова реакція у відповідь на тривале та систематичне цькування.

Також захисник потерпілого вказала, що цькування вчителем неповнолітнього ОСОБА_3 продовжилися і після того, як справа була передана в суд, оскільки ОСОБА_1 не був відсторонений від викладання у 10 класі. Зокрема, ОСОБА_3 з 05.01.2021 р. по 28.01.2021 р. знаходився в дитячому спеціалізованому санаторії «Ялинка», де й проходило навчання, а тому навчання в школі не відвідував. Проте ОСОБА_1 , відчуваючи свою безкарність та враховуючи, що сплинули строки притягнення його до адміністративної відповідальності, продовжував здійснювати булінг стосовно ОСОБА_3 , оскільки проставляв двійки та одиниці учню,який був відсутній .

Таким чином особа, захисник вважає, що ОСОБА_1 продовжує проявляти неадекватну поведінку, і така поведінка свідчить про те, що він не розкаявся у вчиненому, більш того, намагається перекласти свою вину на інших осіб.

Вислухавши думки учасників суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, суд відповідно до положень ст. 1 КУпАП здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є:

- систематичність (повторюваність) діяння;

- наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності);

- дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Із аналізу норм ст. 173-4 КУпАП та п. 3-1 ст. 1 Закону України «Про освіту», вбачається, що булінгом може бути як активна дія, так і бездіяльність (мовчазне, безучасне спостереження, відсутність активних дій до його припинення).

Нормами ч.1 статті 8 Закону України «Прю охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключаютъ приниження честі та гідності дитини. В

Частинами 1,2 статті 3, статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифіковану Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються державними чи приватними установами, займаються питаннями соціального забезпечення,судами,адміністративними чи органами, першочергова увага приділяється законодавчими якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд приходить до висновку, що вчитель ОСОБА_1 скомпрометував себе перед учнями, оскільки поставив власні інтереси вище за інтереси дітей.

Разом з тим працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад вчителя та його авторитеті високоморальна поведінка маютъ виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді.

Зокрема, психологічне цькування насильство, пов`язане з дією на психіку, що наносить психологічну травму шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість. До цієї форми цькування можна віднести: вербальне цькування, де знаряддям слугує голос (образливе ім`я, з яким постійно звертаються до жертви, обзивання, дражніння, зведення наклепів, поширення образливих чуток та ін.); образливі жести або дії (наприклад, плювки в жертву або в її напрямку); залякування (використання агресивної мови тіла й інтонації голосу для змушення дитини робити чи не робити щось), та інше. Вербальний (словесний) булінг словесне знущання або залякування за допомогою образливих слів, яке включає постійні образи, погрози й неповажні коментарі про кого-небудь (про зовнішній вигляд, релігію, етнічну приналежність, інвалідність, особливості стилю одягу та ін.).

Фізичне цькування - умисні штовхання, пирхання, стусани, удари, нанесення побоїв, тілесних ушкоджень тощо.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює вчителем історії, правознавства та гром. освіти СЗШ №60, який є вчителем історії ОСОБА_3 над котрим здійснювався булінг.

Також слід зазначити, що більшість наданих та досліджених доказів стосуються саме поведінки ОСОБА_1 у школі по відношенню до учнів. Однак, дані відомості надають можливість суду певною мірою визначити особистість буллера.

На думку суду, установлені обставини не дають підстав ставити під сумнів надані показання в судовому засіданні малолітнім ОСОБА_3 , а також його законним представником.

Суд звісно бере до уваги, що свідки, та інші учасники в справі, використовували такі словесні форми як «булінг» та «конфлікт». Між тим, на думку суду, ці поняття варто розрізняти. Так, конфлікт виникає, коли між двома чи кількома особами існує незгода, розбіжність думок або різні погляди. Конфлікт між учнем і вчителем, звісно, не завжди означає, що це є булінг.

Отже, конфлікт стає булінгом лише коли він повторюється знову і знову, і вже проявляється дисбаланс сил. З часом може з`явитися певна схема поведінки, за якої особа, що поводиться агресивно у конфлікті, продовжує це робити або навіть загострює конфлікт. Особа, на яку спрямований агресивний конфлікт, може почуватися все менше і менше здатною висловити свою думку і все більше і більше безсилою. Саме тоді негативний конфлікт може перейти у булінг.

Досліджуючи матеріали даної справи, суд уважає, що в даному випадку мав місце саме булінг, оскільки особа, яка вчиняла дії - кривдник (булер), знала та бачила, що потерпілий (жертва булінгу), страждає від таких дій, як і пізніше скаржилась на такі дії. При цьому ці дії мали системний, тривалий характер.

Отже, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Однак, відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті. Адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 164-14, 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Встановлено, що правопорушення ОСОБА_1 було вчинено у період з 01.09.2020 по 13.10.2020., тобто на момент розгляду справи строки, передбачені статтею 38 КУпАП закінчились, тому суддя приходить до висновку про закриття провадження в справі згідно п. 7 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 9, 38, 173-4 ч. 1, 247 п. 7, 251 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП.

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення стягнення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 10 днів з моменту винесення.

Суддя: А. М. Педенко