Провадження 3/557/685/2021
Справа 557/909/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Пацко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділення поліції №5 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №093542 від 29 травня 2021 року, ОСОБА_1 29 травня 2021 року о 20 годині 10 хвилин в с. Тучин на вул. Воронівська керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) та, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився.

Дії ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні зазначеного вище правопорушення не визнав та пояснив, що дійсно сидів в автомобілі «ВАЗ», яким до нього приїхав його товариш, оскільки через цікавість хотів оглянути такий, при цьому ключів до автомобіля не мав та такий не заводив. Водночас ОСОБА_1 зазначив, що коли поставив ногу на зчеплення, то машину трохи хитнуло з місця назад, однак наміру керувати він немав. Зауважив ОСОБА_1 і на тому, що вказаний автомобіль стояв біля його подвір`я, на узбіччі.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Пацко О.О. у судовому засіданні зайняла аналогічну позицію та просила провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, вказуючи на відсутність достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника та свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дані, отримані під час судового розгляду, вважаю винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведеною, виходячи із наступного.

За змістом ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Як убачається з диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України - відмова особи, яка керує транспотним засобом, на вимогу поліцейського від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_1 та його захисник у судовому засіданні не оспорювали факту відмови ОСОБА_1 від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, однак категорично заперечили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний у протоколі час та місці в стані алкогольного сп`яніння.

Суддею враховується, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобому в стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини, як керування особою транспортним засобом та перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Так, у своєму рішенні від 15 березня 2019 року Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

За такого знаходження за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані або з ознаками сп`яніння не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , які зафіксовані на відеозаписах, долучених до протоколу про адміністративне правопорушення, він заперечував факт керування транспортним засобом під час прибуття поліцейських на місце події.

З оглянутих у судовому засіданні відеофайлів суддею також установлено, що відеофіксація розпочинається о 20 годині 10 хвилин 29 травня 2021 року з розмови свідка ОСОБА_3 з поліцейським, при цьому транспортний засіб марки «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_1 , стоїть у нерухомому стані при в`їзді на подвір`я приватного будинку, в той час, як у протоколі про адмінстративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 29 травня 2021 року о 20 годині 10 хвилин керував названим вище транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Спростував можливий факт руху ОСОБА_1 на зазначеному транспортному засобі о 20 годині 10 хвилин 29 травня 2021 року на вул. Воронівська у с. Тучин у судовому засіданні і свідок ОСОБА_3 , який ствердив про те, що ключі від автомобіля знаходилися у нього, такі він забрав з машини, так як у ній були діти.

Вказані пояснення свідка є чіткими, послідовними та повністю узгоджуються з даними відеофіксації.

Оцінюючи пояснення вказаного свідка у сукупності з рештою досліджених доказів, суддя приймає до уваги доводи ОСОБА_1 з приводу відсутності у нього наміру щодо використання транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Суддею враховується те, що в матеріалах справи відсутні в повному обсязі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме те, що останній керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху за обставин, які зазначені у протоколі. Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його законне зупинення за таке порушення.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» ( рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи вказані обставини суддя вважає, що законність складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії працівників поліції щодо збирання інших доказів у справі, викликають розумні сумніви в їх законності, що виключає можливість визнання цього протоколу та наданих до нього документів, як допустимих та достовірних доказів у справі.

Протокол про адміністративне правопорушення хоч і є джерелом доказів, однак за своєю процесуальною суттю є фіксацією правопорушення, та інформація, яка в нього вноситься повинна ґрунтуватися на первинних доказах, зокрема на візуальних спостереженнях, фото- та відео фіксації, поясненнях свідків тощо.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, зокрема, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, суддя дійшла висновку, що провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з недоведеністю вини, що відповідатиме вимогам ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 130, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Ю.В. Оленич