ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4965/20 Головуючий суддя І інстанції Макаров В. О.
Провадження № 33/818/894/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою на підставі п.7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушеня у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст.. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.. 38 КУпАП.

Постановою встановлено, що відповідно до протоколу серії ДПР 18 № 375958 від 01.08.2020 року, 01 серпня 2020 року о 06 годині 50 хвилин по вул. Ак. Богомольця, 1А/6 в м. Харкові водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SUBARU Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху заднім ходом та скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався заднім ходом по тій же вулиці. Згідно протоколу серії ДПР18 № 375959 від 01.08.2020 року, 01 серпня 2020 року о 06 годині 50 хвилин по вул. Ак. Богомольця, 1А/6 в м. Харкові водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 3302, д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху заднім ходом та скоїв зіткнення з автомобілем SUBARU Legacy, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався заднім ходом по тій же вулиці. Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити постанову судді в частині визнання його винним та визнати його потерпілою стороною. Також просив зобов`язати ОСОБА_3 відшкодувати йому матеріальні збитки, які були нанесені внаслідок скоєного ДТП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що автомобіль «ГАЗ» з`їжджав з тротуару і не побачив його автомобіль. Вказує, що його автомобіль не рухався. Зазначає на пошкодження свого автомобіля, які свідчать про те, що він не рухався. Вказує, що в протоколі зазначені відомості, які не відповідають дійсності.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

28 вересня 2021 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 , в якій він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 розглядати без його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268 та 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 без участі ОСОБА_2 , оскільки останній не оспорював судову постанову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її законність та обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності руху заднім ходом та скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом, який рухався заднім ходом по тій жде вулиці. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

З відомиостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Будь-яких заперечень щодо незаконності дій працівників поліції під час складення протоколу та щодо складення схеми місця ДТП, ОСОБА_1 не навів ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в своїх письмових поясненнях.

Відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 5), вбачається, що учасники ДТП, в тому числі ОСОБА_1 , погодились із відомостями, які зафіксовані у цій схемі, про що свідчать їх особисті підписи в цій схемі без будь-яких заперечень.

Належить взяти до уваги і те, що протокол про адміністративне правопорушення та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії посадових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, в тому числі, шляхом подання скарги до керівництва працівників поліції, або в порядку, передбаченому чинним КАС України.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 та схеми місця ДТП працівники поліції не порушили чинного законодавства, а відомості, що зафіксовані в протоколі та в схемі місця ДТП не спростовані будь-якими фактичними відомостями, що об`єктивно спростовує посилання апелянта на те, що відомості, які зафіксовані у протоколі не відповідають дійсності.

В своїх письмових поясненнях, які ОСОБА_1 надавав працівникам поліції безпосередньо після події ДТП (арк. 6) зазначено, що він дійсно рухався до вул. Москалівській у бік вул. Селянської. Проїхав перехрестя з вул. Богомольця з вулю Моїсеївською та зупинився, оскільки попереду були ями. При повній його зупинці він почув удар у праву задню частину його автомобіля. Посилався на свідка цієї події, який перебував у нього в автомобілі, а саме на ОСОБА_4 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав такі ж самі пояснення та наполягав на тому, що в момент зіткнення транспортних засобів, автомобіль під його керуванням не рухався.

Також, до своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , надав письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , який під час ДТП перебував у його автомобілі, який пояснив, що 01.08.2020 року він став свідком дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за адресою: м. Харків, вул. Академіка Богомольця, 1А/6. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Субару» зупинився біля бордюрного каменю тротуару, щоб свідок сів до нього в автомобіль. Цього він зробити не зміг, тому що йому заважала калюжа. По переду автомобіля , яким керував ОСОБА_1 була не велика яма. Побачивши це ОСОБА_1 від`їхав трохи назад і зупинився. Я сів до нього в автомобіль, і в цей момент вони відчули удар в машину, в задню праву частину.

Аналізуючи показання ОСОБА_1 та письмові пояснення свідка ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність суперечностей у цих показаннях.

ОСОБА_1 стверджує, що він рухався на своєму автомобілі та зупинився, а після його зупинки відбулось зіткнення.

Свідок ОСОБА_4 , який начебто, був свідком події зазначає, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, зупинився, а потім ще здійснював рух заднім ходом.

Отже, суд апеляційної інстанції ставиться критично до пояснень ОСОБА_1 , оскільки відповідно до пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 все ж такі рухався заднім ходом, а в протоколі зафіксовано, що ДТП відбулася саме під час руху ОСОБА_1 заднім ходом, тобто такі пояснення свідка об`єктивно узгоджуються з відомостями, зафіксованими в протоколі.

Крім того, відповідно до світлин, які містяться в матеріалах справи (арк. 46-47) об`єктивно вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 не був припаркований біля бордюру, а перебував на проїжджій частині, що спростовує твердження свідка ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 зупинився саме біля бордюрного каменю.

Поряд з цим, у цьому провадження була призначена судова автотехнічна експертиза.

Предметом експертних досліджень цієї експертизи,в тому числі, був автомобіль «Субару, яким керував ОСОБА_1 .

Відповідно до висновків цієї експертизи (арк. 22), експерт не встановив чиї дії з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відсутні вихідна дані.

Отже, посилання ОСОБА_1 на відповідні пошкодження свого автомобіля не можуть свідчити про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, оскільки ці пошкодження були предметом експертного дослідження і експерт не дійшов висновку, що дії останнього з технічної точки зору не перебувають у причинному зв`язку з виникненням ДТП, а тому суд ставиться критично до таких апеляційних доводів.

Крім того ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що інший учасник ДТП з`їжджав з тротуару на проїжджу частину та не помітив його і допустив зіткнення.

Цей факт не заперечується іншим учасником ДТП та стосовно нього, відповідно до оскаржуваної постанови, також було прийнято рішення щодо його винуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. що не спростовує винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують зазначені в судовій постанові відомості, які, в своїй сукупності, свідчать про порушення, в тому числі ОСОБА_1 п. 8.7 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2021 року, якою на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков