Справа №588/1870/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Линник О. С.
Номер провадження 33/816/176/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Собини П.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Собини П.М. на постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 11 лютого 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працюючий помічником машиніста ВППЗ Локомотивне депо Смородине, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з оскаржуваної постанови судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 30.11.2020 о 03 годині 40 хвилин в м. Тростянець по вул. Кеніга керував автомобілем ВАЗ 21099, з д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Собина П.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 11 лютого 2021 року та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник вказує, що на наявному відеозаписі видно, як працівники поліції силою витягують з автомобіля його підзахисного та потім проводять до службового авто та везуть в невідомому напрямку. Зазначає, що працівниками поліції не надано жодного відео, де було б зафіксовано факт руху на автомобілі, проте на відео кажуть, що зупиняли автомобіль, але цього факту не має. Наголошує, що матеріали справи не містять взагалі відео доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому в суду першої інстанції не було жодних правових підстав для визнання винним його підзахисного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Собину П.М., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити скаргу та скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

За змістом ст. 252 КУпАП, суддя має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції належним чином не проаналізував наявні в справі матеріали, та передчасно прийшов до висновку про винуватість останнього.

Зокрема, відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП України передбачена у зв`язку з керуванням транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із диспозиції вказаної статті відповідальність передбачена саме для осіб які керують транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Так, суд першої інстанції свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обґрунтував даними, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, висновку медичного огляду №116 від 30.11.2020 та відеозапису наявного в матеріалах справи.

Як слідує зі змісту протоколу серії ДПР18 №213380 від 30.11.2020 ОСОБА_1 30.11.2020 о 03 годині 40 хвилин в м. Тростянець по вул. Кеніга керував автомобілем ВАЗ 21099, з д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.4). При цьому будь-які пояснення особи, що притягується до відповідальності в зазначеному протоколі відсутні, як відсутні дані, що особа відмовлялась давати пояснення чи отримувати цей протокол.

Згідно висновку результатів медичного огляду №116 від 30.11.2020, який суд першої інстанції також поклав в основу свого рішення, станом на 30.11.2020 о 04 годині 20 хвилин, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.5) і ця обставина ніким не оспорюється.

Таким чином, апеляційний суд зазначає, що єдиним доказом, який може підтвердити, або спростувати той факт, що ОСОБА_1 є суб?єктом даного адміністртативного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за даних обставин, є відеозапис.

Як слідує з мотивувальної частини постанови суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції детально дослідив всі відео файли і дійшов такого висновку, що «…Факт перебування ОСОБА_1 у власному автомобілі зафіксований поліцейськими та не спростований ОСОБА_1 , а його посилання на те, що він не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а перебував у ньому, бо виключав габаритні вогні та виймав документи - позбавлені логічного змісту та не підтверджуються доказами, так як його подальша поведінка і зміст розмови свідчить про намагання ухилитись про проходження огляду на стан сп`яніння, при тому він не повідомляє під відеозапис про те, що його автомобіль зламався і він вживав алкоголь не будучи водієм. Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї провини та посилання захисника на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції суд розцінює як спосіб уникнути адміністративної відповідальності.»

Разом з тим апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, як на обґрунтування того факту, що особа, за тих обставин, які відображені на відео, була саме водієм транспортного засобу 30.11.2020 о 03 годині 40 хвилин.

Так, під час підготовки до апеляційного розгляду, судом апеляційної інстанції було вивчено наявний в матеріалах справи відеозапис (а.с.7), з якого вбачається, що 30.11.2020 о 03 годині 47 хвилин відбувається розмова між працівниками поліції та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з приводу відмови останнього вийти із автомобіля, потім останнього витягають з транспортного засобу та проводять до службового автомобіля. А вже згодом відбувається процедура проходження огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер», а також в медичну закладі. Тобто, самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали відеозапису не містять.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 підтвердив свої пояснення, дані ним в суді першої інстанції, а саме те, що він дійсно того дня їхав на своєму автомобілі та на вулиці Кеніга у м. Тростянці побачив, що на панелі його автомобіля загорівся показчик «стоп», тому він зупинив свій автомобіль. Після чого, будучи впевненим що автомобілем керувати в цей час не буде, він пішов зі своїм знайомим до магазину, де придбав спиртне та вживав його. Потім підійшов до свого автомобіля, щоб вимкнути габаритні вогні та забрати документи і у цей час до нього під`їхав патрульний автомобіль та працівники поліції почали його звинувачувати у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Однак, він категорично заперечував свою провину, оскільки не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Вказане, ОСОБА_1 жодним доказом наявним в матеріалах справи не спростовується.

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Таким чином, апеляційний суд проаналізувавши вказані обставини, погоджується з доводами апеляційної скарги захисника, що матеріали справи взагалі не містять відео доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як не містять доказів і факту руху автомобіля 30.11.2020 о 03 годині 40 хвилин, що виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутня об`єктивна сторона правопорушення керування транспортним засобом. Сам факт перебування в автомобілі, який не рухається і яким особа не здійснює керування не є складом правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту керуванням ОСОБА_1 транспортним засобом, його причетність до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №213380 та постанові суду, не доведена, а тому постанова суду першої інстанції беззаперечно підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Собини П.М. - задовольнити.

Постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 11 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - скасувати, провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.