КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/4246/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Приходько К.П., переглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки

України, яка зареєстрована та проживає

за адресою:

АДРЕСА_1

закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2020 року серії АПР18 №361711, 22 листопада 2020 року приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характуру відносно колишньої невістки чим скола адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винною у чиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що ОСОБА_2 у присутності дітей потерпілої ОСОБА_1 казала на адресу останньої образливі слова, погрожувала та залякувала її, що підтверджує вчинення особою інкримінованого їй правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_2 зловживаючи своїми правами, не впускала ОСОБА_1 до свого помешкання, де перебували діти останньої, перешкоджала їй у спілкуванні з дітьми, залякувала та погрожувала їй, говорила на її адресу образливі слова.

Звертає також увагу на те, що між нею та ОСОБА_2 виник конфлікт через її цілком законне право на побачення з дітьми, що спричинило психологічної травми їй та дітям.

Створюючи ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з дітьми, принижуючи її у присутності дітей, втягуючи дітей у сімейний конфлікт, залякуючи її, ОСОБА_2 такими діями чинить домашнє насильство психологічного характеру, яке полягає в умисному застосуванні погроз, образ, приниженні людської гідності та честі, поширені неправдивої інформації, що завдало ОСОБА_1 психологічної травми, внаслідок якої вона не може адаптуватися до нормального життя, відчуває тривогу та занепокоєння, має порушення сну, підвищене серцебиття та тиск.

У судове засідання потерпіла не з`явилася, направила на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи, у задоволенні якого відмовлено, оскільки вона не вказала обставин, які б перешкоджали їй з`явитися у судове засідання на визначену судом дату та час.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, направила на адресу суду клопотання про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції, у задоволенні якого відмовлено, оскільки це не передбачено Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

В силу ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Європейським судом з прав людини (в подальшому ЄСПЛ) у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення.

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків», за змістом якого вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину, якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.

У будь-якому випадку правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за правилами кримінального правопорушення за яке призначене покарання (стягнення), за яким особа позбавляється волі.

Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України», «Швидка проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію «кола адресатів» та критерію «мети та тяжкості наслідків».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства.

У зв`язку із цим, при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питання про законність та обґрунтованість судового рішення суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад кримінального провадження відповідно до п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України та однією із засад судочинства відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Конституції України.

Відповідно до приписів ст.256 КУпАП, в протоколі, про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються місце, час вчинення та суть правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі.

Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Так, у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», частина перша ст.173-2 КУпАП викладена у наступній редакції: «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення».

Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено настання конкретних наслідків вчинення адміністративного правопорушення, хоча, за змістом диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, встановлення і відображення у протоколі наслідків, які утворюють об`єктивну сторону змісту правопорушення, є обов`язковим.

Суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги висловлювання ОСОБА_2 зафіксовані на аудіо записах, оскільки ОСОБА_2 висловлена своя власна думка стосовно участі ОСОБА_1 у вихованні дітей, її впливу на дітей та сім`ю, та є оціночним судженням та суб`єктивною думкою, що не містить у собі ознак психологічного насильства.

Таким чином, в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.173-2 КУпАП.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду К.П. Приходько