Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/160/21
Провадження № 3/723/757/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м.Сторожинець

Суддя Сторожинецького районного суду Чернівецької області Бужора В.Т. розглянувши матеріали, які надійшли від Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, за ст.185 КУпАП України, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення АПР18 №738815 від 15 січня 2021 року, встановлено, що 15.01.2021 року о 23 год. 00 хв. в с.Ропча, по вул. Мовиле ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ford Galaxy» номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законну вимогу зупинитися, а в подальшому після примусової зупинки вів себе агресивно, зухвало при цьому не виконував закону вимогу пред`явити документи та вийти із т/з при цьому висловлювався нецензурною лайкою, відмовлявся припинити дане правопорушення на вимогу поліцейського Соломян М.

Згідно ст.ст. 252, 254-256 КУпАП - протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, і є найважливішим джерелом доказів у справі; протокол є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи суддею у межах порушеного провадження надається правова оцінка діянню на предмет його протиправності. Висновки судді не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості тлумачаться на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим докази мають бути оцінені суддею на їх достатність для вірогідних та безсумнівних висновків про вчинене на засадах забезпечення доведеності вини за ст.129 Конституції України, і жоден із доказів згідно зі ст. 252 КУпАП не може мати наперед встановлену силу.

Так, диспозицією ст.185 КУпАП адміністративну відповідальність передбачено за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника Державної прикордонної служби України, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, відсутні дані про те із яких, передбачених законом підстав, поліцейськими були висунуті вимоги, що стало причиною їх висунення та для якої мети ОСОБА_1 повинен був вчиняти дії, про вчинення яких поліцейським була висунута вимога. Доказів того, що поліцейськими цей порядок був дотриманий матеріали справи не містять. А отже, вимоги поліцейських, які ними були висунені щодо ОСОБА_1 не можливо визнати законними, тому дії остатнього, які проявились у невиконання цих вимог не можливо визнати такими, які підпадають під ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП., що призводить до ігнорування прав особи, яка притягується до відповідальності, оскільки позбавляє її права бути поінформованою про характер і причини притягнення до адміністративної відповідальності, не дає змоги підготуватися до свого захисту, враховуючи некоректно викладену суть правопорушення без ідентифікації ключових деталей вчинення ймовірного діяння, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Необхідність з`ясування суті розпорядження працівника правоохоронного органу з метою надання оцінки його законності узгоджується, зокрема, з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 03 березня 2014 року в справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).

Таким чином, проаналізувавши викладене, суд дійшов переконання, що суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення з кваліфікацією його дій за ст.185 КУпАП є сумнівною, оскільки вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, а відтак це дає правові підстави констатувати, що у справі відсутні об`єктивні та належні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, в зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, що передбачене ст. 185 КУпАП, - закрити за відсутністю в його діях складу цього правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: