Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А
І м е н е м У к р а ї н и
25.02.2021 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю представника Закарпатської митниці Держмитслужби Селеша О.Я., захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Гайовича К.П., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав заступник начальника Закарпатської митниці ДФС Негріч Л.,
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2020 року провадження по адміністративній справі відносно гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 472 МК України на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
ч. 1. Декларант зобов`язаний : здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;
ч. 2. Перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному в товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів. Однак, декларант (керівник) ТОВ «Фарфудс» ОСОБА_1 не скористалася правом з дозволу митного органу здійснити фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності відомостям, зазначених у товаросупровідних документах та уникнення помилок і подання у митній декларації неточних відомостей про товар. Тому, митний орган вважав, що декларантом ТОВ «Фарфудс» ОСОБА_1 у службові обов`язки якої входить виконання вимог встановлених МК України та іншими нормативно правовими актами України з питань митної справи, не заявлено за встановленою формою точних та достовірних відомостей щодо найменування, кількості та вартості товару, що підлягає обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
В апеляційній скарзі заступник начальник Закарпатської митниці ДФС Негріч Л., вказує на те, що постанова суду є незаконною, тому має бути скасована. Зазначає, що судом не досягнуто мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП, відповідно до якої, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншим особами. Просить постанову скасувати, ухвалити нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у порушенні митних правил, передбаченого ст. 472 МК України, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості безпосередніх предметів порушення митних правил та їх конфіскацію згідно санкції статті.
Заслухавши пояснення представника митниці Селеша О.Я., який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_1 адвоката Гайовича К.П., який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про порушення митних правил розглядається за відсутності ОСОБА_1 , неявка якої, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що: ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що заяв про відкладення розгляду справи не подавала і те, що у розгляді справи бере участь захисник ОСОБА_1 адвокат Гайович К.П.
Відповідно до статті 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України та ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
При цьому, за положеннями ст. 489 МК України та ст. 280 КУпАП при розгляді справи підлягають з`ясуванню такі обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують її відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вищевказаних вимог закону при розгляді справи про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 суд першої інстанції дотримався та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст. 472 МК України порушення митних правил, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Митний кодекс України не визначає які дії є умисними, а які є вчиненими з необережності.
Проте згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
За ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Диспозицією ст. 472 МК України встановлено відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Суб`єктами даного правопорушення, відповідно до ч. 2 ст. 459 МК України є громадяни, які на момент вчинення правопорушення досягли 16 - річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Приписами п. 43 ч. 1 ст. 4 МК України передбачено, що посадові особи підприємств, керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними в установленому законом порядку.
Стаття 257 МК України визначає процедуру декларування.
Зокрема відповідно до ч. 1 зазначеної статті декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
За ч. 7 цієї статті перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Частина 8 цієї статті визначає, які відомості повинні бути внесені до декларації, у тому числі зазначається наступна інформація про товар: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) найменування країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів.
Частина 9 вказаної статті забороняє органам доходів і зборів вимагати внесення до митної декларації інших відомостей, ніж зазначені у цій статті.
Інших порушень вимог декларування органом доходів і зборів ОСОБА_1 не інкримінувалось.
Отже, декларантом неправильно зазначений задекларований товар, зокрема, виявлено не вказаний у товаросупровідних документах та незаявлений у митній декларації товар : костюми лижні синтетичні торгової марки REIMO-160 шт. та сумки з тканини із синтетичних волокон з написом BAN I COTA -7 шт.
Суд першої інстанції вірно взяв до уваги вказані вище у запереченнях на протокол про порушення митних правил доводи та дійшов до висновку, що на момент заповнення електронної митної декларації, ОСОБА_1 була достовірно відома лише інформація про товар, який підтверджувався відповідними документами постачальника (відправника), які отримані від фірми «GOODMARK PROJECT FZE» (P.O Box 7073, Umm A1 Quwain, U.A.E), вищевказані відомості щодо невідповідностей на час подання декларації їй не були відомі, а також те, що складання або внесення неточних відомостей до зазначених товаросупровідних документів ОСОБА_1 не інкримінувалося.
При цьому, судом першої інстанції враховано, що положення ч. 2 ст. 266 МК України є дискреційною (необов`язковою) нормою і означає, що декларант за певних умов вправі, але не зобов`язаний здійснювати фізичний огляд товару, відтак на ОСОБА_1 не було покладено обов`язку здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах. Отже, за відсутності такого обов`язку нездійснення фізичного огляду товару не може бути поставлено у вину ОСОБА_1 .
Підстав вважати, що декларантом ОСОБА_1 навмисно чи з необережності не заявлено у митній декларації товар : костюми лижні синтетичні торгової марки REIMO-160 шт. та сумки з тканини із синтетичних волокон з написом BAN I COTA -7 шт., не має, адже на час подання декларації у ОСОБА_1 були відсутні підстави вважати, що її партнерами фірмою «GOODMARK PROJECT FZE» (P.O Box 7073, Umm A1 Quwain, U.A.E) - була допущена помилка під час складання товаросупровідних документів, а отже відсутня вина ОСОБА_1 як обов`язковий елемент суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає суперечності у висновку суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 усвідомлювала свої дії як протиправні, передбачала або повинна була і могла передбачити порушення своїми діями встановленого порядку декларування товарів у разі переміщення через митний кордон України або можливість такого порушення, бажала, свідомо допускала його, або легковажно розраховувала на його відвернення.
За змістом ст. 472 МК України зазначене правопорушення характеризується умисною формою вини. У справі відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 діяла з умислом, спрямованим на порушення зазначених митних правил.
Не встановлено, і мотивів таких її дій чи будь-якої іншої заінтересованості у цьому.
За ознаками такі її дії можна визнати помилками, якщо такі будуть належно обґрунтовані, однак вони не призвели і не могли призвести до заподіяння будь-якої шкоди державному підприємству чи державним інтересам.
Дослідивши докази, якими державний митний орган стверджує порушення ОСОБА_1 митних правил, апеляційний суд доходить висновку, що остання не була зобов`язана передбачити можливість того, що складені та надані їй іноземними партнерами представниками фірми «GOODMARK PROJECT FZE» (P.O Box 7073, Umm A1 Quwain, U.A.E), товаросупровідні документи, містять помилку про кількість товару, зокрема про наявні костюми лижні синтетичні торгової марки REIMO-160 шт. та сумки з тканини із синтетичних волокон з написом BAN I COTA -7 шт., і не могла цього передбачити. Встановлено, що ОСОБА_1 участі у оформленні товаросупровідних документів, які складені її партнерами не приймала і не зобов`язана була цього робити. Тобто, ОСОБА_1 вчинила всі необхідні дії для додержання митних правил щодо переміщення транспортного засобу через митний кордон України, подавши митним органам передбачений пакет документів.
Будь-яких даних про зворотне, із матеріалів справи про порушення митних правил щодо ОСОБА_1 не вбачається.
Такі висновки суду щодо вини як обов`язкового елементу суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України кореспондуються із положеннями ст. 268 МК України.
Відповідно до ст. 268 МК України допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи органів доходів і зборів надають декларантам або уповноваженим ним особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.
Якщо особа систематично (більше двох разів протягом місяця) допускає у митній декларації помилки, зазначені в частині першій цієї статті (крім орфографічних помилок), орган доходів і зборів застосовує до такої особи санкції, передбачені цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.
Положення ст. 268 МК України передбачають звільнення особи від адміністративної відповідальності при виконанні трьох умов, зокрема, це недостовірні дані зазначені в митній декларації внаслідок помилки; така помилка не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; такі помилки не допускаються систематично, тобто більше ніж два рази протягом місяця, як це зазначено в частині першій цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Таким чином, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 251 КУпАП, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, стосовно якої складено протокол про порушення митних правил, даючи оцінку фактичним даним, наявним у матеріалах справи, дослідивши всі обставини в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, у зв`язку з чим вірно закрив провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом законодавства при винесенні постанови, яке полягало у неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. Під час розгляду справи апеляційним судом також не було доведено, що судом першої інстанції не було досягнуто мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.
Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування чи зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що митним органом не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів, не заявлялось.

Керуючись ст. 527-530 МК України, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав заступник начальника Закарпатської митниці ДФС Негріч Л., залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2020 року про закриття провадження щодо ОСОБА_1 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан