Провадження № 33/824/1929/2021 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Мельника Я.С.,

розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у адміністративній справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. (а.с.38-41).

Не погодившись з вказаною постановою, 01 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьмін Є.О. направив до суду апеляційну скаргу (а.с.43).

Постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 , повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що повноваження адвоката Кузьміна Є.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 не підтверджені належним чином, оскільки у матеріалах справи наявні лише фотокопії договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Кузьміна Є.О. , які належним чином не засвідчені.

У березні 2021 року Кузьмін Є.О. в інтересах ОСОБА_1 повторно звернувся з апеляційною скаргою, та послався зокрема на те, що у матеріалах справи наявна копія договору про надання правової допомоги, яка посвідчена судом першої інстанції, при цьому ст. 294 КУпАП не містить застережень, що до апеляційної скарги необхідно надавати саме оригінал договору про надання правової допомоги, а не його копію, через що Київський апеляційний суд помилково повернув йому апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

За змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 271 КУпАП повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок про те, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом відповідного документу цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема особою, яка має повноваження на засвідчення копії.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону №5076-VI адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Такі вказівки містяться у постанові КАС ВС у постанові № 640/14549/19 від 28 липня 2020 року.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Разом з цим, частиною 4 ст. 26 цього Закону визначено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

У постанові КАС ВС у справа № 480/4321/19 від 23 вересня 2020 року зроблено висновок, що: «Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.».

Однак, з матеріалів справи вбачається, що фотокопії договору про надання правової допомоги № 17/12-20 від 17 грудня 2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2648, наданих Кузьміним Є.О. на підтвердження своїх повноважень як адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 , належним чином не засвідчені, і, всупереч посиланням Кузьміна Є.О. , судом першої інстанції також не посвідчувались (а.с.11-13).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Таким чином, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження повноважень Кузьміна Є.О. як адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 , і апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, які були визначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року, тому апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 271, 294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, подану від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року - повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Я.С. Мельник