Справа № 467/711/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., з участю секретаря судового засідання Савчук О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності притягувався 22.07.2021 року за ч.2 ст. 126 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.,-

за ч.3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №210708 від 22 липня 2021 року вбачається, що 22 липня 2021 року об 11 год. 40 хв. на а/д між с. Новокрасне та смт. Арбузинка Первомайського (Арбузинського) району, ОСОБА_1 керував мопедом марки Хонда Діо» (без реєстраційного номера), будучи обмеженим в праві керування транспортними засобами на підставі постанови головного державного виконавця Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 лютого 2021 року.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою кваліфіковані за ч.3 ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлений належно, причин свого неприбуття не вказав, будь - яких заяви чи то клопотань, у тому числі й про відкладення судового засідання, не надав.

Проте, суд, ураховуючи наявність даних про належне сповіщення ОСОБА_1 про це судове засідання, дивлячись на положення ст. 268 КУпАП, яка не вказує на обов`язкову присутність особи при розгляді такого роду справ, за відсутності клопотань про відкладення розгляду, вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Тож, суд, дослідивши матеріали провадження у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

З урахуванням того, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У цій ситуації зібрані матеріали як докази, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, особою, за своєю суттю, навіть у їх сукупності, залишать місце сумнівам, а тому вони не узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», з огляду на таке.

Так, частина третя статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Згідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Отже, для констатації факту умисного учинення особою правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, належить беззастережно довести той факт, що особа достовірно знала про встановлення відносної неї тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами і відповідна постанова державного виконавця чи іншого органу, який її ухвалив, доведена до її відома. Однак, незважаючи на це, особа усвідомлюючи факт установлення відносно неї такого обмеження, приступила до керування транспортним засобом.

У даному випадку до протоколу додано постанову головного державного виконавця Арбузинського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 лютого 2021 року, якою відносно боржника ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Між тим, жодного доказу того, що ОСОБА_1 знав про наявність цієї постанови, був ознайомлений із нею у будь - який спосіб чи то взагалі отримав її, до протоколу не додано. Так само і сам протокол не містить вказівки на форму вини ОСОБА_1 щодо вчинення інкримінованого йому правопорушення.

Таке викликає обґрунтований сумнів у тому, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи обізнаним із фактом встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Так саме його обізнаність із цим фактом вказує на наявність у нього прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.

Відповідно, не є доведеною «поза розумним сумнівом» суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, як то, умисел чи то необережність у діях ОСОБА_1 .

Адже, як вказав ВС ККС у постанові від 09 квітня 2020 року у справі №761/43930/17) поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

У свою чергу, розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

За ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, у цій справі цей обов`язок з боку уповноваженої особи належно виконано не було, що призвело до відсутності доказів дійсності суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

А за відсутності (недоведеності) ознак суб`єктивної сторони немає підстав говорити про вчинення особою адміністративного правопорушення як протиправної, винної (умисної або необережної) дія чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП, через недоведеність наявності у його діях суб`єктивної сторони складу цього правопорушення.

А будь-яких інших доказів в ході судового розгляду, які б спростували такі висновки суду, здобуто не було.

Таке виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Адже згідно ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

А провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ч.2 ст. 7 КУпАП).

За таких умов, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, положення якого вказують на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністі складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню із ОСОБА_1 , так як на нього, за таких обставин, не накладається адміністративне стягнення ( ст. 40-1 КУпАП).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 126 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца