Справа № 740/3651/15-п
Провадження № 3-в/740/55/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 липня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чеpнiгiвської областi в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області Духна В. М. про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення,

установив:

Начальник Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області Духно В. М. звернувся до суду з указаним поданням, в якому просив звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 рок, згідно з якою ОСОБА_1 було замінено невідбутий строк призначеного адміністративного покарання у вигляді 30 годин громадських робіт на адміністративний арешт строком на 6 діб.

Клопотання обґрунтоване тим, що постанова знаходилася на виконанні в Ніжинському РВП ГУ НП в Чернігівській області, але під час неодноразового відвідування за місцем проживання останнього було встановлено, що ОСОБА_1 за відомою адресою не проживає, будь-які відомості про місцезнаходження останнього відсутні.

Дослідивши матеріали подання, справу про адміністративне правопорушення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Установлено, що постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.11.2015 року ОСОБА_1 замінено невідбутий строк призначеного адміністративного покарання у вигляді 30 годин громадських робіт на адміністративний арешт строком на 6 діб. У термін, визначений законодавством, вказана постанова була звернута до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що Ніжинському ВП ГУ НП в Чернігівській області неодноразово надсилались нагадування про необхідність виконання постанови суду в частині призначеного адміністративного арешту.

Листами Ніжинського ВП ГУ НП в Чернігівській області від 22.08.2018 року та 10.12.2018 року повідомлено суд, що постанова не виконана в частині адміністративного арешту, у зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_1 за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно із ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).

Провадження з виконання постанови про застосування адміністративного арешту передбачене главою 32 розділу V КУпАП, а саме на підставі ст. 326 постанова про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення, а згідно зі ст. 305 цього Кодексу контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється суддею, який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом. За наявності обставин, що ускладнюють виконання такої постанови або роблять її виконання неможливим, суддя може відстрочити її виконання на строк до одного місяця (ч. 1 ст. 301).

23 листопада 2018 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р/2018 у справі № 1-12/2018 (3911/15) за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): положення ч. 1 ст. 294 КУпАП, яким встановлено, що постанови про застосування стягнення, передбаченого ст. 32 («Адміністративний арешт») цього Кодексу, набирають законної сили з моменту їх винесення; положення ст. 326 КУпАП, яке передбачає, що постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про застосування адміністративного арешту виконується негайно після її винесення. Положення ч. 1 ст. 294, ст. 326 КУпАП, які визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення, яке є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Безпосереднє виконання постанов про накладення стягнення у виді адміністративного арешту забезпечує орган НП у порядку, встановленому законами України (ч. 2 ст. 300 КУпАП), однак системний аналіз основних положень цього Кодексу, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що законодавством не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання.

Фактична «безстроковість» виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а «необмежений строк виконання» своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації № R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно з якою, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

На національному рівні КСУ в своєму Рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а в Рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 Рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_2 стягнення у виді арешту для цілей ст. 6 Конвенції належить до справ з обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при розгляді подання про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_2 від відбування адміністративного покарання, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП інші норми закону, зокрема КК України, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення.

Такою нормою у КК України є ст. 80, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно зі ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, яким і є арешт згідно з п. 8 і 9 ст. 51, 60 КК; п. 7 ч. 1 ст. 24, 32 КУпАП, тобто 2 роки.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів ухилення правопорушника від відбуття адміністративного арешту, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 року.

Керуючись ст. 300, 301, 304 КУпАП, суд

ухвалив:

Подання начальника РВП ГУ НП в Чернігівській області Духна В. М. задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2015 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її прийняття до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя І. М. Шевченко