Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року

м. Київ

єдиний унікальний номер справи 760/16448/21

номер провадження 33/824/3968/2021

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді судової палати з розгляду цивільних справ Лапчевської О.Ф.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова Сергія Георійовича

на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року /суддя Ішуніна Л.М./

у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 471 МК України, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 471 Митного Кодексу України. Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, без конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представник Київської митниці Держмитслужби Клімов С.Г. звернувся з апеляційною скаргою в якій просив постанову скасувати, постановивши нову постанову якою, зокрема, застосувати до ОСОБА_1 конфіскацію предметів правопорушення - грошових коштів у сумі 13701 доларів США.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказував на те, що ОСОБА_1 самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваною ним готівкової валюти обрав канал, що позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянин України ОСОБА_1 до митного оформлення не подавав, а тому, в діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 , під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль», вбачається порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України. За протоколом про порушення митних правил, на підставі положень ч. 3 ст. 197, ст. 511 МК України у громадянина України контролю, вилучено предмет правопорушення 13701 доларів США. Висновок суду про доведеність винності громадянина України ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Разом з тим, висновок суду про відсутність підстав для застосування щодо правопорушника додаткового стягнення у виді конфіскації вилученої валюти не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України. Відповідно до ст. 471 Митного кодексу України конфіскація товарів, обмежених законодавством України до переміщення через митний кордон України, є обов`язковим видом стягнення, який застосовується до осіб, які формою проходження МИТНОГО контролю обрали проходження через «зелений коридор». Чинним законодавством України не передбачено можливості звільнення правопорушника від застосування щодо нього обов`язкового стягнення, у тому числі й конфіскації предметів порушення митних правил. З огляду на викладене, суд першої інстанції однобічно, упереджено підійшов до накладення стягнення у виді штрафу без застосування конфіскації обмежених до переміщення валютних цінностей.

ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, просив постанову суду першої інстанції скасувати у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В разі, якщо апеляційна інстанція дійде висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, обмежитись усним зауваженням, повернувши йому конфісковані кошти.

Вказував на те, що йому було подаровано 25 000 доларів США. Перевозячи вказані кошти, у нього не було умислу їх приховувати, однак, через пригнічений стан, довгий переліт та карантинні обмеження, перед вибором проходження контролю, він зупинився, зорієнтуватись. В цей час до нього підійшов співробітник митниці з питанням чи провозить він гроші, після стверджувальної відповіді, його повели у окрему кімнату їх перераховувати. Вказував, що вівся відеозапис спілкування, який суд першої інстанції не витребував, на його клопотання. Наголошував, що він не самостійно пройшов зеленим коридором, його проводив працівник митниці, після бесіди, а кімната, в якій відбувались події знаходиться на території зеленого коридору. Таким чином, він не обирав режим декларування зелений коридор, а перетнув його лінію виключно після вказівки працівника митниці.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 245, 280, 283 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення обставини правопорушення повинні бути з`ясовані всебічно, повно й об`єктивно в їх сукупності. Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу, посадова особа виносить постанову, яка повинна містити найменування органу /посадової особи/, який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення; порядок та строк його оскарження.

Судом встановлено, що 23 квітня 2021 року о 13-45 год. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «D» ДП МА «Бориспіль» поступив громадянин України ОСОБА_1 , який прибув до України, транзитом через Нідерланди м. Амстердам, рейсом KL - 1385, авіакомпанії «KLM». Для проходження митного контролю громадянин України ОСОБА_1 своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до частини п`ятої статті 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо вивезення за митну територію України, тобто своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення, що підтверджується протоколом про порушення митних правил № 0716/10000/21 від 23 квітня 2021 року.

На запитання співробітників митниці громадянин повідомив, що переміщує через митний кордон України приблизно 25 000 доларів США. Після проведення опитування в службовому приміщенні митниці громадянином України ОСОБА_1 було видано готівку в розмірі 25 710 доларів США.

На підставі положень частини третьої статті 197, статті 511 МК України предмети правопорушення, а саме: 13 701 доларів США що еквівалентно 384 417,18 грн вилучені та передані на зберігання до каси Київської митниці Держмитслужби за адресою: м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8-А.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 471 МК України, повністю підтверджується дослідженими у судовому засідання доказами, зокрема протоколом про порушення митних правил № 0716/10000/21 від 23 квітня 2021 року та іншими документами в їх сукупності.

Вирішуючи питання застосування адміністративного стягнення, суд першої інстанції також вірно керувався вимогами статті 23 КУпАП про те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Крім того, свою позицію суд першої інстанції обґрунтовував рішенням Європейського суду з прав людини у справі Садоча проти України від 11 липня 2019 року, щодо того, що конфіскація його законно придбаних коштів була надмірною і непропорційною мірою.

Судом встановлено, що кошти ОСОБА_1 отримав в дарунок від дочки, громадянки США, ОСОБА_4 , що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою дочки від 21 травня 2021 року, для відновлення будинку, який згорів 19 лютого 2021 року, що підтверджується Актом про пожежу від 19 лютого 2021 року. Також вказана сума є значною для ОСОБА_1 , оскільки єдиним джерелом його доходу є пенсія в розмірі 1 869 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи від 18 травня 2021 року, виданою Чортківським об`єднаним управлінням ПФУ в Тернопільській області. Копії зазначених доказів були оглянуті в судовому засіданні.

Таким чином, суд першої дійшов вірного висновку, що конфіскація грошових коштів призведе до накладення на ОСОБА_1 індивідуального та надмірного тягаря та буде непропорційною до вчиненого правопорушення, а тому, застосування до нього адміністративного стягнення лише у виді штрафу відповідає принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства і необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, закріпленого у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Доводи апеляційної скарги щодо обов`язковості конфіскації за ст. 471 МК України та відсутності альтернативного покарання, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Стаття 471 МК України передбачає відповідальність за порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України.

Згідно з ч. 5 ст. 366 МК України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Так, виходячи зі змісту п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України, валютні цінності є товаром.

Між тим, згідно з ч. 3 ст. 197 МК України обмеження щодо ввезення на митну територію України та вивезення за межі митної території України валютних цінностей, а також порядок переміщення їх через митний кордон України, у тому числі особливості декларування валютних цінностей (зокрема, визначення граничних сум валютних цінностей, які підлягають письмовому або усному декларуванню), можуть встановлюватися Національним банком України.

Зокрема, Положенням про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 3, визначено порядок ввезення, пересилання на митну територію України, вивезення, пересилання з митної території України або транзит через митну територію України фізичними особами, юридичними особами та банками готівкової валюти і банківських металів.

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро, без письмового декларування митному органу ; фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Однак аналіз зазначеної правової норми у поєднанні із положеннями ст. 197 МК України вказує на те, що обмеження щодо переміщення валютних цінностей через митний кордон України та порядок їх переміщення, у тому числі особливості декларування та визначення граничних сум, які підлягають письмовому або усному декларуванню, не є тотожними поняттями.

Зі змісту Положення вбачається, що ним встановлюється саме порядок переміщення готівкової валюти через митний кордон України та граничної суми переміщення готівкової валюти за умови її усного декларування, що не є тотожним встановленню обмежень щодо переміщення валюти, оскільки при цьому не вимагається надання будь-яких дозволів на таке переміщення, що є однією з ознак, якими характеризуються товари, обмежені до переміщення через митний кордон України.

При цьому закон не визначає застережень щодо можливості обрання іншого порядку переміщення таких предметів.

Разом з тим, при вирішенні питання про конфіскацію певного предмета правопорушення мають значення, зокрема: характеристика безпосереднього предмету правопорушення чи загалом можливе його законне переміщення через митний кордон України, у тому числі чи підлягають сплаті митні платежі, інші податки, у зв`язку з переміщенням предмета правопорушення через митний кордон; джерело походження безпосереднього предмета правопорушення; причини, які призвели до порушення порядку проходження митного контролю в зонах спрощеного митного контролю; мета переміщення порушником предмета через митний кордон України; наявність завданої державі шкоди; вартість безпосереднього предмета правопорушення; майновий стан порушника.

Відмовляючи у застосуванні конфіскації, суд першої інстанції повно врахував всі обставини правопорушення.

Таким чином, з урахуванням характеру вчинення правопорушення, особу порушника, ступень його вини, відсутності обставин, що обтяжують відповідальність, тієї обставини, що державі не було завдано шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що конфіскація грошових коштів призведе до покладення на особу індивідуального та надмірного тягаря та буде непропорційною до вчиненого правопорушення внаслідок порушення його права на повагу до власності, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обтяжуючих відповідальність особи обставин не встановлено і в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про незаконність походження вказаних коштів.

Такі висновки суду першої інстанції також ґрунтуються на рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Садоча проти України» від 11 липня 2019 року, в якому Суд встановив порушення Україною вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки конфіскація всієї незадекларованої суми грошей наклала на заявника індивідуальний та надмірний тягар і була непропорційною до вчиненого правопорушення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги представника Київської митниці Держмитслужби про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував додаткове стягнення у виді конфіскації майна, яке, згідно санкції ст. 471 МК України, є обов`язковим.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційним судом також відхиляються, оскільки справа переглядається в межах оскарження. В разі незгоди з судовим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 мав право його оскаржити, для чого існує порядок звернення з апеляційною скаргою, тому викладені у відзиві вимоги про скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не беруться до уваги у зв`язку з порушенням порядку оскарження.

Щодо вимог відзиву на апеляційну скаргу про повернення вилучених коштів, апеляційний суд роз`яснює ОСОБА_1 , що переглядаючи постанову лише в межах її оскарження, залишаючи постанову без змін, апеляційний суд позбавлений законодавчих підстав встановлювати порядок її виконання, що належить до повноважень суду першої інстанції, оскільки застосовуючи адміністративне стягнення без застосування конфіскації, суд першої інстанції зобов`язаний вирішити долю конфіскованих коштів.

Відповідно до ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Київської митниці Держмитслужби Клімова Сергія Георійовича залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2021 року - без змін.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Лапчевська О.Ф.