Справа № 447/1945/21 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О. І.
Провадження № 33/811/1239/21 Доповідач в 2-й інстанції: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Зубрицької Ольги Микитівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09 серпня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 130, ст. 122-4 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 ( двохсот ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 ( три тисячі чотириста ) гривень.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі ) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

На підставі ст. 36 КУпАП визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.4 ст.130, ст.122-4 КУпАП та остаточно накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі ) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави у розмірі 454 гривень.

Згідно з постановою судді, 14.06.2021 року о 14год.30хв. в с. Гірське, по вул. Тиха 48, Стрийського району Львівської області, водій ОСОБА_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди за його участю, залишив місце події, чим порушив п.2.10 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.122-4 КУпАП.

Крім цього, 14.06.2021 року о 14год.30хв. в с. Гірське, по вул. Тиха 48, Стрийського району Львівської області, водій ОСОБА_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди за його участю, після вчинення ДТП вжив алкогольні напої, чим порушив п.2.10є ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09 серпня 2021 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.122-4 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що не погоджується із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення ним норм матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим на переконання ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186410 від 14.06.2021 не зазначено, про яке ДТП йдеться, не зазначено час та місце цього ДТП, які конкретно дії були такими, що спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, коли саме він їх вчиняв. В даному протоколі не зазначені ні свідки, ні потерпілі, до нього не додаються жодні документи, в такому відсутні пояснення апелянта, при цьому безпідставно вилучено документ, яким є посвідчення водія. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні дані про наявність у його діях умислу на залишення місця ДТП, а відтак відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Стверджує, що підстав для притягнення апелянта до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП у суду не було. Зазначає, що у графі протоколу «Свідки чи потерпілі» відомості про наявність свідків відсутні, а відео чи фото фіксація не здійснювалась. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186411 від 14.06.2021 не відповідає вимогам закону, тому він не може оцінюватися судом як належний доказ підтвердження вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП. Однак, незважаючи на це, суд першої інстанції взяв за основу вказаний протокол як доказ його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Вважає також, що акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, долучений до матеріалів справи стосовно апелянта, є таким, що складений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки акт огляду складається лише на місці зупинки транспортного засобу, після застосування спеціальних засобів для визначення стану алкогольного сп`яніння водія та у присутності двох свідків. Отже, такий акт взагалі немає доказового значення у справі, так як складений з істотним порушеннями.

Зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186411 від 14.06.2021, складеного о 20 год 53 хв вбачається, що адміністративне правопорушення ним було скоєно 14.06.2021 о 14.30 год, однак огляд у лікаря проведений 14.06.20201 о 18 год 50 хв., таким чином вказаний огляд був проведений пізніше двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Стверджує, що у даній справі немає жодного доказу на підтвердження обставини вчинення сааме апелянтом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а за відсутності цього притягнення його до відповідальності за ч.4 ст. 130 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП виключаються.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Зубрицьку О.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані відомості судом встановлюються на підставі оцінки доказів, яка згідно ст.252 КУпАП має здійснюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні чи інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» ( Ireland v.the United Kingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Перевіривши оскаржуване судове рішення згідно з доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані вимоги законодавства судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Так, згідно наявних в матеріалах провадження протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 інкримінувалося вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.130, ст.122-4 КУпАП.

Перевіривши у відповідності із доводами апеляційної скарги висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу перелічених адміністративних правопорушень, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП слід зазначити наступне.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186410 від 14 червня 2021 року, 14.06.2021 року о 14 год. 30 хв. в с. Гірське, по вул. Тиха 48, Стрийського району Львівської області, водій ОСОБА_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди за його участю, залишив місце події, чим порушив п.2.10 ПДР України. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст.122-4 КУпАП (а.с.20).

Так, статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно п. п.2.10 (а) Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Оцінивши наявні у справі докази в сукупності, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п. 2.10 (а) ПДР є законним та обґрунтованим, та таким, що підтверджується зібраними у справі та перевіреними судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186410 від 14 червня 2021 року (а.п.20); схемою місця ДТП (а.п.21); письмовими пояснення ОСОБА_2 (а.п.23); письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.п.24).

Наведені докази є належними і допустимими, а відомості наявні в них, у сукупності, дозволяють в повній мірі відтворити обставини порушення ОСОБА_1 п. 2.10 (а), а саме факту залишення місця ДТП, і як наслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами у справі можуть бути відомості, що містяться в поясненнях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Вказана норма імперативно не визначає, що пояснення свідків мають бути усними та наданими в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він не знав про вчинення ДТП, що як наслідок виключає його відповідальність за ст.122-4 КУпАП суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах провадження відомостями.

Таким чином, попри доводи апеляційної скарги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Поруч із цим, попри те, що матеріалами провадження підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП суд апеляційної інстанції не може погодитися із висновком суду першої інстанції, щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.

Так, адміністративна відповідальність за ч.4 ст.130 КУпАП настає у разі вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Як на доказ вини ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №186411, схему місця ДТП, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 14.06.2021р.; письмові пояснення ОСОБА_2 , письмові пояснення ОСОБА_1 .

При цьому суд першої інстанції зі змісту протоколу встановив, що ОСОБА_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди за його участю, після вчинення ДТП вжив алкогольні напої, чим порушив вимоги п.2.10 (є) ПДР.

Разом із цим судом не враховано, що в інших матеріалах провадження відсутні відомості, щодо того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП. Зокрема в матеріалах справи відсутні покази свідків чи інші належні та допустимі докази вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після ДТП з його участю.

Стосовно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №75 від 14.06.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то апеляційний суд звертає увагу на те, що сам ОСОБА_1 не заперечував, що на момент огляду у медичному закладі перебував в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, згідно цього висновку ОСОБА_1 оглянуто лікарем-терапевтом КНП «Миколаївська міська лікарня» ОСОБА_3 14.06.2021 року о 18 год. 50 хв. Натомість, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, останній вчинив інкриміноване йому правопорушення за вказаною статтею 14.06.2021 року о 14 год. 30 хв. Тобто огляд на стан сп`яніння відбувся більше ніж через 2 години, тобто з порушенням п.9 розділу 2 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, який передбачає, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Аналогічну вимогу містить і ч.4 ст.266 КУпАП. Таким чином, огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі проведено з порушенням вказаної Інструкції та ч.4 ст.266 КУпАП.

При цьому, ч.5 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним. Таким чином, вказаний висновок медичного огляду відносно ОСОБА_1 неможливо в категоричній формі вважати доказом винуватості останнього у вчиненні правопорушення за ч.4 ст.130 КУпАП.

Схема наслідків дорожньо-транспортної пригоди, на яку місцевий суд послався як на доказ вини ОСОБА_1 також не містить жодної доказової інформації вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП.

Письмові пояснення ОСОБА_2 , наявні в матеріалах справи відносно ОСОБА_1 , свідчать лише про можливе вчинення ОСОБА_1 ДТП, але не є доказом того що ОСОБА_1 будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди за його участю, після вчинення ДТП вжив алкогольні напої.

З огляду на наведене, адміністративний протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП без підтвердження його іншими доказами не може безумовно свідчити про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому вказаного адміністративного правопорушення.

Будь-яких відомостей з приводу того, що ОСОБА_1 після ДТП вживав алкогольні напої ні свідки, ні потерпілий суду не надали.

Наявний в матеріалах справи акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №75 від 14.06.2021 року не свідчить, що водій ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП, а лише засвідчує факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на момент його огляду працівниками поліції.

Таким чином, будь-які дані того, що водій ОСОБА_1 вживав алкогольні напої після ДТП, в матеріалах провадження відсутні, у зв`язку із чим наявність в його діях об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП не доведена.

З огляду на викладене, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, викликають сумнів в своїй достовірності, а всі розбіжності тлумачаться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП

На зазначені обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, та прийшов до передчасного і помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

З врахуванням цього, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, що є підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі в цій частині відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 лише ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та необхідність накладення стягнення за його вчинення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Керуючись ст.294 КУпАП , апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області від 09 серпня 2021 року, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.

В решті постанову суду залишити без змін та вважати накладене на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого 122-4 КУпАП у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк