Справа 165/1176/21
Провадження 3/165/849/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Нововолинськ

Суддя Нововолинського міського суду Волинської області Ференс-Піжук О.Р., розглянувши матеріали, які надійшли від Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

за ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

встановив:

Як вбачається з протоколу ДПР18 № 229906 від 26.03.2021, складеного старшим інспектором СРПП ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області, 26 березня 2021 року о 15 год. 42 хв. ОСОБА_1 керував по б-ру Шевченка в м.Нововолинську автомобілем марки «ВАЗ 21074», державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння був проведений у встановленому порядку спеціальним технічним засобом «Драгер». В діях ОСОБА_1 вбачається адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки протягом року піддавався адміністративному стягненню за аналогічне правопорушення.

На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Свередюк Ю.А. подала до суду клопотання про закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що постановою Волинського апеляційного суду від 21.12.2020 було скасовано постанову Нововолинського міського суду від 20.10.2020, якою було визнано ОСОБА_1 у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП. Враховуючи вказану обставину, вважає, що оскільки ОСОБА_1 не піддавався адміністративному стягненню, тому склад правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.130 КУпАП відсутній, так як не має кваліфікуючої ознаки повторності.

Відповідно до ч.2 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, кваліфікуючою ознакою даного правопорушення є вчинення правопорушення повторно.

Згідно постанови Нововолинського міського суду від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.17-18).

Постановою Волинського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року скасовано постанову Нововолинського міського суду від 20.10.2020, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с.13-16).

Статтею 39 КУпАП передбачено, що якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 не був підданий адміністративному стягненню, так як провадження у адміністративній справі за вчинення адміністративного правопорушення було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тому відсутня кваліфікуючої ознаки повторності, а отже, відсутній і склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Частина друга ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

У справах про адміністративні правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи із наведеної практики ЄСПЛ, а також враховуючи вимоги ст.ст.7, 254, 279 КУпАП суд повинен розглядати справу не інакше, як на підставі та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Також в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на викладене, матеріали справи не містять додаткових відомостей, доказів та пояснень, які могли стати підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП.

При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю в діях особи складу адмінправопорушення.

Керуючись ст. ст.247, 284 КУпАП,-

постановив:

Адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП провадженням закрити у зв`язку з відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову можна оскаржити в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду з моменту її винесення відповідно до ст.294 КУпАП.

Суддя підпис О.Р. Ференс-Піжук