Справа № 308/72/20
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

10.08.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Шкорка І. М. в інтересах ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючий, громадянин України,

визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно з постановою, 28 грудня 2019 року о 12 год. 45 хв. на а/д М08 обхід м. Ужгород 1 км. + 600 м., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та порушення мови), і від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер» на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) і скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.

В поданій в інтересах ОСОБА_1 апеляційній скарзі адвокат Шкорка І. М. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що судом першої інстанції грубо порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки суд у порушення вимог ст. 268 КУпАП не повідомив останнього про час та місце розгляду справи й будь-яких повісток про виклик до суду не направляв. Стверджує, що перевірка зібраних у справі доказів проведена судом неповно, однобічно й без належного з`ясування фактичних обставин справи, у зв`язку з чим, висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення є передчасним. Вважає, що оскільки судове рішення не відповідає вимогам закону, то воно підлягає скасуванню з поверненням складеного щодо ОСОБА_1 протоколу разом із додатками органу, який його склав. Просить постанову скасувати, а матеріали справи направити до органу, від якого вони надійшли.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника, - адвоката Шкорки І. М., неявка яких, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що розгляд справи в апеляційному суді неодноразово відкладався за клопотанням адвоката Шкорки І.М., а також те, що учасники були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду й даних про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін не надходило.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, зміст постанови відповідає ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292811 встановлено, що 28.12. 2019, о 12 год 45 хв, на а/д М08 обхід м. Ужгород 1 км. + 600 м., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Vectra», д. н. з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та порушення мови), і від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу «Драгер» на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України і вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, копію його отримав, відомості щодо нього внесені правильно (а. с. 1).

Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків події - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , котрі своїми підписами засвідчили, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від огляду на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі у встановленому законом порядку (а. с. 2, 3).

З наявної у матеріалах справи розписки убачається, що ОСОБА_1 засвідчує факт залишення автомобіля та зобов`язується не керувати транспортним засобом 28.12.2019 (а. с. 4).

Копією постанови серії ДПО18 №751377 підтверджується, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень (а. с. 5).

Як убачається з довідки, сформованої на основі облікових даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України, ОСОБА_1 отримав посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 (а. с. 6).

Відеозаписом з бодікамер працівника поліції зафіксовано, що у присутності двох свідків ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі (а. с. 8).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що сержант поліції Корнута І. М. був упереджений під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість поліцейського Корнути І. М. у результатах розгляду справи, - у підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги.

Суд також вважає, що підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні, оскільки свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки, як зазначено в апеляційній скарзі, місцевий суд, у порушення вимог ст. 268 КУпАП, не повідомив ОСОБА_1 та його представника про час та місце розгляду справи й будь-яких повісток про виклик до суду не направляв. Апеляційний суд відхиляє ці доводи і вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дану, надісланим ОСОБА_1 від 24.01.2020 та адвокатом Шкоркою І. М. від 12.02.2020 до Ужгородського міськрайонного суду підтверджено, що про розгляд справи у місцевому суді останнім було відомо. При цьому береться до уваги те, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що особа повинна сама демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, що стосуються безпосередньо її, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби національного законодавства для прискорення процедури розгляду. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

При цьому, такими, що не заслуговують на увагу є доводи апелянта про те, що перевірка зібраних у справі доказів проведена судом неповно, однобічно й без належного з`ясування фактичних обставин справи, у зв`язку з чим, на думку апелянта, висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення є передчасним.

Так, відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі. Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції всебічно та повно досліджені наявні у матеріалах справи докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №292811, пояснення свідків події, відеозапис з бодікамер працівника поліції та інші, які у своїй сукупності підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими й такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги стосовно того, що судове рішення не відповідає вимогам закону, воно підлягає скасуванню з поверненням складеного щодо ОСОБА_1 протоколу разом із додатками органу, який його склав. Так, апеляційним судом не встановлено фактів невідповідності складеного щодо ОСОБА_1 протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, які б давали підстави для повернення протоколу та матеріалів справи органу патрульної поліції для належного оформлення. Крім того, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта щодо незаконності судового рішення місцевого суду є недоречними і такими, що не знайшли свого підтвердження, адже зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, при цьому у ній наведені докази, на яких ґрунтується правильний висновок суду про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шкорка І. М., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Шкорка І. М. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан