Провадження №: 3/752/8996/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві матеріали адміністративної справи, що надійшли

відГолосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП
відносно ОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце реєстрації - АДРЕСА_1
за участю ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 08.08.2021 серії ВАБ № 334128, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в якому зазначено, що 08.08.2021 близько 15:00 за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: ображав принизливими словами, залякував, штовхав, намагався відібрати телефон у присутності малолітньої дитини.

До вказаного протоколу приєднано рапорт уповноваженого співробітника Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 08.08.2021, письмові пояснення ОСОБА_1 , копію письмових пояснень ОСОБА_2 від 08.08.2021, копію письмових пояснень ОСОБА_3 від 08.08.2021, копію паспорта ОСОБА_1

11.08.2021 розгляд справи було відкладено на 08.09.2021 за заявою ОСОБА_2 , мотивованою вступом у справу адвоката та необхідністю підготовки доказів.

08.09.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 27.09.2021.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 заперечував подію та склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, надав письмові заперечення на протокол з додатками (лист Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 09.04.2021 вступну та резолютивну частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.06.2021 у справі № 752/5494/20 про визнання місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , висновок орану опіки і піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.11.2020 № 108-14531 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , письмові пояснення ОСОБА_5 , нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 від 05.05.2020, заяву ОСОБА_1 про вчинення домашнього насильства, письмові пояснення ОСОБА_1 від 08.08.2021, письмові пояснення ОСОБА_3 від 08.08.2021, протокол про адміністративне правопорушення від 22.11.2020, складений відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, письмову заяву ОСОБА_5 від 30.03.2021, нотаріальну заяву ОСОБА_6 , характеристику працівника від 23.07.2020, нотаріальну заяву ОСОБА_7 , свідоцтво про право власності на житло від 16.08.2012, талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 06.12.2019, письмову заяву ОСОБА_3 від 06.03.2021 (документи у посвідчених особисто копіях).

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 вони з ОСОБА_2 тривалий час були у шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Після розлучення у 2020 році колишня дружина залишилася проживати у квартирі по АДРЕСА_2 , що належить їм та його родичам, документи на квартиру не дає, до помешкання не пускає. Відповідно до висновків органу опіки та піклування, а також за рішенням суду та особистим бажанням дітей вони проживають з батьком ОСОБА_1 у квартирі, що належить йому та його матері ОСОБА_5 та сестрі. Колишня дружина виявляє агресивну та неконтрольовану поведінку як щодо дітей, так і щодо нього, своєї матері ОСОБА_3 , його матері, неодноразово їм погрожувала фізичною розправою та учиненням самою собі дій, для подальшого омовляння ОСОБА_1 у застосуванні відносно неї насильства.

08.08.2021 на вимогу ОСОБА_2 він привіз до квартири по АДРЕСА_2 дочку, тоді як син їхати не захотів. На прохання дочки разом з ними поїхала і матір ОСОБА_2 . Під час перебування у квартирі, де мешкає ОСОБА_2 остання почала сваритися зі своєю матір`ю, виштовхувати її силоміць з квартири. Перебуваючи у кімнаті з дочкою, ОСОБА_1 вийшов звідти до кухні, адже почув галас, і побачивши на підлозі ОСОБА_3 , яка не могла встати, допоміг їй підвестися. У той час ОСОБА_2 поводилася агресивно, кидалася на нього та свою матір, кричала. Виклик поліції ініціювала ОСОБА_2 , проте протоколи про адміністративне правопорушення було складено як відносно ОСОБА_1 , так і відносно ОСОБА_2 . Для того, що б донька була під доглядом до приїзду поліції та під час їх присутності у квартирі, де все відбувалося, ОСОБА_1 попросив приїхати сина та пограти з сестрою.

На твердженнями ОСОБА_1 він ОСОБА_2 не штовхав, не залякував, нецензурну лайку в її бік не вживав, продукти в холодильнику не брав. Дочку на одинці з ОСОБА_2 боїться залишати через численні погрози в адресу дитини.

ОСОБА_2 наполягала на вчиненні відносно неї та малолітньої ОСОБА_4 домашнього насильства психологічного характеру групою осіб - колишнім чоловіком ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_3 , надала письмові пояснення щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення від 08.09.2021, клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 08.08.2021, розпорядження Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації від 13.11.2020 № 747 про визначення способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, довідку від 23.03.2021 про те, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, медичну довідка про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного оглядів від 05.09.2021, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (документи у копіях), письмові пояснення щодо обставин справи вчинення адміністративного правопорушення від 27.09.2021 і клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (медичної довідки про стан здоров`я претендентів на посади, пов`язані з виконанням функцій держави абр місцевого самоврядування від 13.09.2021, свідоцтво про право власності на житло від 05.11.1999, відповідь на запит про надання інформації від Головного управління Національної поліції у м. Києві, роздруківку скріншотів екрану смартфону за 7, серпня 2021 року (документи у копіях).

Згідно з поясненнями ОСОБА_2 ініціатором розлучення з ОСОБА_1 була вона, діти стали проживати з батьком після того як він самовільно змінив їх місце проживання, а наразі між нею та ОСОБА_2 наявний спір щодо визначення місця проживання дитини.

08.08.2021 зранку вона прибула до оселі, де наразі мешкають колишній чоловік ОСОБА_1 та діти, адже згідно з графіком спілкування з дочкою у цей день малолітня ОСОБА_4 мала бути з нею. Тривалий час ОСОБА_2 не могла дочекатися поки ОСОБА_1 виведе їй дочку, тому зателефонувала у поліцію для фіксування факту невиконання графіку ОСОБА_1 зустрічей з дитиною. Надалі вони з донькою поїхали до квартири по АДРЕСА_2 , тоді як ОСОБА_1 та матір ОСОБА_3 їх переслідували та проти її волі зайшли до помешкання, копирсалися в особистих речах, забрали з холодильника їжу, погрожували їй, насміхалися, ображали в присутності дитини, ігнорували зауваження, створювали нестерпні умови для побачення з дитиною, що зумовило виклик поліції для фіксації домашнього насильства.

У ході розгляду справи судом було заслухано пояснення свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що 08.08.2021 дочка відповідно до графіку зустрічей взяла до себе Надійку, а вони з колишнім зятем ОСОБА_1 також поїхали до квартири, де мешкає ОСОБА_2 , адже побоюються за безпеку дитини, так як ОСОБА_2 схильна до неадекватних дій, неодноразово говорила погрози в бік дітей. Коли ОСОБА_9 зайшла до квартири по АДРЕСА_2 , дочка на неї накинулася, стала виштовхувати, вона впала, а ОСОБА_1 , почувши грюкіт, вийшов з кімнати, де грався з дочкою, щоб з`ясувати ситуацію, підняв її. ОСОБА_2 поводилася агресивно щодо обох них, кричала, виганяла з квартири, здійняла галас, зазначила, що викликала поліцію. Очікуючи поліцію, ОСОБА_1 подзвонив сину і попросив щоб той приїхав побути з молодшою сестричкою.

За твердженнями ОСОБА_9 ні 08.08.2021, ні будь-коли ОСОБА_1 не ображав та не чіпав ОСОБА_2 , не лаявся у її бік, не погрожував.

Поліцейські, які прибули на виклик, відмовити їй у складенні протоколу відносно неправомірних дій дочки ОСОБА_2 відносно матері.

Свідчення, надані свою матір`ю ОСОБА_9 , ОСОБА_2 вважає неправдивими, а заслуховування її пояснень судом - порушенням процесу, адже вона як потерпіла заперечувала проти допиту свідка, з якої у них неприязні стосунки та конфлікт інтересів.

Уважно заслухавши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх пояснення, заперечення, репліки, висловлювання, пояснення ОСОБА_3 , дослідивши всі документи, подані для залучення до матеріалів справи, суд (суддя) не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Суб`єктом правопорушення є особа, якій виповнилося 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів своєї сім`ї.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (ст. 1).

Нормами цього ж Закону закріплено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У ході розгляду цієї справи судом (суддею) враховується, що домашнє насильство характеризується такими ознаками як умисність (з наміром досягнення бажаного результату), спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, а тому, у разі відсутності хоча б однієї із ознак, дії особи не можна розцінювати як насильство.

Під поняттям "конфлікт" від лат.conflictus - зіткнення, сутичка слід розуміти зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Таким чином, з викладеного слідує, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди.

У зв`язку з цим до домашнього насильства недоречно відносити всі прояви непорозуміння між суб`єктами, якими охоплюється суб`єктний склад за ст. 173-2 КУпАП, що можуть супроводжуватися лайкою, образливими висловами на фоні особистого несприйняття побутової ситуації чи оцінки способу життя членів родини та інших пов`язаних між собою осіб.

Виходячи зі змісту ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Формулювання адміністративного правопорушення, що викладене у протоколі від 08.08.2021, не дозволяє установити того, що у вказані в протоколі дату, час і місце ОСОБА_1 вчиняв саме дії, які охоплюються поняттям домашнього насильства в розумінні чинного законодавства по відношенню до ОСОБА_2 .

Питання застосування домашнього насильства ОСОБА_1 стосовно дочки судом (суддею) не розглядається, адже відомостей про будь-які дії, які б про таке могли свідчити не зазначені у протоколі від 08.08.2021, рапорті уповноваженого співробітника правоохоронного органу.

Як слідує з аналізу заслуханих пояснень і досліджених доказів у їх сукупності, 08.08.2021 у квартирі АДРЕСА_3 мав місце інцидент за участю колишнього подружжя ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 та суперечка, що стали приводом для виклику поліції, за наслідками прибуття якої протоколи про адміністративне правопорушення були складені як відносно ОСОБА_1 , так і відносно ОСОБА_2 , а також тимчасовий заборонний припис на ім`я ОСОБА_1 .

За твердженнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 він не застосовував до ОСОБА_2 фізичну силу, яка б могла її скривдити, не ображав, не штовхав, непристойні вирази в її бік не вживав.

Факт того, що ОСОБА_2 намагалася не впустити до оселі свою матір, де перебували ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_4 , обставини того, що ОСОБА_1 допоміг ОСОБА_9 піднятися з підлоги ОСОБА_2 в ході розгляду справи не заперечила і не спростувала.

Обставини безпосередньої присутності малолітньої дитини при з`ясуванні стосунків між трьома учасниками інциденту достеменно не підтверджено.

Наявність тимчасового заборонного припису від 08.08.2021 оцінується судом (суддею) як процесуальна дія, вчинена співробітниками правоохоронного органу в межах їх компетенції та повноважень, а не як свідчення беззаперечної винуватості особи, протокол про адміністративне правопорушення відносно якої передано на розгляду суду (судді).

Поряд з цим, судом (суддею) з`ясовано, що між колишнім подружжям наявний спір щодо визначення місця проживання дитини, а також численні непорозуміння та несхвалення поглядів на життя одне одного, вияв особистості у соціумі і родині, несприйняття стилю та способу життя, ставлення до дітей та порядку їх виховання. Крім того між ними існує і майновий спір, який допоки не знайшов свого юридичного оформлення.

Названі обставини, що їх як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 виклали суду письмово та проголосити усно в ході розгляду справи, надаючи їм власну особисту інтерпретацію та оцінку, фактично виходять за межі предмету дослідження суду (судді) при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та потребують вирішенню обома сторонами конфлікту законним та мирним шляхом без перекручування дійсності, викривлення обставин і подій за для власної вигоди.

Як вказувалося вище, розгляд справ про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2021 та доданих до нього матеріалах відсутні необхідні відомості, які б підтверджували склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За наслідками з`ясування обстави справи та перевірки їх доказами, у тому числі заслуховування позиції ОСОБА_2 та вивчення всіх документів, нею поданих, не видається за можливе установити умислу ОСОБА_1 на вчинення відносно ОСОБА_2 домашнього насильства, на яке вона наголошує, а більшість тверджень видаються суб`єктивним сприйняттям, обтяженим упередженністю.

ЗапереченняОСОБА_2 стосовно допиту свідка судом (суддею) відхилено як такі, що не охоплюються процесуальним підґрунтям. Неприязне ставлення до матері, наявність конфлікту судом (суддею) враховано при оцінці пояснень свідка на предмет правдивості шляхом глибокого аналізу та співставлення з іншими фактичними даними.

Конфлікт інтересів, про який зауважувала ОСОБА_2 , не було розкрито нею в розумінні процесуального законодавства.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осів діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

У силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують пр. розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У справі "Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain" (рішення від 06.12.1998) Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. З цього принципу слідує також, що обов`язком обвинувачення є інформування особи про висунуті обвинувачення, щоб вона могла підготувати та належним чином представити аргументи на свій захист.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

На підставі викладеного вище, суд (суддя) дійшов висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та доказів "поза розумним сумнівом", які б доводили зворотнє.

Керуючись ст. 9, 23, ст. 173-2, 247, 268, 279, 280, 283-285 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови складено 05.10.2021.

Суддя О.В. Бушеленко