Провадження № 23-з/4808/7/21
Категорія ч.2ст.172-6КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О.В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долина Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172 -6 КУпАП та постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року, якою вищевказану постанову суду першої інстанції залишено без змін,-

в с т а н о в и в :

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення штраф в розмірі сто неоподаткованих мінімумів громадян, що в грошовому виразі становило 1700 гривень, а також стягнуто судовий збір.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

17.12.2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області? ? зареєстровано заяву ОСОБА_1 про перегляд рішень суду за виключними обставинами.

При цьому заявник зазначив, що 27.10.2020 року Конституційним Судом України у справі №1-24/2020 (393/20) винесено рішення, яким визнано неконституційними ст. ст. 49-51, ч.2 ст.52 та ст.63 Закону України «про запобігання корупції», яким визнано неконституційною вимогу ч.2 ст.52 ЗУ «Про запобігання корупції» щодо обов`язку повідомлення Національного агентства та внесення до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування. Та визнано неконституційним, передбачене ст.65 ЗУ «Про запобігання корупції» притягнення до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особами, зазначеними в ч.1 ст.3 даного закону.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Заявник зазначає, що оскільки провадження у справах про адміністративне правопорушення вважається кримінальним, до нього застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України, які передбачають перегляд рішень за нововиявленими або виключними обставинами та містять перелік даних обставин.

При цьому заявник звертає увагу на те, що ч.1 ст.459 КПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Пунктом 3 ч.3 ст.459 КПК України до виключних обставин віднесена встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи іншого окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи. ст.8 КУпАП передбачено, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просив відкрити провадження за виключними обставинами у даній справі, постановити рішення, яким скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 21.12.2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року за виключними обставинами, а провадження у справі закрити на підставі п.6 ст.247 КУпАП.

Суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області О.Зеленко 22.12.2021 року заявнику ОСОБА_1 за №89424 надано відповідь, якою повідомлено про залишення без розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_1 .

При цьому, суддею зазначено, що положеннями чинного КУпАП передбачено можливість виключно в апеляційному порядку оскаржити постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Судом звернуто увагу на те, що ОСОБА_1 скористався своїм правом оскарження постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року в апеляційному порядку та постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року постанову суду першої інстанції залишено без змін. Постанова апеляційного суду набрала законної сили після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддею вказано на те, що положеннями чинного КУпАП не передбачено можливості перегляду судового рішення за виключними обставинами. Окрім того, повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий суд не наділений.

03.03.2021 року Івано-Франківським апеляційним судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами.

Заявник ОСОБА_1 у поданій заяві зазначив аналогічні доводи щодо причин розгляду його заяви, поданої 17.12.2020 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про перегляд рішень суду за виключними обставинами.

Звертає увагу на те, що в ЄДРСР міститься постанова Полтавського апеляційного суду від 06.11.2020 року у справі №536/171/20 у ідентичні справі по заяві про перегляд рішень суду за виключними обставинами, якою скасовано постанову Крюківського районного суду м. Кременчука у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, а провадження у справі закрито у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність.

Просить відкрити провадження за виключними обставинами у даній справі, постановити рішення, яким скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 21.12.2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року за виключними обставинами, закрити провадження у справі №344/16469/17 на підставі п.6 ст.247 КУпАП.

Перевіривши заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження за виключними обставинами у даній справі щодо перегляду за виключними обставинами постанови Івано-Франківського міського суду від 21.12.2017 року та постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року, вважаю, що подану заяву з додатками необхідно повернути заявнику з наступних підстав.

Згідно наданих матеріалів ОСОБА_1 постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення штраф в розмірі сто неоподаткованих мінімумів громадян, що в грошовому виразі становило 1700 гривень.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року відносно нього залишено без змін.

17.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вищезазначених рішень суду за виключними обставинами, яку обґрунтував тим, що положення ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про запобігання корупції», які застосовані судом при вирішенні справи 21.12.2017, визнані неконституційними рішенням КСУ від 27.10.2020 № 13-р/2020.

За результатами розгляду вищевказаної заяви відсутнє процесуальне рішення суду першої інстанції, яке б могло підлягати оскарженню в апеляційному порядку.

Разом з тим, суддею Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Зеленко О.В. 22.12.2021 року заявнику ОСОБА_1 за №89424 було надано відповідь, якою повідомлено про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 .

Суддею вказано на те, що положеннями чинного КУпАП не передбачено можливості перегляду судового рішення за виключними обставинами. Окрім того, повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, у цій категорії справ місцевий суд не наділений.

Так, відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У відповідності до ст.27 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» апеляційний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачена процесуальна можливість перегляду постанов судді у справах про адміністративні правопорушення за нововиявленими або виключними обставинами.

Разом з тим, апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на те, що розгляд справ про притягнення до адміністративної відповідальності повинен здійснюватися, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, та забезпечення права на організацію ефективного захисту інтересів, особи , яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що поняття «кримінальне обвинувачення», яке використовується у статті 6 Конвенції, має автономний характер і його необхідно розуміти лише виходячи з положень Конвенції.

Подібне застереження означає, що виведення у законодавстві країн-учасниць з-під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень і віднесення їх до юрисдикції інших органів, що може означати визнання національним законодавцем таких проступків адміністративними, для Європейського Суду не матиме значення.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини", "Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

Зокрема, відповідно до санкції ч.2 ст.172-6 КупАП, в редакції яка існувала на час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про суттєві зміни у майновому стані тягло за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, адміністративне стягнення за висунутим ОСОБА_1 обвинуваченням передбачало тільки накладення штрафу в межах значно менших ніж встановлено кримінальним законом.

Зокрема, відповідно до ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Системний аналіз судової практики свідчить про те, що на даний час суди вирішують питання щодо можливості перегляду судових рішень про притягнення до адміністративної відповідальності за нововиявленими або виключними обставинами, посилаючись на те, що діючий КУпАП не передбачає такої можливості.

Разом з тим, у разі визнання кримінально-правового змісту справи, суди при вирішанні різного роду процесуальних питань, які не врегульовано КУпАП, застосовують аналогію права та керуються відповідними нормами діючого кримінального процесуального закону.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник ОСОБА_1 також просить застосувати аналогію права, посилаючись при цьому на практику ЄСПЛ, і скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 21.12.2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року за виключними обставинами, на підставі п.6 ст.247 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Зокрема, нововиявленими обставинами визнаються штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Виключними обставинами визнаються встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

При цьому, заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, з підстави, визначеної п.1 ч.3 ст.459 КПК України, може бути подано протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Зокрема, рішення Конституційного Суду України було оприлюднено 28.10.2020 року, в той час? ? як ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції тільки 17.12.2020 року.

Заяву про перегляд рішення за виключними обставинами до апеляційного суду подано ОСОБА_1 01.03.2021 року, тобто через чотири місяці після оприлюднення рішення Конституційного Суду України.

Встановлення обмеженого строку на звернення до суду свідчить про те, що неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

Крім того, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин, крім випадку, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що він у відповідності до вимог вищевказаного закону звертався з відповідною заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами безпосередньо до суду першої інстанції. Однак, не отримавши відповідного процесуального рішення про розгляд його заяви, вирішив звернутися до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання заявника на постанову Полтавського апеляційного суду від 06.11.2020 року, оскільки його доводи про те, що вказаним рішенням за виключними обставинами скасовано рішення суду першої інстанції не відповідають дійсності і розгляд справи здійснювався апеляційним судом в порядку апеляційного провадження за відповідною апеляційною скаргою, яку було подано на рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що судовий розгляд повинен відбуватися з забезпеченням принципу верховенства права, складовими якого є правова визначеність та стабільність судової практики.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова визначеність являє собою сукупність вимог до організації та функціювання правової системи з метою забезпечення стабільного правового становища особистості шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування[1

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України Про судоустрій і статус суддів єдність системи судоустрою забезпечується тому числі і єдністю судової практики.

Відповідно до вимог ст.36 Закону України? ? Про судоустрій і статус суддів єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом забезпечується Верховним Судом, як найвищим судом у системі судоустрою України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що перегляд судових рішень як процесуальна дія можливий тільки на підставах і у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, за умов, зазначених у відповідній нормі процесуального закону, установлених для такого перегляду.

Відсутність правових підстав чи умов здійснення конкретних процесуальних повноважень тягне неможливість розгляду відповідної заяви по суті.

Апеляційний суд повинен діяти відповідно до вимог чинного законодавства, в межах повноважень, які встановлені законом та з урахуванням особливостей процесуального характеру, які стосуються апеляційного перегляду рішень, які постановлені судом першої інстанції.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» підкреслюється, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року за № 2-рп/2015 роз`яснено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 КУпАП, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.( «Васильєв проти України» «Пономарьов проти України»)

В своїй заяві заявник не оскаржує в апеляційному порядку рішення, яке постановлене судом першої інстанції, а помилково вважає, що саме суд апеляційної інстанції повинен вирішати питання про перегляд судового рішення суду першої інстанції за виключними обставинами.

Раніше апеляційним судом за відповідною апеляційною скаргою було перевірено рішення суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та була встановлено, що вказане рішення є законним та справедливим. Апеляційний суд не може підміняти суд першої інстанції і вважає, що в апеляційному порядку може бути перевірено процесуальне рішення щодо вирішення питання про перегляд судового рішення суду першої інстанції за виключними обставинами. Однак, на даний час апеляційний суд не має предмета оскарження, оскільки судом першої інстанції таке рішення не приймалось.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги сукупність вищевказаних обставин та враховуючи, що заявником ставиться питання про перегляд судового рішення суду першої інстанції за виключними обставинами судом апеляційної інстанції, апеляційний суд вважає, що заява про перегляд судових рішень повинна бути повернута заявнику.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Повернути ОСОБА_1 його заяву про відкриття провадження за виключними обставинами та скасування постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.12.2017 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП і скасування постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.01.2018 року, яким вказане рішення залишено без змін.

Постанова набирає законної сили негайно і є остаточною.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв