ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/213/20 Головуючий суддя І інстанції Божко В. В.
Провадження № 33/818/88/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Лисенко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Лисенко К.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , 1985 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Крім того, цією ж постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні

ОСОБА_1 , 1975 року народження, громадянки України, мешканки м. Харкова, -

- закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою встановлено, що ОСОБА_2 23.11.2019 р. о 08-45 год., керуючи автомобілем «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі «Київ-Харків-Довжанський» 499 км +660 м в м. Харкові, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, допустив зіткнення з транспортним засобом ВАЗ д.н.з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальну шкоду, чим порушив п. 12.3, 2.3 б Правил дорожнього руху України.

Також складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.12.2019 р. серії ДПР 374852, відповідно до якого ОСОБА_1 23.11.2019 р. о 08-45 год., керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 , по автомобільній дорозі «Київ-Харків-Довжанський» 499 км +660 м в м. Харкові, при зміні напрямку руху, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоди для інших учасників дорожнього руху, сталось зіткнення з транспортним засобом «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 під керування водія ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальну шкоду, чим порушила п. 10.1, 2.3 б Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Лисенко К.О. просила постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року скасувати, а провадження у справі стосовно ОСОБА_2 закрити відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував схему місця ДТП та протокол огляду місця події, не допитав свідків, а також залишив поза увагою клопотання про проведення експертизи. Вважає, що ОСОБА_2 не порушував Правил дорожнього руху України. Вказує, що ДТП відбулась на смузі руху автомобіля «ФОРД» під керуванням ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем не міг передбачити, що водій ОСОБА_1 буде раптово виконувати маневр повороту ліворуч.

Крім того, захисник Лисенко К.О., разом з апеляційною скаргою, звернулась до апеляційного суду із клопотанням про призначення судової автотехнічної експертизи, посилаючись на те, що показання ОСОБА_1 щодо механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди не відповідають фактичним обставинам справи та для усунення суперечностей у показаннях учасників ДТП вважала за необхідне призначити судову автотехнічну експертизу.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтримав клопотання свого захисника щодо призначення судової автотехнічної експертизи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заперечувала щодо задоволення цього клопотання, погоджуючись із висновком суду першої інстанції та вважала зайвим проведення експертизи, оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей для розгляду цієї справи.

Дослідивши заявлене клопотання, суд апеляційної інстанції вбачає, що переважна більшість питань, які захисник просить поставити на розгляд експертам взагалі мають правовий характер та мають бути вирішені саме судом у нарадчій кімнаті за результатами апеляційного розгляду. При цьому, належить врахувати, що матеріали справи містять достатню кількість відомостей щодо події дорожньо-транспортної пригоди і на час апеляційного розгляду не вбачається необхідності залучення експерта, який володіє спеціальними знаннями, у відповідності до вимог ст. 273 КУпАП, тобто за наслідками поданої апеляційної скарги належить вирішити суто правові питання про винуватість або не винуватість особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Питання, що ставляться апелянтом та експерту в заявленому клопотанні взагалі охоплюються апеляційними доводами щодо незгоди з судовим рішенням та межують з вирішенням правових питань щодо винуватості осіб, які належить вирішувати тільки суду. За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для залучення експерта.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення цього клопотання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Лисенко К.О., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, а також пояснення ОСОБА_1 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала постанову судді законною і обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності саме ОСОБА_2 щодо порушення п.п. 12.3, 2.3Б Правил дорожнього руху України.

Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 374849 (арк. 2), ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду.

З відомостями, зафіксованими в цьому протоколі ОСОБА_3 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі. Дії особи, яка складала цей протокол ОСОБА_2 не оскаржувались, в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що він складав протокол стосовно цієї ДТП. На місці події його не було. Слідчий складав протокол огляду місця події та схему місця ДТП, а потім ці матеріали надійшли в його провадження і відповідно до цих матеріалів він складав протокол про адміністративне правопорушення. Однак зазначив, що відомості, які в зазначені в протоколі, повністю відповідають дійсності.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив про те, що суд першої інстанції обмежив його в праві надавати пояснення.

Суд апеляційної інстанції ставиться до цих пояснень критично, оскільки безпосередньо ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що в суді першої інстанції надавав пояснення. А обмеженням вважав те, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання про призначення у цій справі експертизи.

Тобто ОСОБА_2 був незгоден лише з рішенням суду про відмову у призначенні експертизи. Отже такі апеляційні доводи ОСОБА_2 та його захисника є безпідставними.

Поряд з цим, ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомив, що 23.11.2019 року керуючи автомобілем «ФОРД», рухався по окружній дорозі у м. Харкові від вул. Л. Сердюка у напрямку «ЕКО парка». Зазначає, що погода була ясна та стан видимості дороги дозволяв бачити всю дорогу попереду. Рухаючись по цій дорозі попереду себе на відстані близько 200 метрів, він побачив легковий автомобіль, який рухався за вантажним автомобілем. Ці автомобілі почали гальмувати. ОСОБА_2 впевнившись, що на зустрічній смузі відсутні транспортні засоби, почав здійснювати маневр обгону вищенаведених транспортних засобів, які рухались попереду. Оскільки ця ділянка дороги має ширину для проїзду лише одного транспортного засобу у кожному напрямку руху, ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу руху. Обігнавши легковий транспортний засіб, ОСОБА_2 не перестроювався у свою смугу руху та відразу почав здійснювати обгін вантажного транспортного засобу.

Таким чином ОСОБА_2 вчинив двійний обгін транспортних засобів не впевнившись у безпечності цього маневру.

Також, як пояснив ОСОБА_2 , він намагався обігнати вантажний автомобіль, а завершуючи цей маневр він побачив, що попереду нього рухався ще один автомобіль білого кольору, як йому стало відомо пізніше, під керуванням ОСОБА_1 . Цей автомобіль він не бачив, коли починав маневр обгону вантажного автомобіля. Також він повідомив, що ОСОБА_1 почала здійснювати маневр повроту ліворуч на зустрічну смугу руху, по якій саме він здійснював обгін транспортних засобів.

Захисник Лисенко К.О. зазначала, що місцем зіткнення є саме зустрічна смуга руху автомобіля ВАЗ, по якій рухався саме автомобіль ФОРД, що рухався у попутному напрямку з автомобілем ВАЗ та намагався його обігнати.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснила, що рухалась по цій ділянці дороги до місця своєї роботи та мала намір здійснити маневр поворот ліворуч на прилеглу другорядну дорогу. Заздалегідь увімкнувши покажчик лівого повороту, вона, під`їжджаючи до повороту, почала гальмувати та повністю зупинилась, оскільки пропускала транспортні засоби, які рухались назустріч. Вона бачила у дзеркало заднього виду, що за нею рухався вантажний автомобіль, який також гальмував, оскільки гальмувала і вона. Починаючи здійснювати маневр повороту ліворуч побачила у бокове дзеркало заднього виду, що позаду неї по зустрічній смузі її наздоганяє автомобіль червоного кольору, почала гальмувати та відбулось зіткнення.

Ці пояснення ОСОБА_5 узгоджуються із поясненнями ОСОБА_2 стосовно того, що з поряснень останнього вбачається, що транспортні засоби, які рухались попереду ОСОБА_2 почали гальмувати і він почав маневр їх обгону.

Тобто, ОСОБА_2 не встановивши причину гальмування транспортних засобів, почав виконувати маневр обгону транспортних засобів, які рухались попереду нього.

Крім того, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 повідомили, що на лівому узбіччі дороги, по напрямку їх руху, стояв вантажний автомобіль, водій якого здійснював ремонт цього автомобілю.

Відповідно до пояснень свідка ОСОБА_6 , який був допитаний судом першої інстанції, він є водієм автомобіля «ТАТА», який в момент ДДТП знаходився на узбіччі дороги та був безпосереднім очевидцем зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Свідок пояснив, що побачив як автомобіль «ВАЗ» білого кольору зупинився для повороту ліворуч із увімкненим світловим покажчиком повороту, пропустив зустрічні автомобілі та почав маневр повороту ліворуч та в цей час в нього ззаду в`їхав автомобіль «ФОРД», червоного кольору. Після зіткнення автомобіль ВАЗ зробив кілька обертів та став на зустрічній смузі руху, а автомобіль «ФОРД» на узбіччі попутного напрямку.

ОСОБА_5 повідомила, що почала здійснювати поворот ліворуч, а ОСОБА_2 не заперечував того факту, що зіткнення автомобілів відбулось на зустрічній смузі руху.

Відомості протоколу огляду місця ДТП та додатків до неї об`єктивно підтверджують, що автомобіль ВАЗ здійснював поворот ліворуч, оскільки під час зіткнення у нього було пошкоджено задня ліва частина кузову, про що об`єктивно свідчать світлини цього автомобіля, які зафіксовані працівниками поліції безпосередньо після ДТП (арк. 9-10, 12-13).

Відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України, кожен учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, ОСОБА_1 , під`їжджаючи до перехрестя з прилеглою другорядною дорогою, увімкнула покажчик повороту, пригальмувала, щоб пропустила зустрічні автомобілі, тобто виконала усі дії, відповідно до вимог ПДР України, для здійснення маневру повороту ліворуч та об`єктивно не могла передбачити, що ОСОБА_2 у цей час буде здійснювати маневр обгону та здійснить зіткнення з її автомобілем.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Аналізуючи послідовність дій ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що остання керувала автомобілем ВАЗ, під`їжджаючи до повороту на прилеглу другорядну дорогу вона увімкнула покажчик лівого повороту, загальмувала, пропустила автомобілі, які рухались по зустрічній смузі та почала здійснювати маневр повороту ліворуч, тобто виконала усі вимоги ПДР України для виконання цього маневру.

Натомість, ОСОБА_2 рухаючись по дорозі, не встановивши причину гальмування транспортних засобів, які рухались попереду нього, почав здійснювати маневр двійного обгону цих транспортних засобів. Не завершивши цього маневру, ОСОБА_2 побачив, що перед автомобілями, які він намагався обігнати, рухався ще один автомобіль, якого він не бачив та який намагався здійснити маневр повороту ліворуч на прилеглу другорядну дорогу. Об`їхати цей автомобіль ОСОБА_2 не мав можливості, оскільки з правого боку рухався вантажний автомобіль, який він намагався обігнати, а зліва на узбіччі перебував вантажний автомобіль, який ремонтувався, а тому ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування але зіткнення з автомобілем уникнути не вдалось.

Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Наведені висновки, що містяться в рішенні ЄСПЛ є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведеному рішенні суду міжнародної юрисдикції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п.п. 2.3Б, 12.3 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання останнього та його захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника Лисенко К.О. про призначення судової автотехнічної експертизи залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника Лисенко К.О. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков