КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/419/2021 Постанова винесена суддею Константіновою К.Е.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні сина, 2016 р.н., працюючого лікарем-стоматологом в приватному кабінеті «Стоматологія», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 02 квітня 2020 року на території парку по вул. Грушевського, 1-б в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода Октавіа», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння обличчя, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що його вина у вчиненні правопорушення не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Так, за матеріалами справи, і це не оспорюється, та прямо значиться у складеному відносно нього протоколі, що він не проходив жоден з видів огляду на стан сп`яніння, і результатів такого огляду немає. Натомість, складеним відносно нього протоколом ініційовано притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - за відмову від проходження огляду.

Суд першої інстанції припустився грубих порушень ч. 1 ст. 130 КУпАП, неправильно її застосував, оскільки за змістом складеного відносно нього протоколу і доданих пояснень свідків, суть його порушення зводиться, на переконання працівника поліції, до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, натомість, описавши ці «звинувачення» відносно нього в описовій частині постанови, далі у мотивувальній частині суд припустився суперечливого, необґрунтованого, і безпідставного висновку, вказавши, що обставини вчинення ним даного правопорушення знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі фактичних даних протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень свідків, з яких слідує, що вінкерував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, що знайшло своє підтвердження і під час перегляду у судовому засіданні інформації на диску з боді-камер працівників поліції.

Тому, враховуючи, що результатів його огляду на стан сп`яніння ані у виді огляду спеціальними технічними засобами на місці зупинки поліцейським у присутності двох свідків, ані у виді результатів огляду (висновок) медичного закладу (охорони здоров`я) у матеріалах справи немає, а лише за наявності одного з яких є можливим притягнення до відповідальності за керування у стані сп`яніння, то з цих підстав оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню.

Крім того, зазначає, що є інші суттєві порушення, які дають підстави для скасування цієї постанови.

Так, насправді він не керував автомобілем, а був на пасажирському сидінні, що підтверджується показаннями свідка, а свідків, які значаться по справі як свідки його відмови від огляду, при зупинці транспортного засобу під його керуванням взагалі не було, і це може засвідчити свідок, який саме перебував за кермом. Проте суд не взяв до уваги той факт, що він взагалі не керував автомобілем, що також свідчить про відсутність жодних доказів про це в матеріалах справи.

За таких обставин, суд припустився грубих, суперечливих висновків, через що неправильно застосував норму ч. 1 ст. 130 КУпАП і незаконно наклав на нього адміністративне стягнення саме за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, поясненняОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозаписз нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та самим ОСОБА_1 ; поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а також рапорті поліцейського із забезпечення супроводження ДПП ОСОБА_5 та відеозаписах з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 про проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння підтверджується і відеозаписами з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, які були переглянуті у судовому засіданні під час апеляційного розгляду за участі ОСОБА_1 , відповідно до яких, працівниками поліції ОСОБА_1 , у присутності двох свідків, було запропоновано пройти огляд на стан сп`янінняяк на приладі Драгер, так і у медичній установі у лікаря-нарколога, проте ОСОБА_1 від проходження будь якого огляду категорично відмовився, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Також і під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки автомобілем керував не він, а його товариш ОСОБА_2 , а він був лише пасажиром, так як перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, коли до нього під`їхали працівники поліції, він знаходився біля припаркованого автомобіля, чекаючи на ОСОБА_2 , який на той момент пішов до виходу з парку зустрічати свого товариша. ОСОБА_2 був відсутній близько 30 хв., і коли повернувся, то надав працівникам поліції документи на автомобіль, та сказав, що за кермом автомобіля був саме він, але працівники поліції не стали його слухати, та з`ясувавши, що автомобіль належить йому ( ОСОБА_1 ), запропонували пройти огляд на приладі Драгер, і після його відмови, сказали, що, якщо він не хоче щоб автомобіль забрали на штрафмайданчик, то повинен у присутності свідків сказати, що відмовляється від огляду, а потім сказали ОСОБА_2 написати розписку про те, що він забирає автомобіль, і так як автомобіль йому потрібен був на ранок, вони зробили все, що їм казали працівники поліції.

Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на те, що він не керував автомобілем, а коли до нього під`їхали працівники поліції, то лише знаходився біля припаркованого автомобіля та чекав на свого товариша ОСОБА_2 , який на той момент пішов зустрічати свого товариша, є безпідставними та спростовуються рапортом поліцейського із забезпечення супроводження ДПП ОСОБА_5 , відповідно до якого, в ніч з 01.04.2020 року на 02.04.2020 року у складі АП 174, спільно із старшим сержантом ОСОБА_7 , під час несення служби, згідно дислокації по вул. Паркова дорога, було помічено автомобіль Шкода Октавія, д.н. НОМЕР_1 , який рухався на великій швидкості та порушував ПДР, а саме - при зміні напрямку руху не включалися покажчики поворотів, за що ними було зупинено даний транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у вищевказаного водія було чути з порожнини рота різкий запах алкоголю, та нестійка хода. Для подальшого розбору на місце події за адресою м. Київ, вул. Паркова дорога («Музей води») було викликано патруль поліції № 1052. На вимогу пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» чи у лікаря нарколога водій відмовився у присутності двох свідків, що стало підставою для складання адміністративного протоколу БД № 164868 за ст. 130 КУпАП.

Щодо наданих під час апеляційного розгляду пояснень свідка ОСОБА_2 про те, що він разом з ОСОБА_1 приїхали до парку на автомобілі ОСОБА_1 , і за кермом автомобіля був саме він, так як ОСОБА_1 пив алкоголь, та зупинились на парковці. Після цього він вийшов з автомобіля, забрав ключі від автомобіля та техпаспорт, та пішов у низ парку, щоб зустріти товариша, який не місцевий, тому не міг їх знайти, а ОСОБА_1 залишився в автомобілі. Коли ж він з товаришем, десь через 30 хвилин, повернулися, то побачили біля автомобіля багато поліцейських, та підійшовши до них, він сказав, що за кермом був саме він та надав їм права і техпаспорт на автомобіль, але його не стали слухати, а сказали ОСОБА_1 пройти огляд на Драгері, на що він відмовився, так як не був за кермом, але працівники поліції почали погрожувати забрати автомобіль на штрафмайданчик, тому він ( ОСОБА_2 ) був змушений написати розписку про те, що він буде далі керувати автомобілем, то суд апеляційної інстанції відноситься до них критично, оскільки вказані пояснення не лише спростовуються вищенаведеними доказами, а й суперечать відеозапису з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, на якому відсутні заперечення ОСОБА_1 щодо складеного протоколу з тих підстав, що він не керував транспортним засобом, а також, під час зафіксованої ним відмови ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан сп`яніння, відсутній свідок ОСОБА_2 та і відповідні його пояснення про те, що саме він керував транспортним засобом, як не вказав на таке ОСОБА_2 і в наданій ним розписці про отримання на відповідальне зберігання транспортного засобу та зобов`язанні доставки його до місця постійної стоянки.

Крім того, свідок ОСОБА_2 є знайомим ОСОБА_1 , а тому може бути зацікавленим в результатах розгляду справи на його користь.

А відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, а коли до нього під`їхали працівники поліції, то він лише знаходився біля припаркованого автомобіля,судом апеляційної інстанції розцінюються як спосіб захисту та намагання ОСОБА_1 ухилитися від відповідальності за вчинене.

До того ж ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції з вказаного приводу неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, щоу матеріалах справи немає результатів його огляду на стан сп`яніння ані у виді огляду спеціальними технічними засобами на місці зупинки поліцейським у присутності двох свідків, ані у виді результатів огляду (висновок) медичного закладу (охорони здоров`я), лише за наявності одного з яких є можливим притягнення до відповідальності за керування у стані сп`яніння, то їх слід визнати безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що ОСОБА_1 , на пропозицію поліцейського, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», так і у закладі охорони здоров`я, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР України, а відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, всупереч доводам апелянта, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим відносно нього і було складено протокол про таке адміністративне правопорушення.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.