Справа №766/6495/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Валігурська Л.В.,

за участю секретаря: Зими А.Б.

захисника: Токаленко В.М.

представника потерпілої: Лапко Е.М.

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Херсонській області про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173, ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон, громадянки України, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ВАБ №6501213 від 18.04.2021 за змістом якого вона 18.04.2021 о 13:50 годині в м. Херсоні по пр. Святих Крила і Мефодія, 16-А, ображала нецензурною лайкою працівників поліції та прихожан «Протестантської церкви». На зауваження не реагувала, чим вчинила хуліганські дії.

Дії ОСОБА_1 згідно протоколу кваліфіковано за ст. 173 КУпАП як дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Крім того відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ВАБ №650124 від 18.04.2021 за змістом якого вона 18.04.2021 о 12:30 годині, перебуваючи за адресою: пр. Святих Кирила і Мефодія, 16-А, м. Херсон, порушила «терміновий» заборонний припис серії АА 140791 від 18.04.2021, заходом якого було не контактувати зі своєю дочкою, чим вчинила психологічне насильство.

Дії ОСОБА_1 згідно протоколу кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП як невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Також щодо ОСОБА_1 складено протокол серії ВАБ №478973 за змістом якого вона 13.06.2021 о 10:00 годині, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , ображала нецензурною лайкою, принижувала честь та гідність своєї доньки, чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру.

Дії ОСОБА_1 уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 дала показання про те, що дійсно протягом тривалого часу, в тому числі 18.04.2021 та 13.06.2021, вона зі своїм чоловіком та іншими небайдужими громадянами по неділях, з дозволу Херсонської міської ради, приходять за місцем розташування «Церкви Христа Спасителя», що розташована по АДРЕСА_2 , прихожанкою якої дійсно є її донька ОСОБА_2 . Метою є не спілкування з донькою, оскільки вони однією сім`єю протягом трьох років не проживають і навіть не спілкуються, і не знають її дійсної адреси проживання, а бажання привернути увагу мешканців м. Херсона до протиправних дій вказаної церкви, що призводить до руйнування сімей, посягання на право власності на нерухоме майно. Фактично вони проводять мирні акції, намагаючись висловити свою позицію і не допустити протиправних дій церкви.

Заперечила проти того, що виражалась нецензурною лайкою, крім того зауважила, що прихожани церкви самі провокують їх на конфлікти намагаючись з`ясовувати з ними відносини. Вважає, що її донька діє під впливом пастора церкви і за його наказом викликає поліцію, хоча особисто до неї у них з чоловіком жодних претензій немає.

Захисник Токаленко В.М. заперечила з приводу складених щодо ОСОБА_1 протоколів та просила закрити провадження по них, оскільки в діях останньої відсутні ознаки домашнього насильства, притаманного ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того складені протоколи не містять жодних доказів на підтвердження викладених в них фактів. Складений щодо ОСОБА_1 заборонний припис не відповідає вимогам Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Показання ОСОБА_1 підтвердили і допитані судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , пояснивши, що дійсно протягом тривалого часу приймають участь в мирних акціях біля Церкви по пр. Святих Кирила і Мефодія, намагаючись привернути увагу до антисоціальної діяльності останньої. Жодного разу не було мети вплинути на потерпілу, навпаки пастор вказаної церкви налаштовує її проти батьків і фактично змушує викликати поліцію, хоча жодних взаємних прав та обов`язків сім`ї між нею та ОСОБА_1 немає. Заперечили, що ОСОБА_1 виражалась нецензурно або когось ображала.

Потерпіла ОСОБА_2 заперечила проти позиції ОСОБА_1 , пояснивши, що і 18.04.2021, і 13.06.2021, а також в ніші дні (неодноразово) її батьки ( ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ) приходили до Церкви по пр. Святих Кирила і Мефодія, де влаштовують мітинги, під час якого зводять наклепи як на Церкву, так і на її прихожан, так і на пастора. Зазначила, що ОСОБА_5 та її прихожани жодних протиправних дій не вчиняють, а саме дії ОСОБА_1 мають незаконний характер, що супроводжується образами і лайкою в її бік в тому числі.

На обґрунтування своєї позиції надала суду роздруківки з Інтернет-видань та коментарі публікацій з соціальних мереж, в яких обговорюється діяльність «Церкви Христа Спасителя» і які на її переконання свідчать про протиправні дії з боку саме ОСОБА_1 . Крім того було долучено відео-записи двох акцій біля «Церкви Христа Спасителя», з яких вбачається, що ОСОБА_6 нецензурну лайку не вживає, її висловлювання (власна думка) спрямовані лише в бік «Церкви Христа Спасителя» та ініційовані не нею самою, а особами, які здійснюють відео зйомку. Жодних ознак хуліганських дій або психологічного насильства щодо ОСОБА_2 не вбачається.

Свідок ОСОБА_7 на підтвердження позиції ОСОБА_2 пояснив, що 18.04.2021 він зі своєю сім`єю йшов на службу до Церкви по пр. Святих Кирила і Мефодія, де побачили жінку з плакатом, на якому були образи як в бік Церкви, так і в бік її прихожан. Крім неї там був присутнім її чоловік та ще декілька інших осіб, дії яких були аналогічними. Зазначив, що дії ОСОБА_1 містять ознаки хуліганства, оскільки складаються як з образ, так і з обурливих тверджень на адресу всіх осіб, які проходили повз неї.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, окрім вищезазначених протоколів про адміністративне правопорушення особами, уповноваженими на складання протоколу, обґрунтована наступними дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:

-протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.04.2021 та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 18.04.2021, відповідно до яких остання повідомляє про вчинені щодо неї протиправні дії зі сторони ОСОБА_1 , що мають прояв в переслідуваннях та приниженнях;

-копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 18.04.2021 виданого на ім`я ОСОБА_1 і за змістом якого останній заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою;

-формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якої визначено середній рівень небезпеки;

-протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.06.2021 та письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 13.06.2021, відповідно до яких остання повідомляє про вчинені щодо неї протиправні дії зі сторони ОСОБА_1 , що мають прояв в переслідуваннях та приниженнях, образах її друзів. Поводить себе неадекватно та агресивно.

Оцінюючи досліджені докази, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, за диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У свою чергу спеціальним Законом, який визначає відповідні поняття, що застосовано у вищевикладеній нормі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 р. № 2229-VIII (далі Закон), відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Отже, однією із передумов можливості застосування до відносин між батьками і дітьми, які відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону підпадають під дію законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, все ж таки є наявність спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків.

Терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення (ч. 1 ст. 25 Закону).

Оцінюючи ж показання як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що протягом тривалого часу між останніми існують суперечності на фоні релігійних переконань кожної. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є членами однієї сім`ї, оскільки спільно не проживають, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків, а тому передчасним є твердження, що правовідносини між ними підпадають під дію Закону.

Крім того, виходячи із диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення є настання певних наслідків від вчинення винною особою дій фізичного, психологічного чи економічного характеру по відношенню до потерпілого, а саме завдання чи ймовірна можливість завдання шкоди фізичному чи психологічному здоров`ю особи, відносно якої вчинені такі дії.

Таким чином, законодавцем встановлено, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП наступає за психологічне насильство, яке могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

При цьому, зі змісту диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Обов`язок довести, що вчинене психологічне насильство могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосувала психологічне насильство по відношенню до своєї доньки, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Зауваження ж ОСОБА_2 свідчать про наявність з її боку претензій щодо наклепу з боку ОСОБА_1 і який стосується на її переконання в першу чергу «Церкви Христа Спасителя», а відповідно дійти висновку про наявність між обома відносин, врегульованих саме Законом підстав немає, а тому і винесення обмежувального припису уповноваженою особою органу Національної поліції було передчасним, отже твердження про його порушення також не може бути інкриміноване ОСОБА_1 .

Оцінюючи дії останньої з точки зору наявності хуліганських дій, слід враховувати наступне.

Стаття 173 КУпАП передбачає відповідальність за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку.

Громадський порядок це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у громадських місцях у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, безпричинно, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою. Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується наявністю вини. Особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення буде порушено громадський порядок і прагне саме до цього. Зазначені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку неповаги до суспільства. Домінування у свідомості особи саме такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання є головним критерієм відмежування дрібного хуліганства як адміністративного правопорушення проти громадського порядку та моральності від інших адміністративних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, досліджених судом, та пояснень ОСОБА_1 та свідків, протягом останнього часу на території біля «Церкви Христа Спасителя» періодично виникають конфлікти через мітинги, ініційовані ОСОБА_1 . Проте останні були викликані особистими мотивами і є висловлюванням власної позиції щодо релігійних переконань, а не намаганням виразити явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Крім того, з досліджених судом відеозаписів вбачається, що саме прихожани «Церкви Христа Спасителя» намагаючись припинити проведення мітингу, не з`ясовуючи при цьому його правові підстави, провокують на конфлікт ОСОБА_1 . Остання ж зі свого боку жодних лайливих, нецензурних або явно образливих висловлювань не використовує, а вживані нею лексичні обороти сприймаються як образливі саме прихожанами церкви, відповідно можна стверджувати про наявність цивільно-правових відносин в частині недопущення наклепу та порушення честі та гідності конкретних осіб.

Показання ж свідка ОСОБА_7 є непослідовними та нечіткими, а тому дійти беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 діяла саме з хуліганських мотивів неможливо. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_1 саме хуліганського мотиву, а відтак її не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

У свою чергу Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява №36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 зазначених у протоколах про адміністративні правопорушення суду надано не було, а інкриміновані останній протиправні дії відповідні ознаки, визначені диспозиціями наведених вище статей не містять.

За таких обставин, з урахуванням загального принципу про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи у вчиненні правопорушення необхідно тлумачити на її користь (ст. 62 Конституції України), суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Отже, в діях останньої відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ст. 173 КУпАП, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України має своїм наслідком закриття провадження, оскільки провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Оскільки ОСОБА_1 було інкриміновано вчинення трьох адміністративних правопорушення, які розглядаються одночасно одним і тим же органом, у відповідності до ст. 36 КУпАП суд вважає за можливе розглянути їх одночасно.

Керуючись ст. ст. 23, 36, 173-2, 173, 247, 250-252, 280, 283, 284 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Провадження в справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2, ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 (десяти) днівз дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: Л.В. Валігурська