Справа № 339/145/21 307
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2021 року м. Болехів
Суддя Болехівського міського суду Івано-Франківської області Головенко О. С., розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, непрацюючу, на утриманні троє неповнолітніх дітей,
за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
якій роз"яснено зміст ст.63 Конституції України та права, передбачені ст. 268 КУпАП,-
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 30 березня 2021 року о 17 год 20 хв. ОСОБА_1 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинила відносно свого батька ОСОБА_2 психологічне насильство в сім`ї, а саме висловлювалася в його сторону нецензурною лайкою.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та вказала, що конфлікти з батьком у її сім"ї виникають постійно, оскільки він поводиться неадекатно до неї, ( на даний час вона перебуває в стані вагітності), до її неповнолітніх дітей та чоловіка, що унеможливлює спільне проживання з ним. Цей черговий конфлікт виник з батьком в зв"язку з тим, що не працював телевізор і вона пояснила йому, що необхідно оплатити за електроенергію, яку вона завжди оплачує сама. Вчувши про необхідність оплати, батько став обзивати її нецензурними словами, кидав дерев`яною палицею, камінням. Натомість, вона батька не обзивала, тілесних ушкоджень не завдала. А коли батько хотів її в стані вагітності, вдарити в обличчя, вона відхилилася та зачепила батькову шапку, яка зсунулась йому на очі, він копнув її ногою з лівого боку в область вище коліна. Вважає, що саме батько вчинив до неї, вагітної жінки, насильство, вдаривши її та обзиваючи нецензурними словами. Її чоловік батька не бив, а тільки заступився за неї, оскільки вона була в стані вагітності і він переживав за її здоров"я.
Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні вказав, що в них неодноразово виникають конфлікти з дочкою та її чоловіком, він захищався від них, так як вони били його та виганяли з будинку, погрожували фізичною розправою.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , суд прийшов до наступного висновку.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В статті 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, іншими доказами.
При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту.
Досліджуючи всі наявні докази, суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та степеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим. Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. До того ж фактичні дані це дані, які мають зв`язок із фактами предмета доведення, здатні підтвердити існування чи відсутність доказуваних фактів. А допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання.
Так, відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Натомість, як убачається з матеріалів справи, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення даних вимог закону дотримано не було.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особо, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, якав чинила насильство в сім`ї.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Cуд звертає увагу на те, що розгляд справи у суді відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто особі, яка притягається до адміністративної відповідальності і суд не має права виходити за межі обвинувачення, яке сформульовано у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що відносно свого батька ОСОБА_2 вчинила психологічне насильство, що проявилось у вигляді нецензурних виражень в його сторону.
Суд вважає, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 вищевказаних дій.
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення від 30 березня 2021 року вбачається, що 30 березня 2021 року о 17 год 20 хв. по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила відносно свого батька ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме висловлювалася в його сторону нецензурною лайкою, чим вчинила психологічне насильство (а.с.1).
В протоколі зазначено, що при його складанні свідків не було.
В протоколі зазначено в якості потерпілого ОСОБА_2 та вказано, що пояснення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, по суті правопорушення надано на окремому аркуші.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 було ознайомлено та вручено копію протоколу про адміністративне правопорушення, про що свідчить її власноручний підпис.
Протокол підписаний особою органу поліції, яка склала протокол, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .
Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, не вказані наслідки до яких призвело або могли призвести правопорушення, вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та не зазначено про те, що психологічне насильство у виді нецензурних виражень могло завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
При цьому, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вбачається, що не кожне психологічне насильство може завдати або завдає шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Обов`язок довести, що вчинене психологічне насильство могло завдати або завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.
Разом з тим протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали не свідчать про те, що ОСОБА_1 застосувала психологічне насильство, яке могло завдати чи завдало шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173 -2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти потерпілому шкоду її фізичному або психічному здоров`ю.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 навмисно вчинила дії, які були спрямовані на заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 .
Так, з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 30 березня 2021 року близько 15 год. її батько вчинив з нею конфлікт, через те що не працював телевізор, на що вона вказала йому, що потрібно оплатити електроенергію, яку весь час оплачувала вона. Після цього батько став обзивати її нецензурними словами, кидав дерев`яною палицею, камінням. Батька не обзивала, тілесних ушкоджень не завдала. А коли батько хотів її вдарити в обличчя, вона відхилилася та зачепила батькову шапку, яка зсунулась йому на очі він копнув її ногою з лівого боку в область вище коліна (а.с.4).
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 в суді вбачається, що під час подій 30.03.2021року її дії не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між нею, її чоловіком та батьком, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілому, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілого з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_2 , 30 березня 2021 року близько 16 год. 30 хв. по місцю його проживання його дочка з чоловіком вчинили з ним словесний конфлікт, в ході якого ображали його нецензурною лайкою, погрожували фізичною розправою, виганяли з будинку. Такі конфлікти відбуваються неодноразово (а.с.5).
З рапорту працівника поліції Ярич В.М., вбачається, що 30 березня 2021 року о 17 год.18 хв. надійшло повідомлення зі служби 102, заявник ОСОБА_2 повідомив про те, що дочка вигнала тата із будинку та нанесла тілесні ушкодження. На місці заявник написав заяву про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. На ОСОБА_1 винесено адміністративний протокол та винесено терміновий заборонний припис (а.с.2-3).
Такі ж пояснення потерпілий і надав у судовому засіданні, вказуючи про застосування щодо нього фізичного насильство, під час якого ОСОБА_1 та її чоловік виганяла його з будинку та наносили йому тілесні ушкодження.
Однак, таке звинувачення явно виходить за межі обвинувачення, яке висунуто тільки одній особі, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 з приводу висловлювання нею нецензурними словами.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що навмисне заподіяння тілесних ушкоджень утворює склад кримінального правопорушення, що не позбавляє потерпілого звернутися за захистом своїх прав до компетентних органів у встановленому законом порядку.
Разом з тим, суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення і не вправі перебирати на себе обов`язки сторони обвинувачення та позбавлений можливості повертати протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку із необхідністю правильної кваліфікації дій правопорушника .
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Як передбачено ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Судом не встановлено, що під час вищевказаного конфлікту ОСОБА_1 застосувала психологічне насильство стосовно свого батька ОСОБА_2 у виді нецензурних виражень, які могли завдати шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тому в її діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
На підставі викладеного, ч.1 ст. 173-2 КУпАП та керуючись ст. 283,284 КУпАП,-
Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Головенко О.С.