Єдиний унікальний номер 341/545/21
Номер провадження 3/341/436/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. розглянув справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

встановив:

ОСОБА_1 який позбавлений права керування транспортним засобом, повторно протягом року відмовився від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наступних встановлених обставин.

25.03.2021 о 15 годині 30 хвилин, у с. Фрага на автодорозі Н-09 391 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Фольксваген, н. з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови координації рухів, зіниць і очей, не реагував на світло. Від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Розгляд справи призначено на 18.05.2021 з викликом особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, шляхом направлення поштової повістки рекомендованим листом з повідомленням на адресу, яка указана у протоколі № 232126.

У судове засідання 18.05.2021 ОСОБА_1 не з`явився. Відповідно до результатів відстеження Укрпошти поштове повідомлення передано на об`єкт поштового зв`язку у с. Коростовичі Івано-Франківської області. Водночас, 27.05.2021 до суду повернулось поштове відправлення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Розгляд справи відкладено на 18.06.2021.

18.06.2021 ОСОБА_1 не з`явився.

Засобами поштового зв`язку не вдалося вручити судові повістки особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять телефону ОСОБА_1 або інших засобів його зв`язку.

Особливу увагу звертаю на те, що поштове повідомлення повернулось через відсутність адресата за вказаною адресою, а не через неправильну адресу проживання адресата.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на не виправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально, використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розумність тривалості розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 «Мороз та інші проти України» та інші).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» в п. 41 наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До того ж у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» Суд наголосив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя насамперед покладається на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка сторони. Сторони самостійно повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Констатую, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 232126 ОСОБА_1 відмовився від дачі пояснень та підпису вказаного протоколу, однак особі було оголошено, що справа буде розглядатись судом у місті Галичі. Крім цього, відомості про час розгляду цієї справи оприлюднено на офіційному сайті Галицького районного суду Івано-Франківської області, який є загальнодоступним. Водночас, ОСОБА_1 з 25.03.2021 до моменту розгляду справи у суді жодних дій, спрямованих на участь у судових засіданнях не вчиняв, поводив себе пасивно, жодних клопотань чи заяв до суду не подавав.

Правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП не входить до переліку справ, передбачених ч. 2 ст. 268 КУпАП, розгляд яких необхідно проводити з обов`язковою присутністю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому суддя, враховуючи неявку ОСОБА_1 без поважної причини у судове засідання, вважає за можливе справу розглядати без його участі.

З огляду на все вищевикладене, доходжу висновку про те, що неявки ОСОБА_1 у судові засідання направлені на свідоме затягування розгляду справи і свідчать про зловживання процесуальними правами особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, з метою уникнення можливого накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п. 2. 5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч. 2 ст. 130 КУпАП відмова від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Дослідивши матеріали справи і надавши їм правову оцінку, переконуюсь, що дії ОСОБА_1 містять склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме: відмова від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова судді згідно з ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Крім того суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже, керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку.

Водночас, Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 25.03.2021 серії ДПР 18 № 232126, у якому ОСОБА_1 відмовляється від дачі пояснень та підпису;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де результат огляду на стан сп`яніння не проводився, оскільки ОСОБА_1 відмовився від його проходження;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому підтверджено, що огляд не проводився;

-письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтверджують факт, що водій автомобіля марки Фольксваген Джета, н. з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку лікарем наркологом;

-відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, на якому відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі;

-копією постанови Рогатинського районного суду від 28 січня 2021 року, у якій зазначено, що ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,0 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;

-копією постанови від 25.03.2021 серії БАБ № 966664, у якій постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,0 грн, передбачене ч. 1. ст. 122 КУпАП;

-копією постанови від 25.03.2021 серії БАБ № 966665, у якій постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,0 грн, передбачене ч. 4. ст. 126 КУпАП.

Таким чином, факт зупинки ОСОБА_1 підтверджується вищевказаною постановою, у якій підтверджено факт порушення особою керування транспортним засобом порушуючи вимогу суцільної лінії дорожньої розмітки 1. 1. ПДР України.

Складання поліцейськими вищевказаної постанови додатково підтверджує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом у зв`язку із порушенням ним Правил дорожнього руху.

Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортного засобу.

Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року, підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що дає суду підстави для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2. ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 33 КУпАП суд при накладенні стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Керуючись внутрішнім переконанням та об`єктивним аналізом обставин справи, доходжу висновку про те, що особа дійсно відмовилась від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року.

Таким чином, у справі про адміністративне правопорушення на підставі оцінки усіх встановлених обставин у комплексі та взаємозв`язку доведено поза всяким розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року 2270 грн.

Керуючись статтями 130, 247, 283, 284, 285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки з без оплатним вилученням транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 з в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до змісту статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Галицький районний суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

СуддяМ. Р. Мергель