ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/372/21 Справа № 208/30/21 Суддя у 1-й інстанції - Забєліна О. Л. Суддя у 2-й інстанції - Онушко Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Онушко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Просив залишити адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд, призначаючи покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом, не в повній мірі врахував всі обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Зазначив, що суд не врахував, що він зареєстрований фізичною особою-підприємцем, транспорт використовує для здійснення своєї підприємницької діяльності, має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, яка не працює і не має ніяких доходів, надає матеріальну допомогу матері дружини.

Стверджує, що позбавлення права керування транспортними засобами поставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 20 грудня 2020 року о 16 годині 50 хвилин в м.Кам`янське по вул.Ковалевича 3, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Hyundai H1, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, при накладенні стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік судом було враховано характер і обставини вчиненого правопорушення, особу винного, ступінь його вини, майновий стан та щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає меті застосування стягнення, якою є виховання особи, яка вчинила правопорушення, та запобігання скоєння нею нових правопорушень.

Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Вважаю, що наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про визнання ним вини, щире каяття та необхідність використання транспорту для роботи і в побуті, не є підставами для пом`якшення стягнення, оскільки санкція ч.1 ст.130 КУпАП є безальтернативною, та не передбачає накладення стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому вважаю, що саме стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік буде необхідним та достатнім для попередження вчинення ним нових правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а постанова Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року повинна бути залишена без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Н.М. Онушко