Єдиний унікальний номер 725/2320/21
Номер провадження 3/725/2033/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Стоцька Л. А., розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2021 року о 15 год. 55 хв. в м. Чернівці вул. Руська, 56, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Clio Symbol, д.н.з. НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. П. Сагайдачного по вул. Руська, не надав перевагу в русі транспортному засобу Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, потерпілих немає.

Своїми діями ОСОБА_1 , на думку поліцейських, порушила п.п. 16.11 Правил Дорожнього руху України і тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 124 КпАП України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та повідомила, що виїжджаючи з вул. Сагайдачного на вул. Руську, переконалась, що з обох боків не було транспортних засобів та вже рухаючись по вул. Руській відчула удар ззаду, тобто при виїзді на головну дорогу миттєво із правої сторони мені появився автомобіль та відбулося зіткнення, зазначила ,що рухалась із невеликою швидкістю.

Окрім того, при оформленні ДТП, працівниками поліції не було допитано в якості свідка пасажира ОСОБА_2 , не вірно виміряно гальмівний шлях.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показала суду, що перебувала разом із ОСОБА_1 в даному транспортному засобі під час ДТП. Вказувала, що виїжджаючи на головну дорогу ОСОБА_1 переконалася, що не було транспортних засобів з жодного боку і почала виїзд на головну дорогу, а саме вул. Руську та відчули удар ззаду. Вважає, що автомобіль з яким сталось ДТП їхав з перевищенням швидкості.

Суд, врахувавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 278 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Тобто, підставою для притягнення до відповідальності за ст. 124 КпАП України є не будь-яке порушення правил дорожнього руху, а саме те порушення, яке знаходиться у причинному зв`язку із настанням наслідків.

Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приписами ч. 2 цієї статті Кодексу обов`язок щодо збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Суд вважає, що інспектор поліції не належно дав оцінку наявним обставинам, не повно дослідив місце події та прийшов до невірного висновку про винуватість конкретного водія.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Згідно п. 16. 11 цих Правил на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п. 12.3 цих Правил, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

В зоні дії знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу" водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під"їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі.

Натомість, водій автомобіля "Opel Vectra", в порушення зазначених норм, побачивши небезпеку з боку автомобіля "Renault Clio Symbol", не вжив заходів для зупинки свого транспортного засобу, а продовжив рух і допустив зіткнення.

Дана обставина підтверджується письмовими поясненнями водія вказаного автомобіля інспектору в день події, у яких вона вказала, що виїжджаючи на головну дорогу. переконалася, що не було транспортних засобів з жодного боку і почала виїзд на головну дорогу, а саме вул. Руську, при виїзді на головну дорогу миттєво із правої сторони появився автомобіль та відбулося зіткнення, зазначила ,що рухалась із невеликою швидкістю. Вважає, що автомобіль з яким сталось ДТП їхав з перевищенням швидкості.

Таким чином суд, проаналізувавши досліджені докази, конкретні пункти ПДР України, які не було враховано інспектором поліції при оцінці обставин події та невірне застосування тих на які він посилався при складенні протоколу вважає, що беззаперечних доказів того, що наслідки вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди знаходяться у причинному зв"язку із діями водія ОСОБА_1 , судом не здобуто.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer)проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Такий самий принцип відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суд з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимим, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово наголошено, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Таким чином, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, які знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій транспортного засобу не мав можливості уникнути небезпеки, створеної водієм іншого транспортного засобу.

Вищевикладене свідчить про відсутність в діях водія ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 247 КУПАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Враховуючи проаналізовані вище докази суд вважає доцільним закрити провадження у справі з вищевказаних підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.cт. 221, 247 ч.1 п. 1, 251, 252, 266, 284 КпАП України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти діб з дня винесення постанови до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька