Категорія:44-3 КУпАП Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його адвоката Бондаренка В.Г., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бондаренка Віктора Геннадійовича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, працюючого водієм МТЗ ПП ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

Також із ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 454 грн. судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 04 листопада 2020 року об 17:15 год., в м. Луцьку на вул. Набережній, 9 здійснював міське перевезення пасажирів на транспортному засобі «БОГДАН», державний номерний знак НОМЕР_1 з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів в більшій кількості, аніж місць для сидіння, що передбачена характеристикою технічною транспортного засобу, визначених у реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а саме: у кількості 34 пасажири (22 місця для сидіння), чим порушив вимоги п.1 абз.1 постанови КМУ від 22.07.2020 року № 641 та пп.7 п.3 абз.1 постанови КМУ від 20.05.2020 року №392, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Бондаренко В.Г. подав апеляційну скаргу, в якій вказує про її незаконність. Посилається на те, що ст.44-3 КУпАП носить бланкетний характер, і передбачає відповідальність за вчинення ряду окремих незаконних діянь, які врегульовані законодавством України. Вказує про те, що абз.1 п.1 постанови КМ України №641 від 22.07.2020 року регламентує лише термін встановленого на території України карантину, який постановою КМ України №956 від 13.10.2020 року був продовжений до 31.12.2020 року. Наряду з цим, інкримінований йому абз.1 п.п.7 п.3 постанови КМ України №392 від 20.05.2020 року станом на 04.11.2020 року взагалі відсутній у цій постанові, оскільки втратив чинність на підставі постанови КМ України №641 від 22.07.2020 року, а тому він не міг порушити положення абз.1 п.п.7 п.3 постанови КМ України №392. Зважаючи на це, вважає, що в діях його клієнта відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, однак суд першої інстанції при розгляді справи, на вищевказане належної уваги не звернув та прийняв необґрунтоване і незаконне судове рішення.

Посилаючись на вищенаведене, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, або на підставі п.6 ст. 247 КУпАП у зв`язку із скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність. У випадку неможливості закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП та/або п.6 ст. 247 КУпАП, закрити провадження у справі у зв`язку із малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення (ст.22 КУпАП) та обмежитись усним попередженням щодо ОСОБА_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Бондаренка В.Г., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, а також перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги Закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення дотримані не були.

Оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, з наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №530-ІХ від 17.03.2020 року внесено зміни до КУпАП, яким доповнено статтею 44-3 наступного змісту: «Порушення правил щодо карантину людей. Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".

Таким чином, адміністративна відповідальність за ст.44-3 КУпАП настає у разі порушення правил щодо карантину людей, санітарно гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Норма ст.44-3 КУпАП носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Верховний Суд у своїй постанові від 10.05.2018 року у справі №760/9462/16-а зробив висновок, що складення протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зокрема окрім іншого, зазначаються місце, час і суть адміністративного правопорушення.

З аналізу вищенаведених норм випливає, що предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення і, які визначають його суть.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №141944 від 04.11.2020, складеному щодо ОСОБА_1 зазначено, що ним порушено вимоги абз.1 п.1 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року та абз.1 п.п.7 п.3 постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року.

Відповідно до п.1 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами (чинної на дату складення протоколу 04.11.2020 року), вирішено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 грудня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Згідно із абз.1 п.п.7 п.3 постанови КМУ №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, що діяв до 01.08.2020 року, визначалось, що на період дії карантину забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, суб`єктів господарювання, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, та використання таких засобів індивідуального захисту пасажирами під час перевезення, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови інформування органів Національної поліції про здійснення перевезення.

Станом на дату складення протоколу, тобто 04.11.2020 року, згідно із п.2 переліку постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 641 від 22.07.2020 року, пункти 28, 11, 12, 121123, 1316 постанови №392 визнано такими, що втратили чинність.

Таким чином, ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №141944 від 04.11.2020 року було інкриміновано діяння за нормативним актом, який не діяв на момент складення цього протоколу. Інших будь-яких порушень нормативних актів у протоколі не зафіксовано.

Вищенаведене свідчить про те, що суть правопорушення, яке поставлено у провину ОСОБА_1 за складеним щодо нього протоколом, залишилася невизначеною через відсутність належного посилання на порушення норми законодавства, яка передбачає заборону здійснення регулярних або нерегулярних перевезень пасажирів, зокрема автомобільним транспортом у міському сполученні, в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Враховуючи положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ст.44-3 КУпАП , апеляційний суд виходить із того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим та безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Практика Європейського суду з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» показує, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч.2 ст. 8 Конституції України).

Беручи до уваги вищевикладене апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №141944 від 04.11.2020 року щодо ОСОБА_1 у такому вигляді через його істотні недоліки не може бути предметом судового розгляду, оскільки викликає обґрунтовані сумніви, які відповідно до положень ч.3 ст.62 Конституції України тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Зазначені недоліки в протоколі, які поставлені у провину ОСОБА_1 є фактично невизначеними та неконкретними, що фактично залишилися поза увагою суду першої інстанції.

З наведених вище мотивів та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, постанова судді Луцького міськрайонного суду від 12.01.2021 не може вважатись законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, не підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в справі.

Крім того, як свідчить зміст письмових та наданих в судовому засіданні апеляційного суду пояснень свідка ОСОБА_3 , в той день - 04 листопада 2020 року близько 17 години, коли вона зайшла до салону маршрутного таксі №103 марки «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1 , то в автобусі були вільні місця, на одне з яких вона присіла.Через кільки хвилин водій автобуса зупинився на зупинці «Кінотеатр Промінь» для висадки пасажирів, в салон почали заходити люди. Водій повідомив пасажирів про карантинні обмеження, які стосуються неможливості перевезення більшої кількості пасажирів, ніж посадкових місць. На ці прохання пасажири реагували агресивно, серед них були люди літнього віку та жінки з малими дітьми. Водій просив, щоб звільнили місце для жінок і для осіб, котрі прямують на кінцеву станцію «Гірка-Полонка», однак і це прохання залишилось без уваги. Бачила також як двоє осіб, які явно перебували в стані алкогольного сп`яніння, силоміць утримували задні двері маршрутки, внаслідок чого водій автобуса був позбавлений можливості закрити двері, щоб інші пасажири не проходили в салон маршрутки.

Враховуючи обставини вчинення водієм ОСОБА_1 правопорушення, зазначеного в протоколі від 04.11.2020 року та втрату дії нормативного акта - абз.1 п.п.7 п.3 постанови КМ України №392 на час складення протоколу, неможливості суду самостійно змінювати суть фабули правопорушення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про наявність підстав для закриття провадження в даній справі з підстави передбаченої п.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП за наведених в протоколі обставин.

Керуючись ст.ст.284, 294 КпАП України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Бондаренка Віктора Геннадійовича задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк