Провадження № 3/127/4832/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., дослідивши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173, 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 о 07.10 год. по вул. Київській, 68 в м. Вінниці в приміщенні МКЛ ШМД ОСОБА_1 висловлювався брутальною лайкою до працівників поліції. Крім того, на законну вимогу працівника поліції припинити протиправну поведінку не реагував, вловлюючись у грубій формі до працівників поліції.

Окрім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 12.05.2021 о 19.10 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , перебуваючи у п`яному вигляді, ображав брутальною лайкою ОСОБА_2 , на зроблені йому зауваження не реагував.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушень не визнав та суду пояснив, що нічого із зазначеного у протоколах він не вчиняв.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що дату він не пам`ятає, у квітні він прибув у складі екіпажу до МКЛ ШМД за викликом завідувача відділенням, який повідомив, що громадянина виписали з лікарні, але він відмовився покинути лікарню, поводився неадекватною. На їхню вимогу припинити таку поведінку ОСОБА_4 не реагував, а навпаки почав ще більше бешкетувати, лаятись і непристойно поводитись. Тому вони затримали ОСОБА_1 і доставили його до райвідділу.

За клопотанням сторони захисту суд викликав у судове засідання свідка ОСОБА_5 , однак останній у судові засідання не з`являвся. З наданих суду матеріалів листа за підписом т.в.о. начальника Управління патрульної поліції у Вінницькій області Гаркавюка О. від 07.07.2021 та від 14.07.2021 випливає, що інспектор ОСОБА_6 з 30.06.2021 перебуває на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Тому суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд справи за відсутності зазначеного свідка, надавши відповідну правову оцінку доказам у справі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , доводи його представника, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_4 , надаючи пояснення щодо обставин, які є предметом судового розгляду, повідомив суду, що під час його спілкування з поліцейськими були присутні свідки. Разом з тим, з протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що наявність свідків правопорушення не зазначена. Суд при цьому також враховує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_4 висловлювався брутальною лайкою в громадському місці, але відповідні відомості про громадян, до яких лаявся ОСОБА_4 , у матеріалах справи відсутні. Тому суд позбавлений можливості здійснити судовий виклик зазначених громадян (свідків) у судове засідання. Натомість суд вважає за доцільне надати правову оцінку іншим доказам, які містяться у матеріалах справи.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Зі змісту статті 173 КпАП випливає, що дрібне хуліганство полягає в нецензурній лайці в громадських місцях, в образливому чіплянні до громадян та в інших подібних діях, що порушують громадський порядок та спокій громадян.

Згідно з визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про особливості забезпечення громадського порядку та громадської безпеки у зв`язку з підготовкою та проведенням футбольних матчів» громадський порядок сукупність суспільних відносин, що забезпечують нормальні умови життєдіяльності людини, діяльності підприємств, установ і організацій під час підготовки та проведення футбольних матчів шляхом встановлення, дотримання і реалізації правових та етичних норм.

Інше визначення громадського порядку було надано в пункті 1.6 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС від 11.11.2010 за № 550, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.12.2010 за № 1219/18514. Зокрема, відповідно до визначення, наданого у зазначеному документі, громадський порядок система суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об`єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі. Слід зауважити, що зазначене Положення втратило чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2017 за № 650, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2017 за № 1041/30909. Однак, незважаючи на те, що зазначений документ оперує поняттям громадського порядку, його нормативне визначення надано не було. Будь-якого іншого нормативного закріплення (визначення) поняття громадського порядку, ніж наведено вище, чинне законодавство України не містить.

Слід зауважити, що поняття громадського місця розкрите (дано його визначення) у статті 1 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», з якого слідує, що громадське місце частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони.

Разом з тим, у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к) ВС зазначив, що об`єктом злочину, передбаченого статтею 296 КК, є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Аналогічний висновок зроблений ВС і у постанові від 19.04.2018 (справа № 209/1242/13-к).

Хоча зазначені правові висновки стосуються і кримінальних проваджень, але суд вважає, що останні прийнятні при наданні правової оцінки правовідносин, що є предметом судового розгляду з огляду на таке.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), викладеним у Постанові від 19.11.2015 (справа №46998/8) «Михайлов проти Росії» у разі, коли особі загрожує стягнення (покарання) у виді адміністративного арешту на строк 15 діб, за загальним правилом цього вже достатньо, щоб прийти до висновку, що інтереси правосуддя потребують надання йому послуг захисника безоплатно за умови відсутності у неї засобів на оплату таких послуг (пункт 92).

Крім того, у справі «Гурепка проти України» (рішення від 06.09.2005, заява № 61406/00) ЄСПЛ констатував, що в силу суворості санкції дана справа (накладення адміністративного арешту строком на 7 діб) є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід поширювати гарантії права на справедливий суд (пункт 55).

Санкція правопорушення, за фактом вчинення якого складений протокол, передбачає з-поміж іншого такий вид стягнення як адміністративний арешт строком до 15 діб. Тому при розгляді зазначеної справи суду слід керуватись гарантіями, передбаченими Конвенцією, як по відношенню до обвинуваченої особи у кримінальному провадженні.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що хуліганські дії ОСОБА_1 полягали у нецензурній лайці в громадському місці. Як суд вже зазначив вище, відповідні об`єктивні дані, які б давали можливість здійснити виклик для подальшого допиту в судовому засіданні свідків правопорушення, надані суду матеріали справи не містять. Однак до протоколу про адміністративне правопорушення наданий диск із записами з камер спостереження (боді-камер). Оглянутим в судовому засіданні записом підтверджений факт лайки ОСОБА_1 в приміщенні МКЛ ШМД, тобто в громадському місці. При цьому суд враховує, що об`єктивні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 на час зазначеної лайки перебував у стані сп`яніння, суду не надані.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за фактом лайки 13.04.2021 в приміщенні МКЛ ШМД охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КпАП, за ознаками дрібного хуліганства.

Вирішуючи питання щодо наявності в діянні ОСОБА_1 ознак злісної непокори законній вимозі поліцейського, суд враховує таке.

З диспозиції статті 185 КпАП випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» дано роз`яснення, згідно з якими злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

У пункті 8 зазначеної Постанови Верховним Судом України зазначено, що на відміну від злісної непокори, передбаченої статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення опору полягає в активній фізичній протидії здійсненню працівником міліції, членом громадських формувань з охорони громадського порядку, військовослужбовцем обов`язку по охороні громадського порядку. Такі дії утворюють склад злочину, передбачений статтею 188-1 Кримінального кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП, необхідно вирішити, чи були вимоги працівників поліції законними.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) випливає, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до пункту 1, 3 та 5 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно з частиною першою статті 260 КпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 262 КпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні насильства в сім`ї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної спекуляції, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України;

Відповідно до частини першої статті 216 КпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Зі змісту частини першої статті 263 КпАП випливає, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

В судовому засіданні встановлено, що 13.04.2021 о 07.10 год. по АДРЕСА_3 в приміщенні МКЛ ШМД ОСОБА_4 висловлювався брутальною лайкою, тобто вчинив дрібне хуліганство. З оглянутого в судовому засіданні згаданого вище відеозапису випливає, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_4 не бажав припинити свою протиправну поведінку та продовжував лаятись, поводився зухвало, тому був затриманий працівниками поліції. Факт затримання ОСОБА_1 підтверджується наданим суду протоколом затримання. Тому, аналізуючи показання ОСОБА_1 , доводи його представника, та надані суду матеріали у їх сукупності, суд вважає, що дії ОСОБА_1 за фактом невиконання 13.04.2021 вимог працівників поліції про припинення дрібного хуліганства охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП, за ознаками злісної непокори законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності в діяння ОСОБА_1 ознак правопорушення за фактом лайки 12.05.2021 до ОСОБА_2 , суд враховує таке.

Як суд зазначив вище, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 12.05.2021 о 19.10 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , перебуваючи у п`яному вигляді, ображав брутальною лайкою ОСОБА_2 , на зроблені йому зауваження не реагував.

В якості підтвердження зазначених обставин суду наданий рапорт поліцейського РР УПО у Вінницькій області Марій Р., протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_2 , довідку Комунального підприємства «Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія».

Оцінюючи надані суду матеріали, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Зі змісту підпункту 1 пункту 3 Розділу І Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 за № 100, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2019 за № 223/33194 (далі Порядок) випливає, що джерелом інформації про кримінальні правопорушення та інші події, зокрема, є, зокрема, заяви (повідомлення) осіб, які надходять до органу (підрозділу) поліції, особи, уповноваженої на здійснення досудового розслідування, або службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв (повідомлень).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу ІІ Порядку прийняття заяв (повідомлень) незалежно від місця і часу їх учинення, повноти отриманих даних, особи заявника здійснює цілодобово, безперервно та невідкладно орган (підрозділ) поліції, до якого надійшла така інформація.

Абзацами другим п`ятим пункту 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що заяви (повідомлення) можуть бути усні або письмові: усні заяви (повідомлення) від осіб уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції або інший поліцейський, до повноважень якого це належить, вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію; під час особистого звернення заявника до органу (підрозділу) поліції із письмовою заявою (повідомленням) уповноважена службова особа органу (підрозділу) поліції її (його) приймає і реєструє.

Згідно з пунктом 3 Розділу ІІ Порядку уповноважена службова особа на лицьовому боці письмових заяв (повідомлень), протоколів прийняття заяв про кримінальне правопорушення та іншу подію, рапортів поліцейських проставляє штамп реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, форму якого наведено в додатку 3 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ Порядку заява (повідомлення), що надходить телефоном за скороченим номером екстреного виклику поліції «102», реєструється в ІТС ІПНП з автоматичним присвоєнням порядкових номерів ЄО.

Також пунктом 6 Розділу ІІ Порядку визначено, що поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Крім того, пунктом 2 Розділу ІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.04.2020 за № 357, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.05.2020 за № 443/34726 (далі Інструкція) заяви і повідомлення про правопорушення або події працівниками чергової служби органів (підрозділів) поліції реєструються в інформаційних ресурсах системи ІПНП. У разі технічної несправності системи ІПНП направлення нарядів поліції та керування ними здійснюється за допомогою інших видів зв`язку.

Згідно з пунктом 3 Розділу ІІІ Інструкції заяви і повідомлення про правопорушення або події до органів (підрозділів) поліції, крім скороченого номера "102", можуть надходити за допомогою інших видів зв`язку, інтеграцію яких із системою ІПНП дозволено поліції, зокрема: у вигляді смс-повідомлень; електронною поштою; з мобільних додатків; з інших спеціалізованих програмно-технічних і технічних засобів.

Надані суду матеріали не містять відомостей, які б свідчили, що повідомлення ОСОБА_2 було зафіксоване і зареєстроване у встановленому чинними нормативно-правовими актами, суду не надані. Натомість з рапорту інспектора РР УПО Марій Р. випливає, що повідомлення про правопорушення надійшло на спецлінію «102».

Як вже суд зазначив вище, згідно зі статтею 245 КпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці ЄСПЛ, зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення відносно ОСОБА_2 належними, достатніми та допустимими доказами не підтверджена, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі в цій частині необхідно закрити.

Вирішуючи питання щодо адміністративного стягнення, яке необхідно застосувати до ОСОБА_1 з метою попередження вчинення ним нових правопорушень у майбутньому, суд враховує таке.

В судовому засіданні була підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні 13.04.2021 правопорушень, передбачених статтями 173 та 185 КпАП. Суд вважає за доцільне зауважити, що у зв`язку з невиконанням вимог КпАП щодо оформлення адміністративних матеріалів зазначені матеріали 05.05.2021 та повторно 28.05.2021 були направлені для організації їхнього доопрацювання. Після їх доопрацювання та усунення недоліків, які перешкоджали судовому розгляду зазначені матеріали надійшли до суду 18.06.2021. За клопотанням захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, судом викликані для допиту в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Суд вище навів показання свідка ОСОБА_3 та мотиви, з яких вирішив продовжити судовий розгляд справи за відсутності свідка ОСОБА_8 .

При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що частиною другою статті 38 КпАП визначено, що у разі, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Застереження, встановлені у частинах третій шостій статті 38 КпАП, судом не встановлені. При цьому правопорушення, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні яких підтверджена в судовому засіданні, як суд зазначив вище, останнім були вчинені 13.04.2021. Тобто на час здійснення судового розгляду зазначених матеріалів строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення сплинув. Тому суд вважає, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі в цій частині необхідно закрити.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

У зв`язку з тим, що суд адміністративне стягнення на ОСОБА_4 не наклав у зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі пунктів 1 та 7 частини першої статті 247 КпАП, суд вважає, що правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 судового збору відсутні.

Керуючись статтями 173, 185, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за фактом вчинення 13.04.2021 адміністративних правопорушень, передбачених статтями 173 та 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за фактом складання 12.05.2021 протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: