КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/463/2021 Постанова винесена суддею Осауловим А.А.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Згідно з постановою суду, 18 вересня 2020 року о 16 год. 10 хв. по вул. Бульварно-Кудрявській, 24 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри, млява мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Суд у постанові дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи постанову суду незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він був зупинений співробітниками поліції за порушення правил дорожнього руху, а саме: не працюючий лівий стоп-сигнал в автомобілі. Під час перевірки справності транспортного засобу дійсно підтвердилося, що не працює лівий стоп-сигнал його автомобіля, тому він пообіцяв дану проблему обов`язково усунути і не користуватися авто доки не полагодить його. Потім перевіривши документи та впевнившись, що все гаразд, один з працівників поліції повідомив, що у нього присутні ознаки алкогольного сп`яніння, а на його запитання щодо того, які варіанти вирішення пред`явлених йому звинувачень, патрульний поліцейський декілька раз наголосив на тому, що він має один із трьох варіантів: пройти огляд на «Драгері», поїхати до лікаря або відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння.

Тобто зі слів патрульного поліцейського йому не було зрозуміло, що він повинен робити та, що відмовившись від проходження огляду на «Драгері», він здійснить правопорушення.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не направляв його у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння, а з приводу спеціального технічного засобу «Драгер» сказав, що він має право відмовитися, так-як відповідних документів на нього працівники поліції при собі не мали, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості у встановленому законом порядку пройти відповідний огляд.

Вказані вище обставини можуть підтвердити свідки, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також в оскаржуваній постанові суддя послався на відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського, з якого вбачається, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (порушення мови, нестійка хода), у присутності свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «ДРАГЕР», проте даний відеозапис, в порушення вимог п. 3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, не є одним цілим, тобто переривається та складається з чотирьох різних файлів, тому він не може вважатися належним та допустимим доказом.

Крім того, в порушення вимог ст.ст. 247, 280 КУпАП, суддя розглянув справу поверхово, формально та безпідставно відмовив у клопотанні, яке було заявлено його захисником про виклик у судове засідання та допит свідків вчиненого ним правопорушення, чим грубо порушив його право на захист, оскільки позбавив його права на справедливий судовий розгляд.

Разом з тим, не допитавши безпосередньо свідків у судовому засіданні, суд у своєму рішенні послався на пояснення вказаних свідків, обґрунтовуючи доведеність винуватості в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Більше того, незважаючи на той факт, що він перебував на лікарняному та користуючись своїм правом подав до суду відповідне клопотання про відкладення судового засідання, а поважність причин неявки підтвердив копією лікарняного, суддя, всупереч вимогам ч. 1 ст. 268 КУпАП, розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист.

За таких обставин, постанову судді першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою відновити порушені його права.

Будучи належним чином повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, а направив до суду клопотання, в якому, він, уточнивши апеляційні вимоги, просив закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, та проводити розгляд справи у його відсутність, а тому, з огляду на положення ч.ч. 5, 6 ст. 294 КУпАП, та те, що неявка ОСОБА_1 не перешкоджає апеляційному перегляду постанови судді місцевого суду, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції,перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апелянта, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП,підписано відповідною посадовою особою, свідками та й самим ОСОБА_1 , поясненнях свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими засвідчено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, як за допомогою приладу «Драгер», так і у медичній установі, а також рапорті інспектора ПП, згідно якого, ОСОБА_1 було зупинено за порушення ПДР (не працював лівий стоп-сигнал), та під час спілкування у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, проте від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, у зв`язку з чим було оформлено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До того ж факт пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, у зв`язку з наявністю у працівників поліції обґрунтованої підозри про керування ним автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан такого сп`яніння, підтверджується і відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, ОСОБА_1 працівниками поліції у присутності двох свідків пропонувалося пройти огляд як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 від проходження будь-кого огляду категорично відмовився, при цьому не вказуючи ніяких причин своєї відмови.

Окрім цього, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорював того, що він дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, проте зазначив, що його відмова була викликана лише тим, що патрульний поліцейський декілька разів наголосив на тому, що він має один із трьох варіантів: пройти огляд на «Драгері», поїхати до лікаря або відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто зі слів патрульного поліцейського йому не було зрозуміло, що він повинен робити та, що відмовившись від проходження огляду на «Драгері», він здійснить правопорушення.

Однак про безпідставність таких тверджень ОСОБА_1 про не роз`яснення йому працівниками поліції, що він конкретно має робити та правових наслідків щодо відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, також вказує і відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції, відповідно до якого, працівником поліції ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти лише огляд, як за допомогою приладу «Драгер», так і у лікаря-нарколога, а також роз`яснено, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння буде складено протокол про адміністративне правопорушення, але ОСОБА_1 , категорично відмовляючись від проходження будь-якого огляду, неодноразово пропонував працівникам поліції вирішити це питання «по нормальному», оскільки в обід на дні народження у співробітника він трохи «пообідав», а тому не бачить сенсу проходити огляд.

При цьому ні апеляційна скарга, ні матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , вважаючи дії інспекторів поліції з вказаного приводу неправомірними, оскаржував їх в установленому порядку.

А тому такі твердження ОСОБА_1 розцінюються як спосіб захисту та намагання ухилитися від відповідальності за вчинене.

Стосовно доводів апелянта про недотримання працівниками поліції безперервності відеозапису усіх обставин даної події, то зазначений факт не спростовує обґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується вищенаведеними доказами.

Та обставина, що судом не було задоволено клопотання захисника та безпосередньо в суді не допитувались свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які брали участь у фіксуванні обставин зазначеного адміністративного правопорушення, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, бо письмові пояснення свідків, відповідно до ст. 251 КУпАП, були досліджені суддею та обґрунтовано прийняті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, який складено щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та у відеозаписі з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Щодо посилань апелянта на порушення процедури проведення його огляду на стан сп`яніння через відсутність у матеріалах справи відповідного направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, то вони є безпідставними, оскільки доказами по справі доведено, що він на пропозицію поліцейського відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а тому у поліцейського не було підстав для оформлення письмового направлення водія на огляд і долучення його до протоколу.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції у його відсутність та порушення у зв`язку із цим його прав на захист, то зазначені права ОСОБА_1 міг в повній мірі реалізувати в суді апеляційної інстанції, проте, до суду апеляційної інстанції він не з`явився, висловивши прохання про розгляд апеляційної скарги без його участі, та будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надав, як не привів він таких і в поданій ним апеляційній скарзі.

Крім того, за наявної сукупності раніше згаданих доказів, відсутність ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке до того ж відбувалось за участі захисника ОСОБА_1 - адвоката Тонконожко Є.П., ніяк не вплинула на доведеність його винуватості у вчиненні правопорушення.

Прохання апелянта у поданому ним 26.03.2021 року клопотанні про закриття провадження в справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, задоволенню не підлягає.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП в справах про адміністративні правопорушення, підвідомчих суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня вчинення правопорушення, і при триваючому правопорушенні - не пізніше ніж через три місяці з дня його виявлення.

Враховуючи, що подія правопорушення відбулася 18 вересня 2020 року, то вказані в законі строки, на час постановлення суддею місцевого суду щодо ОСОБА_1 відповідного рішення, а саме - станом на 10 грудня 2020 року, ще не закінчились.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, і такий висновок відповідає фактичним обставинам події та підтверджується доказами, представленими в матеріалах справи.

При цьому суд, дотримавшись вимог ст.ст. 33, 34 КУпАП, наклав на ОСОБА_1 стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення, і відповідає меті виховання особи, що його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.