Провадження № 33/801/918/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Куцого Р. А., розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Куцого Ростислава Андрійовича на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, фізичної особи-підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2021 року серії ДПР18 № 525654, складеним у м. Вінниці, по просп. Юності, 16, у цю ніч 03 вересня 2021 року о 03.50 годині у м. Вінниці по просп. Юності, 16 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився на місці зупинки, що зафіксовано нагрудною бодікамерою АВ-00080, АВ-00067. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 454,00 гривні судового збору.

Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 01 листопада 2021 року, захисник ОСОБА_1 адвокат Куций Р. А. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи постанову суду ухваленою з порушенням вимог статті 280 КУпАП, адвокат просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Адвокат зазначає, що із долученого до справи в якості доказу відеозапису, з урахуванням якого якого винесена оскаржувана постанова, убачається пояснення ОСОБА_1 працівникам поліції, що він направлявся до лікаря, що, на його думку, засвідчує поважність відмови від невідкладного проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, скаржник вказує, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим части-ни восьмої цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій на вимогу поліцейського повинен пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, обєктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого спяніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан спяніння.

Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/ 27858, огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані спяніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного спяніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан спяніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоровя ( пункт шостий розділу І Інструкції ).

З матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення від 03 вересня 2021 року серії ДПР18 № 525654, складеного у м. Вінниці по просп. Юності. 16 о 04.10 годині, 03 вересня 2021 року о 03.50 годині у м. Вінниці по просп. Юності, 16 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився на місці зупин-ки, що зафіксовано нагрудною бодікамерою АВ-00080, НОМЕР_2 , чим допустив порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

До протоколу про адміністративне правопорушення доданий рапорт поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, з якого слідує, що під час несення служби автопатрулем виявлений транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак НОМЕР_1 , який порушив правила дорожнього руху. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я або на місці зупинки, однак, від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки під час безперервної відеофіксації. Особа водія встановлена згідно посвідчення водія, але таке посвідчення вилучене не було, оскільки водій відмовився його передавати працівникам поліції. Водія ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом шляхом передачі автомобіля тверезому водію.

Також до матеріалів справи доданий відеозапис із фіксуванням хронології події 03 вересня 2021 року, зокрема, категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріала-ми справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними належними доказами, які узгоджуються між собою та є підтвердженням наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За викладених фактичних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 01 листопада 2021 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивними, справедливими.

Апеляційний суд не погоджується з доводами скарги на постанову суду першої інстанції щодо недотримання працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, які не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Так з відеозапису, долученого до справи, убачаються неодноразові пропозиції працівників поліції правопорушнику пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з аргументуванням, роз`ясненням наслідків такої відмови. Проте, незважаючи на це, ОСОБА_1 у будь-який можливий спосіб ухилявся від проходження такого огляду. Суд також критично оцінює викладені у скарзі доводи адвоката щодо поважності причини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, а саме за станом його здоров`я, оскільки чинним законодавством не встановлені будь-які виключення для невиконання вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння, у якого є підстави вважати, що водій перебуває у такому стані згідно з визначеними ознаками. Крім того, належить зауважити, що посилання на хворобливий стан не можуть бути враховані судом, оскільки відповідно до вимог Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Крім зазначеного, встановлено, що ОСОБА_1 у цей же день 03 вересня 2021 року звертався до лікаря у ТОВ «Оксфорд Медікал», де йому за станом здоров`я був виданий консультативний висновок, доданий до матеріалів справи. Проте, наразі, необхідно зауважити, що у консультативному висновку не зазначений час звернення ОСОБА_1 . Оскільки водій був зупинений працівниками поліції о 03.50 годині вночі 03 вересня 2021 року, то убачається реально можливим проходження ним огляду на стан сп`яніння до того, як він звернувся у робочий час за медичною допомогою.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, обгрунтованих підстав для визнання оскаржуваної постанови суду першої інстанції незаконною не існує.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи в цілому не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд вважає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення. Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції здійснений ґрунтовно, об`єктивно, справедливо, неупереджено, у послідовний спосіб, із застосуванням виключно правового підґрунтя процедури, визначеної КУпАП.

Відтак, на підставі вищевикладеного, апеляційний суд визнає відсутніми законні підстави для скасування правильної постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП.

Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Куцого Ростислава Андрійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко