Справа № 449/1117/20 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 33/811/99/21 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі ОСОБА_1 , її захисника-адвоката Іванова О.О., ОСОБА_2 , та його захисника Поліщука М.Т. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року,

встановив:

цією постановою, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно постанови, ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2016 року народження. Протягом серпня-вересня не приходила до дочки за місцем її проживання, не займалась її вихованням.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить, скасувати таку та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд встановив та звернув увагу, що малолітня дитина майже рік часу проживає з своїм батьком та його батьками, однак ОСОБА_1 чомусь лише в червні місяці 2020 року звернулась до органу опіки та піклування, з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною та виявила «цікавість» до дитини з залученням поліції лише в липні 2020 року.

Також суду додається відеоролик. на якому чітко прослуховується позиція ОСОБА_1 яка виражається у її небажанні та черговій відмові відвідати доньку ОСОБА_4 .

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП підтверджується, наявними у матеріалах справи допустимими доказами.

Крім цього, звертає увагу, що згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.?

Диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Тому вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, і така підлягає відповідальності згідно санкції даної статті.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його захисника адвоката Поліщука М.Т., які підтримали апеляційну скаргу, позицію ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Іванова О.О. на заперечення апеляційної скарги, розглянувши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2016 року народження. Протягом серпня-вересня не приходила до дочки за місцем її проживання, не займалась її вихованням.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне правопорушення АПР18 №711915 від 01.10.2020 року та постанови суду відносно ОСОБА_1 , не знайшло свого підтвердження твердження про те, в чому проявилася об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, зокрема про те, чи взагалі ОСОБА_1 ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 (які саме дії вчинила чи не вчинила ОСОБА_1 спрямовані на ухилення від виконання батьківських обов`язків), чи була заподіяна шкода інтересам малолітньої доньки, (потерпілими від вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП є неповнолітні особи по відношенню яких здійснюється ухилення від виконання батьківських обов`язків), як цього вимагає диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП.

У зібраних процесуальних документах лише формально вказано про те, що ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Як вірно встановлено судом першої інстанції, та підтверджено у суді апеляційної інстанції, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приблизно з червня місяця 2020 року існує спір про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , і з боку ОСОБА_2 , з яким проживає ОСОБА_3 чиняться перешкоди ОСОБА_1 у вільному побаченні з дитиною, тому у поведінці ОСОБА_1 не вбачається ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Таким чином, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення та закрив провадження у справі.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Постанову судді Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.