ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/6865/20 Головуючий в 1 інст. Галущенко Ю.А.
Провадження №33/807/62/21 Доповідач в 2 інст. Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката Стратія О.І. на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який згідно з протоколом, тимчасово не працює, проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 420,40 грн.

Згідно з постановою суду, 01 листопада 2020 року о 22-02 годині водій ОСОБА_1 по вул.Батайська біля буд.66 в м.Запоріжжя керував транспортним засобом Mercedes Benz, д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився в приступності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Стратій О.І. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, постанову суду скасувати, справу направити на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 не погоджується з прийнятою постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, прийнятою у відсутності правопорушника, що може свідчити про упереджене ставлення суду та формальний підхід до розгляду справи, без з`ясування (своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного) обставин справи.

Захисник зазначає, що суддею в достатній мірі викладені посилання на норми закону, але оцінка наявним доказам не надана. Щодо самого протоколу, то суддею лише перелічені вимоги ст.256 КУпАП, також перелічені додані до протоколу матеріали та взагалі не надана оцінка доданим до протоколу відеозаписам.

Згідно з відеозаписом - (файл о 22:04:57) - місце зупинки, кимось із співробітників поліції (чути лише голос, особу не видно) називається як «Батайська,98», а в протоколі зазначено «Батайська, 66», тобто мають місце розбіжності, які не усунуті під час судового розгляду шляхом допиту правопорушника, свідків, поліцейських.

На доданих до протоколу відеозаписах взагалі не видно свідків, лише співробітники поліції, правопорушник та особа, яка назвала себе власником автомобіля, яким керував ОСОБА_2 . Таким чином, можна припустити, що свідків взагалі не було, права їм не роз`яснювались.

Також апелянт зазначає, що згідно з протоколом серії ДПР 18 №146904, особу правопорушника встановлено на підставі посвідчення водія НОМЕР_2 від 12 березня 1993 року, при цьому, на доданих відеозаписах зафіксовано, що ОСОБА_1 не надавав працівникам поліції своє посвідчення водія, незважаючи на їхню вимогу назватися та надати документи. Це свідчить про те, що особу правопорушника співробітники поліції взагалі не встановлювали, що суперечить п.9 «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», де зазначено «у графі «назва документа, серія, №, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу (серія, номер паспорту, дата видачі і назва органу, що його видав, або серія, номер іншого документа, що посвідчує особу, яка вчинила правопорушення (службове чи пенсійне посвідчення, студентський квиток тощо), дата видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації, що його видав (ла)). З відеозапису (файл ) вбачається, що співробітник поліції звертається до ОСОБА_1 на ім`я та по батькові, тобто, не зрозуміло, яким чином було встановлено особу (автомобіль, в якому знаходився ОСОБА_1 , зареєстрований на іншу особу).

Факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено в протоколі ДПР 18 № 146904 та в постанові судді, взагалі не встановлений, у тому числі й доданими відеозаписами. Ознаки сп`яніння викладені як загальні. Незрозуміло, яким чином співробітники поліції відчули різкий запах алкоголю з порожнини рота, якщо ніхто з них не підходив до ОСОБА_1 впритул.

З відеозапису, доданого до протоколу, не вбачається, що правопорушнику були роз`яснені його права на місці зупинки, до того як був складений протокол, співробітник поліції назвався, коли вже оголошувався протокол.

Відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» №1413/27858, пункт 5: Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

В порушення цих вимог, поліцейський не інформував ОСОБА_1 про порядок застосування технічного засобу та якого саме.

З доданого відеозапису не вбачається, що поліцейським було виконано ці вимоги.

В матеріалах справи відсутні відомості, що поліцейський проводив огляд водія на стан сп`яніння та складав відповідний акт з долученням його до протоколу про адміністративне правопорушення, що не відповідає вимогам ч.5 «Порядку направлення водіїв...». Не встановлено, чи мав поліцейський взагалі для використання спеціальний технічний засіб і який саме.

Сторона захисту вважає, що судом порушено право ОСОБА_1 на справедливий судовий розгляд його справи, він був позбавлений можливості надати пояснення особисто, подати докази, допитати свідків, яких суд взагалі не викликав.

Заявлене захисником ОСОБА_1 адвокатом Стратієм О.І. клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 у розгляді справи участі не брав, згідно з матеріалами справи, копія постанови суду ОСОБА_1 не направлялась та була отримана захисником - адвокатом Стратієм О.І. в суді 18 грудня 2020 року, вже 21 грудня 2020 року останнім подано апеляційну скаргу, тобто зловживання своїми процесуальними правами з боку сторони захисту не вбачається.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Стратій О.І. не з`явились, повідомлялися належним чином про день та час судового засідання (телефонограмами повідомлявся захисник, який взяв на себе зобов`язання повідомити ОСОБА_1 ; останній повідомлявся шляхом направлення судових повісток на його адресу, вказану у протоколі та в апеляційній скарзі; шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик до суду), проте вищевказані особи до зали суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника, що не суперечить вимогам ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов правильного висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена даними, що містяться: у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №146904 від 01 листопада 2020 року, згідно з яким, ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом Mercedes Benz, д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). На пропозицію поліцейських від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням спеціального засобу «Alkotest Drager 6820» та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків; зі змістом протоколу ознайомлений, від пояснень та підпису у зазначеному протоколі та отриманні його копії відмовився, будь-яких зауважень чи клопотань не заявляв; актом огляду; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01 листопада 2020 року в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 01 листопада 2020 року, якими підтверджується, що поліцейським ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager» та в медичному закладі, проте останній ухилявся від проходження такого огляду; DVD-диском з відеозаписом.

Вказані докази узгоджуються з відомостями з рапорту працівника поліції Полещука Д.І., в якому зафіксовано, що 01 листопада 2020 року під час несення служби разом із лейтенантом поліції ОСОБА_5 в м.Запоріжжя, вул.Батайська біля буд.66, о 22-02 годині ними було зупинено автомобіль Mercedes Benz, д.н. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). В присутності двох свідків громадянину ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки допомогою газоаналізатору «Alkotest Drager», а також в медичному закладі, на що останній відмовився. На ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол ДПР18 №146904 за ч.1 ст.130 КУпАП, а також його було ознайомлено зі змістом адміністративного протоколу, з правами та обов`язками, передбаченими ст.63 КУ та ст.268 КУпАП, повідомлено про час та місце розгляду справи. Передати посвідчення водія до адміністративного протоколу ОСОБА_1 відмовився, а також відмовився від підпису та дачі пояснень в адміністративному протоколі, копію протоколу не отримав.

Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.

Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , не завадило суду повно і всебічно з`ясувати всі її обставини та не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

У протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП вказано коли і яким судом буде розглядатися справа.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався в своїй постанові на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Проте, сам ОСОБА_1 долею своєї справи не цікавився.

При апеляційному розгляді ОСОБА_1 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, в тому числі і право на захист, проте, висновки суду, викладені в постанові, стороною захисту не спростовані.

Твердження апелянта про те, що суд не з`ясував та не перевірив правильність оформлення матеріалів справи, в тому числі, і протоколу про адміністративне правопорушення, та взагалі не надав оцінку доданим до протоколу відеозаписам, є безпідставними та суперечать змісту оскаржуваної постанови.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та додані до цього протоколу матеріали містять всі необхідні для розгляду справи відомості та суттєвих недоліків не мають, тому суд обґрунтовано визнав ці докази належними, допустимими та достатніми.

Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами.

Те, що на відеозапису зафіксовано, як співробітник поліції називає адресу вул.Батайська,98, а в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом по вул.Батайська, 66, не свідчить про те, що у протоколі неправильно зазначено місце вчинення правопрушення та жодним чином не вказує на безпідставність складання протоколу.

В свою чергу вказана у протоколі адреса місця вчинення правопорушення зазначена і в рапорті поліцейського.

Доводи адвоката Стратія О.І. про те, що на доданих до протоколу відеозаписах взагалі не видно свідків, з чого можна припустити, що свідків взагалі не було, права їм не роз`яснювались, є необґрунтованими.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у присутності свідків.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків, ставити під сумнів достовірність яких підстав не вбачається, з огляду і на те, що ці пояснення узгоджуються з відеозаписом, долученим до протоколу, а також з іншими доказами.

Клопотань про дослідження додаткових доказів, в т.ч. про допит свідків, при апеляційному розгляді сторона захисту не заявляла.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що особу правопорушника співробітники поліції не встановлювали, є непереконливими, оскільки у протоколі зазначено, що особу ОСОБА_1 встановлено за посвідченням водія та вказано номер цього посвідчення і дату його видачі.

Те, що ОСОБА_1 вказане посвідчення не віддав працівникам поліції, не свідчить про те, що його особу не встановлено належним чином.

Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 підтверджується сукупністю досліджених доказів, в т.ч. відомостями з протоколу, які узгоджуються з рапортом поліцейського, показаннями свідків, з відеозаписом.

Так, з вищевказаного відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили транспортний засіб Mercedes Benz, д.н. НОМЕР_1 , оскільки на ньому не працювала права фара, а після зупинки транспортного засобу у водія, яким виявився ОСОБА_1 , були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння.

Окрім ОСОБА_1 в автомобілі нікого не було. Відеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 пересідає з водійського сидіння на пасажирське.

Також, відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 мав ознаки сп`яніння - порушення мови, порушення координації рухів, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Ознаки сп`яніння, які були встановлені у ОСОБА_1 поліцейськими, зазначені не тільки в протоколі, а й у поясненнях свідків, доданому до протоколу Акті огляду, який ОСОБА_1 відмовився підписувати, та у направленні на огляд, які складені із дотриманням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Доводи сторони захисту про те, що поліцейські при оформлені протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи порушили вимоги законодавства та процесуальні права ОСОБА_1 , нічим не підтверджуються.

З матеріалів справи таких порушень не вбачається.

З будь-якими скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку ОСОБА_1 теж не звертався.

Твердження апелянта про те, що поліцейським порушено вимоги п.5 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» №1413/27858, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, в т.ч. показаннями свідків та відеозаписом, який був відтворений при апеляційному розгляді, з якого вбачається, що поліцейськими неодноразово було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального засобу «Alkotest Drager» та в медичному закладі, роз`яснено, що за відмову від проходження медичного огляду він буде нести відповідальність, проте останній відмовився від проходження такого огляду у присутності свідків.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 висловлював вимогу про надання йому сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, який мали намір використати при його огляді, та цю вимогу було проігноровано.

При дослідженні матеріалів справи, в т.ч. при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та прийшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника адвоката Стратія О.І., правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Стратію О.І. строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стратія О.І. залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Дадашева

Дата документу Справа № 336/6865/20