ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі судді Міняйла М.П., за участі секретарів Клімової Л.В., Цуркан І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Сабанова В.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, номер облікової картки платника податків невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 286497 від 11.12.2019 року, як зазначено в постанові, 11.12.2019 р. о 02:03 год в м. Миколаєві по пр. Миру, 25, водій ОСОБА_1 керував т/з Chevrolet Volt з явними ознаками алкогольного сп`яніння (млява мова, характерний запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, тим самим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник Сабанов В.М. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Із зазначеною постановою не погоджується та вважає її незаконною.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові в обґрунтування вини ОСОБА_1 посилається на протокол, який є недопустимим доказом оскільки копію протоколу йому не вручали.

Вказує, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не був зупинений поліцейськими під час керування транспортним засобом. На підтвердження факту керування не існує жодного доказу.

Вважає, що суд безпідставно послався направлення на огляд від 11.12.2019 року, яке є недопустимим доказом, на відеозапис через те, що він є не цілісним, а також на пояснення свідків.

Стверджує, що огляд на стан сп`яніння проведено з порушенням законодавства. Оскільки наявність ознак сп`яніння не підтверджена жодними належними і допустимими доказами.

Вважає, що оскільки направлення на огляд не складалося, то ОСОБА_1 не пропонувалося пройти огляд у медичному закладі, а це свідчить, що ОСОБА_1 не відмовлявся від такого огляду.

Вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, дослідив і належним чином оцінив докази.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 11.12.2019 року серії БД №286497, 11.12.2019 р. о 02:03 год. в м. Миколаєві по пр. Миру, 25, водій ОСОБА_1 керував т/з Chevrolet Volt з явними ознаками алкогольного сп`яніння (млява мова, характерний запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук). Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку водій відмовився, тим самим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, про що працівниками патрульної поліції в присутності двох свідків був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 286497 від 11.12.2019 року. (а.с.1)

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 296 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

ОСОБА_1 підписався в протоколі та вказав, що почервоніння лиця, млявої мови та не стійкої ходи у нього не було.

Також факт відмови ОСОБА_1 на пропозицію патрульного поліцейського пройти відповідно до встановленого законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння підтверджений письмовими поясненнями двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Так, в своїх поясненнях свідок ОСОБА_2 вказав, що 11.12.2019 року співробітники поліції запропонували йому бути свідком при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який керував автомобілем Chevrolet Volt з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, млява мова, нестійка хода) на місці водію було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер, на що він відмовився, після чого водію було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі в установленому законом порядку, на що він також відмовився. (а.с.3).

В поясненнях свідка ОСОБА_3 підтверджені ті ж самі обставини, що і в поясненнях свідка ОСОБА_4 (а.с. 4).

Враховуючи сукупність доказів, а саме протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, направлення огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де зазначено, що ОСОБА_1 відмовився проходити такий огляд, апеляційний суд ставиться критично до твердження водія ОСОБА_1 про те, що протокол відносно нього складено незаконно без відповідного оформлення, що йому не пропонувалося пройти огляд у медичному закладі, а це свідчить, що він не відмовлявся від такого огляду.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність не лише за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Це означає, що вчинення особою хоча би одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням безпеки дорожнього руху та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

По даній справі дії водія ОСОБА_1 , які полягали в відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху та містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не був зупинений поліцейськими під час керування транспортним засобом та на підтвердження факту керування не існує жодного доказу спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Крім того, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чітко вбачається на вищевказаному відео з нагрудної камери поліцейського.

Також із зазначеного відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 ніякої активності на погодження пройти медичний огляд в установленому законом порядку не проявляв. Спочатку він казав, що поки що не знає що буде робити, але згодом на чергове запитання патрульного чи відмовляється він від проходження огляду ОСОБА_1 кивнув головою та відповів «так», що означало його згоду, тобто відмову від такого проходження.

Зазначене апелянтом те, що огляд на стан сп`яніння проведено з порушенням законодавства, оскільки наявність ознак сп`яніння не підтверджена жодними належними і допустимими доказами, також спростовується з відеозапису нагрудної камери поліцейського, з якого вказаних апелянтом дій поліцейських не вбачається.

Крім того, зазначене апелянтом твердження, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові в обґрунтування вини ОСОБА_1 посилається на протокол, який є недопустимим доказом оскільки копію протоколу йому не вручали в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшло та спростовується підписом ОСОБА_1 в даному протоколі.

За такого апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 під час його зупинки працівниками поліції були направлені на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку.

З приводу твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і не був зупинений поліцейськими під час керування транспортним засобом, то дане твердження не недоцільним та не підтверджується ні якими фактичними даними, а лише спростовується поясненнями свідків, які стверджують про саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Стягнення за адміністративні правопорушення накладено з урахуванням загальних правил, визначених в ст. 33 та ст. 36 КУпАП. При цьому суд першої інстанції врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, та обгрунтовано призначив адміністративне стягнення з метою виховання ОСОБА_1 в дусі додержання законів України та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду, як того просить апелянт, відсутні.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 неможна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином письмовим повідомленням та за номером телефону. Захисник Сабанов В.М. надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим апеляційна скарга була розглянута за їх відсутністю.

Керуючись ст. 294 КУпАП суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Сабанова В.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2020 року відносно ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Міняйло М.П