Номер провадження: 33/813/714/21
Номер справи місцевого суду: 521/4044/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання - Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія № НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2021 року притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2021 року та ухвалити нову, якою справу про адміністративне правопорушення відносно нього про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 06.07.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, однак 05.07.2021 року надіслав на електрону пошту апеляційного суду заяву, у якій просив відкласти судове засідання, призначене на 06.07.2021 року на іншу дату, у зв`язку із смертю та похованням його бабусі.

Проте вказана заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає , з огляду на наступне.

Так, статтею 268 КУпАП передбачено, що права про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до частини 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин та з огляду на положення ч.1ст.268 КУпАП та ч.6 ст.294 КУпАП, враховуючи неодноразове відкладення розгляду справи, не надання належних доказів про неможливість прибути в судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 076837 від 09.03.2021 року, відповідно до якого 09 березня 2021 року ОСОБА_1 у м.Одесі, по вул. Гастело, керував транспортним засобом Renault Trafic, д.н.з НОМЕР_2 із явними ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився у присутності свідків (а.с. 1);

- письмовими поясненнями свідків (а.с. 3,4);

- відеофіксацією порушення (а.с.5).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2021 року та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що суд необґрунтовано та безпідставно відхилив його заяву про відкладення розгляду справи та надання йому можливості та часу реалізувати право на правову допомогу, шляхом укладення відповідного договору з надання правової допомоги, що є порушенням ч.1 ст. 268 КУпАП, ст. 59 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте вищевказані доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються наступним.

Так, згідно із ч.1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається з матеріалів справи та як сам зазначає апелянт ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, він неодноразово надсилав на офіційну адресу місцевого суду різні процесуальні документи, зокрема щодо: ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 8-9), надання права на захист (а.с. 11-12), про повернення матеріалів для належного оформлення (а.с. 13-21).

З вищенаведених документів вбачається, що усі вказані документи були надіслані до суду електронною поштою та відправником значиться - Юридична компанія Human Rights .

Більш того, слід звернути увагу, що апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду від імені ОСОБА_1 подано адвокатом ОСОБА_2 в системі «Електронний суд», а в підтвердження повноважень адвоката додано до апеляційної скарги окрім іншого і Договір про надання юридичних послуг (Юридична компанія Human Rights (а.с. 28-47).

Таким чином, жодних порушень права на захист судом допущено не було.

До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, однак апелянт не скористався правом та не з`явився в судове засідання апеляційної інстанції.

Посилання апелянта ОСОБА_1 про те, що він не керував в стані алкогольного сп`яніння 09.03.2021 року, а тільки змінював пошкоджене колесо на транспортному засобі «Renault Trafic», при цьому, що транспортним засобом керувала інша особа, а саме ОСОБА_3 є безпідставними та спростовується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема відеозаписом події, що відбулася 09.03.2021 року.

Так, з відеозапису події, яка відбулася 09.03.2021 року вбачається, що дійсно ОСОБА_1 на тротуарі замінював пошкоджене колесо на транспортному засобі «Renault Trafic», коли до нього підійшли працівники поліції та попросили пред`явити посвідчення водія та документи на вказаний транспортній засіб. При цьому працівники поліції запропонували пройти огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, а саме Драгеру, на що ОСОБА_1 відповів категоричною відмовою у присутності двох свідків, посилаючись на те, що він щойно випив пляшку пива (09.03.2021 року о 21 год.10 хв.).

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності не за те, що перебував у стані алкогольного сп`яніння за кермом, а за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачено три склади об`єктивної сторони даного правопорушення, які полягають у:

- керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;

- відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дії ОСОБА_1 які виразились у відмові (ухиленні) від проходження огляду на стан сп`яніння, самі по собі утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, незалежно від того перебував він у стані алкогольного сп`яніння чи ні.

Факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується також письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наявними в матеріалах справи (а.с. 3,4).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Під час слухання справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав клопотання про виклик і допит вищевказаних свідків у судовому засіданні апеляційної інстанції (а.с. 71-71).

Однак вказане клопотання задоволенню апеляційним судом не підлягає, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не звертався до місцевого суду із клопотанням про допит вказаних свідків в судовому засіданні суду першої інстанції, а тому зважаючи на один з основоположних принципів судочинства - диспозитивність, у суду відсутні підстави для виклику вказаних свідків у суді апеляційної інстанції. Більш того, для підтримання обгрунтування зазначеного клопотання ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився.

Пояснення ОСОБА_1 щодо того, що транспортним засобом керувала інша особа, а саме ОСОБА_3 є також безпідставними, оскільки як вбачається з відеозапису подій, на питання працівника поліції, хто був за кермом транспортного засобу «Renault Trafic», ОСОБА_3 чітко сказав, що зазначеним транспортним засобом він не керував (09.03.2021 року о 22 год. 58 хв.).

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи не містяться відомості про те, чи притягувався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення є необґрунтованими та спростовуються наявною у матеріалах справи довідкою інспектору ВАП УПП в Одеській області С.Вовк, з якої вбачається, що останній протягом року за ч.1 ст. 130 не притягувався (а.с. 2).

Твердження апелянта щодо відсутності в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану сп`яніння є безпідставними, з огляду на те, що відсутність його в матеріалах адміністративної справи, які були направлені з Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, не спростовує той факт, що водію ОСОБА_1 було запропоновано працівниками поліції направитися на огляд в медичний заклад, з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння та факт відмови останнього в присутності двох свідків від проходження на вимогу поліцейського такого огляду, що підтверджується письмовими поясненнями свідків та відеозаписом події, яка відбулася 09.03.2021 року.

Необґрунтованими і безпідставними є також посилання апелянта про те, що в матеріалах справи не міститься повний фрагмент відеозапису з нагрудних камер працівників поліції щодо події, яка сталася.

Так, відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за N 28/32999 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення.

Апеляційним судом, після ретельного перегляду відеозапису з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції встановлено, що відеозапис є безперервним, а тому його можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Слід зазначити, що з оглянутого апеляційним судом відеозапису подій, що сталися 09.03.2021 року вбачається, що на ОСОБА_1 в цей день і час також був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не навів будь-яких обґрунтованих доводів на підтвердження того, що працівники патрульної поліції під час складання адміністративних матеріалів відносно нього діяли неправомірно та порушили вимоги Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд визнає вказані докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 09.03.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія № НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра