Справа № 344/4216/21
Провадження № 33/4808/406/21
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Яковишин В.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Яковишин В.В. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , підприємця, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 13 березня 2021 року о 20 год. 50 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Івасюка, 82, керував транспортним засобом «Шевроле Вольт», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду захисник ОСОБА_1 адвоката Яковишин В.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи та підлягає скасуванню через порушення норм матеріального і процесуального права.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Яковишин В.В. звертає увагу на те, що суд прийшов до безпідставного висновку про те, що після проведеного огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 погодився із результатом проведеного огляду.

Вказує на те, що з акту огляду чітко вбачається, що його заповнював інспектор, як і графу акту «з результатом згоден», вписавши своєю рукою прізвище ОСОБА_1 , про що свідчить ідентичний почерк. Апелянт вказує на те, що підпису правопорушника у відповідній графі акту немає. Вважає, що інспектор поліції, самовільно заповнивши дану графу акту, фактично позбавив ОСОБА_1 права не погодитись з результатом огляду та реалізувати свої права як особи, що притягається до відповідальності.

Вважає, що суд безпідставно вказав, що ОСОБА_1 погодився з результатами акту, та не врахував тієї обставини, що останньому навіть не надали можливості скористатися своїми правами.

Крім того, вважає, що суд позбавив ОСОБА_1 права на отримання правової допомоги в порушення вимог процесуального права.

Так, суд прийшов до безпідставного висновку, що ОСОБА_1 зловживає правом на відкладення розгляду справи з метою затягування строків розгляду справи для уникнення відповідальності, що не відповідає дійсності.

Апелянт вказує на те, що 24.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до нього за правовою допомогою, внаслідок чого було укладено договір про надання правової допомоги. В той же день ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу для ознайомлення з матеріалами справи, на що суд відмовив в задоволенні клопотання.

Ухвалене рішення суду вважає незаконним та з порушенням Конституції України, яке позбавило ОСОБА_1 реалізації його прав та надання пояснень.

Окрім того, апелянт зазначає, що при ухваленні судом рішення, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності і автомобіль є необхідністю для утримання сім`ї.

Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив і не просив відкласти розгляд справи, незважаючи на те, що суд приймав заходи щодо забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційної інстанції.

В той же час, захисник адвокат Яковишин В.В. просила розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останній знає про розгляд провадження в суді апеляційної інстанції та повністю довіряє їй представництво своїх інтересів в суді.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що участь ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Яковишин В.В. повністю підтримала вимоги апеляційної скарги та просила закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Яковишин В.В., апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Так, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 адвокат Яковишин В.В. посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі правопорушника, чим порушив його право на захист, безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про відкладення розгляду справи з метою надання можливості ознайомлення з матеріалами справи, чим було порушено права ОСОБА_1 .

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд також виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вказав на те, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить його власноручний підпис у розписці, що міститься в матеріалах справи. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

Судом зазначено, що захисник адвокат Яковишин В.В. в судовому засіданні заявила клопотання про відкладення судового розгляду для ознайомлення з матеріалами справи, яке суд вважає задоволенню не підлягає, виходячи із наступного, а саме: під час складання протоколу про адміністративне правопорушення 13.03.2021 року ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді. Судове засідання 26.04.2021 року судом було відкладено за клопотанням ОСОБА_1 для ознайомлення з матеріалами справи та залучення захисника, хоча згідно матеріалів справи до цього часу заяви про ознайомлення він не подавав та таким правом не скористався. Договір про надання правової допомоги ним укладено тільки 24.05.2021 року, тобто через місяць із моменту відкладення розгляду справи. Таким чином, суд вважав вищенаведені дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та захисника, зловживанням правом на відкладення розгляду справи та затягуванням строків розгляду справи, з метою уникнення відповідальності.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 з часу складання протоколу було відомо, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді, його поведінку щодо неявки в судове засідання та зловживання правом на відкладення розгляду справи, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що така поведінка особи вважається зловживанням учасником справи своїми матеріальними та процесуальними правами для затягування процедури розгляду, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що справа щодо ОСОБА_1 за звинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП була направлена до розгляду до Івано-Франківського міського суду 22.03.2021 року, розгляд якої було призначено на 26.04.2021 року.

Про розгляд справи ОСОБА_1 було завчасно та належним чином повідомлено, про що свідчить його власноручний підпис у розписці (а.с.11).

До матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Яковишин В.В. від 24.05.2021 року (а.с.12-14), ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 № 03/21 від 24.05.2021 року (а.с.15).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 завчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про що свідчить його власноручний підпис у розписці (а.с. 11) і клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи призначеного на 24.05.2021 року до суду ним не подавалось.

В день розгляду справи ОСОБА_1 уклав угоду із захисником ОСОБА_2 про надання йому правової допомоги, однак останній в судове засідання 24.05.2021 року не з`явився без поважних на те причин та не повідомив суд про причини свої неявки.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без його участі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 з моменту складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП від 13.03.2021 року та протягом тривалого строку перебування справи на розгляді у суді першої інстанції свідчить про те, що він не приймав належних заходів щодо забезпечення участі у судовому засіданні та обстоювання своїх прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими законом, в суді.

Крім того, апеляційний суд, враховуючи характер висунутого обвинувачення, складність матеріалів та їх незначний обсяг, невелику кількість долучених до матеріалів справи доказів, вважає, що ознайомлення з матеріалами справи не потребувало тривалого часу і суд першої інстанції повинен був забезпечити таку можливість захиснику, який долучився до участі у розгляді справи, без порушення вимог щодо розгляду справи у розумні строки.

В той же час апеляційний суд враховує, що під час судового розгляду судом першої інстанції у повному обсязі були досліджені матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, наявні по справі письмові докази та відеозаписи з відео реєстратора поліцейського.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_1 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах захисник адвокат Яковишин В.В. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №122225 від 13.03.2021 року, у якому зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; тестом приладу Drаger №318 від 13.03.2021 року з результатом 1,74 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом перебував в стані алкогольного сп`яніння та погодився із результатом проведеного огляду; переглянутими в судовому засіданні відеозаписами із нагрудних камер працівників поліції, що оформляли матеріали про адміністративне правопорушення, на яких також зафіксовано проходження огляду на стан сп`яніння, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Вищевказані докази були повторно у повному обсязі досліджені в суді апеляційної інстанції разом із відеозаписами із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Яковишин В.В., апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №122225 від 13.03.2021 року водій ОСОБА_1 13 березня 2021 року о 20 год. 50 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Івасюка, 82, керував транспортним засобом «Шевроле Вольт», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором взводу 2 роти 1 БУПП в Івано-Франківській області капралом поліції Петришин І.Я., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою, свідками та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у суді м. Івано-Франківська, про що свідчить його власноручний підпис.

В протоколі зазначені свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і місце їх проживання, а правильність вказаних даних підтверджується відповідними власноручними підписами кожного із свідків.

Зазначено, що до протоколу додається матеріали справи та пояснення свідків, акт огляду, пояснення водія, відео з нагрудного реєстратора ДМ 4995, ZM 0400.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 з відміткою про те, що він надав пояснення на окремому аркуші, у якого не було вилучено посвідчення водія та не видавав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП, а висунуте обвинувачення носить конкретний характер та достатньо для повного розуміння суті висунутого обвинувачення та підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки та також був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), роз`яснено зміст протоколів, зачитано зміст протоколів за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, а також роз`яснено можливість оскарження дій працівників поліції у випадку із їх незгодою.

Зі змісту доводів захисника адвоката Яковишин В.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції вбачається, що вона вважає, що в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, стверджує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, оскільки суд прийшов до безпідставного висновку про те, що водій ОСОБА_1 погодився із результатом проведеного огляду.

Вказують на те, що з акту огляду чітко вбачається, що його заповнював інспектор, як і графу акту «з результатом згоден», вписавши своєю рукою прізвище ОСОБА_1 , про що свідчить ідентичний почерк працівника поліції, а підпису правопорушника у відповідній графі акту немає.

Апеляційний суд вважає, що доводи захисника адвоката Яковишин В.В. щодо незаконності судового рішення суду першої інстанції, недоведеності обвинувачення та відсутності складу правопорушення є безпідставними та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Так, в матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3), у відповідності до якого було проведено огляд водія ОСОБА_1 у результаті із виявленими у нього ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Результат огляду на стан сп`яніння був позитивний 1.74 % проміле.

З даним результатом огляду ОСОБА_1 був ознайомлений та погоджувався із його результатом, про що свідчить його власноручний підпис в акті огляду, що свідчить про безпідставність доводів в апеляційній скарзі адвоката Яковишин В.В. стосовно відсутності в акті огляду підпису правопорушника ОСОБА_1 . Огляд було проведено у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому зазначено дані свідків із їх підписами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту доводів захисника Яковишин В.В. вбачається, що підпис ОСОБА_1 відсутній в копії Акту огляду, який було вручено правопорушнику та який відсутній в матеріалах справи.

Як вбачається з роздруківки приладу Drager ARLM-0317 (а.с.2) тест №318 в результаті огляду Ufyxfrf N/D/ поліцейським за допомогою технічного засобу 13.03.2021 року о 21 год. 17 хв. було встановлено, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки результат тесту показав 1/74 %. Вказаний результат складений із заповненням всіх необхідних реквізитів, не містить довільних висловлювань або помилок, підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень. (а.с. 2).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_1 від 13.03.2021 року (а.с.5), в яких останній власноручно написав пояснення, що рухався по вул. Івасюка, в автомобілі вистрелило ліве колесо, не врахував дорожню обстановку, та зіткнувся із автомобілем марки Субару. Автомобіль отримали механічні ушкодження.

Додано заяву ОСОБА_1 про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою смс повідомлення (а.с.4).

В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з яких вбачається, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат огляду показав 1.74 % проміле, про що свідки засвідчили власноручними підписами у протоколі про адміністративне правопорушення та у даних письмових поясненнях (а.с.6).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання вищевказаних свідків, оскільки в порушення принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні .

Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З вищевказаних відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, про що останній не заперечував, визнавав, що вчинив ДТП та пройшов огляд на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер в присутності двох свідків.

Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції вбачається, що водій ОСОБА_1 особисто назвав свої анкетні дані, погодився на вчинення ним ДТП, погодився пройти огляд на визначення стані сп`яніння за допомогою приладу Драгер.

Зі змісту відеозапису вбачається, що працівником поліції були роз`яснені ОСОБА_1 правила проведення огляду на визначення стану сп`яніння, роз`яснено допустиму норму вмісту алкоголю в крові.

Разом з тим, зі змісту відеозапису вбачається, що працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про наявність у останнього ознак алкогольного сп`яніння, та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в присутності двох свідків на місці вчинення ним ДТП.

З вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів за допомогою приладу Драгер та повністю погодився з отриманим позитивним результатом 1.74 % проміле в присутності свідків.

На відеозапису чітко зафіксовано, що працівниками поліції були роз`яснені права ОСОБА_1 та після проведеного огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, результат якого становив 1.74 % проміле, останньому було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у ОСОБА_1 працівником поліції неодноразово було з`ясовано чи згідний він із результатом огляду на визначення стану сп`яніння, на що останній погоджувався.

Таким чином, на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції містяться відомості того, що після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер, ОСОБА_1 був ознайомлений із результатом проходження огляду 1.74 % проміле та йому було повідомлено про те, що вказаний результат значно перевищує допустиму норму. Неодноразово роз`яснювалось право не погодитись з результатом огляду на стан сп`яніння який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного приладу та пройти відповідний огляд у медичному закладі.

З змісту відеозапису вбачається, що жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено, натомість на відеозаписі зафіксовано про повідомлення ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта стосовно того, що працівниками поліції було позбавлено ОСОБА_1 права не погодитись з результатом огляду та реалізувати його права як особи, що притягається до відповідальності, у відповідності до чого дії працівників поліції слід вважати незаконними.

Так, з відеозаписів вбачається, що працівник поліції неодноразово запитував та встановлював у ОСОБА_1 його згоду на проведення огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер на місці ДТП та в присутності свідків, про його згоду із результатом проведеного огляду 1.74 % проміле та його бажання проїхати до медичного закладу для проведення відповідного огляду, на що останній категорично відмовився.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 6 Інструкції, де також наголошено, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.

Наявність відповідного акту огляду на стан алкогольного сп`яніння дозволяє суду прийти до висновку про те, що ОСОБА_1 після проходження огляду за допомогою технічного засобу повністю погодився з встановленими результатами і не наполягав на проведенні огляду в закладах охорони здоров`я.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідало вимогам ст. 266 КУпАП, приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 .

Так, ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушенням і тягне за собою адміністративну відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання судом було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та накладено стягнення в мінімальних межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Яковишин В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 травня 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв