Справа №: 343/528/21
Провадження №: 3/0343/198/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Монташевич С.М.,

з участю: секретаря судового засідання - Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов від відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 11.02.2020 з терміном дії до ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, до адміністративної відповідальності не притягувався,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

24 березня 2021 року у Долинський районний суд Івано-Франківської області поступили матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500153 від 20.03.2021, ОСОБА_1 20 березня 2021 року о 00.25 год. в с. Рахиня, вул. Шевченка керував автомобілем CITROEN C4, н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення поштових повідомлень на адресу, вказану ним у протоколі, та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, що підтверджено документально, в тому числі, розписками про отримання поштових відправлень ним особисто (а.с. 15, 17, 18, 19, 21, 22, 32-33).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, а також зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, та максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Зокрема, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (пункт 69).

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді й утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені Законом для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи за суттю у його відсутність.

Суд, враховуючи, що протокол відносно ОСОБА_1 складено 20.03.2021 у його присутності, тобто з даного моменту він знав про наявність справи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, неодноразово не з`являвся в судові засідання, при розгляді справ за ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, тому вважає за необхідне справу розглянути у відсутності останнього.

ІІ. Досліджені в судовому засіданні письмові докази та відеозаписи:

на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення в судове засідання надано такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500153 від 20.03.2021, в якому викладена суть адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Надавати будь-які пояснення та підписувати протокол останній відмовився (а.с. 1);

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова слів, почервоніння обличчя за допомогою Драгер 6820. Від огляду на стан сп`яніння водій відмовився, свідками чого були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 2);

- письмові пояснення від 20.03.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вказали, що їх було запрошено співробітниками СРПП Долинського ВП в якості свідків при складанні адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . В їхній присутності вказаний водій відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Alcotest Drager 6820 та відмовився проїхати в медичний заклад Долинську ЦРЛ, що засвідчили своїми підписами (а.с. 3,4).

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також поліцейський СРПП відділення поліції №1 (м. Долина) ОСОБА_4 неодноразово викликалися в судове засідання для дачі показів з приводу зазначених у поясненнях обставин та інших обставин вчинення та фіксування правопорушення, однак на виклики суду не з`явилися, хоча судом вживалися заходи для їх виклику шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною свідками у письмових поясненнях, та інспектору за місцем знаходження органу, де він працює, на підтвердження чого в матеріалах наявні повістки про виклик до суду, списки згрупованих відправлень листів рекомендованих, дані офіційного сайту Укрпошти, розписки про вручення поштових відправлень та список згрупованих відправлень кур`єрською поштою (а.с. 24,31, 32);

- направлення, складене о 00.33 год 20.03.2021 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Долинську ЦРЛ, складеним у зв`язку з виявленими поліцейським ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова слів. Відповідно до направлення від огляду ОСОБА_1 відмовився, огляд у лікарні не проводився (а.с. 5). Досліджуючи даний доказ, суд звертає увагу на те, що такий лікувальний заклад, як Долинська ЦРЛ реорганізований ще в 2019 році, відповідно станом на момент складення даного направлення його не існує, натомість зареєстровані інші юридичні особи, які надають лікувальні послуги, відповідно в який лікувальний заклад направлявся ОСОБА_1 та чи наділений він повноваженнями проводити відповідний огляд не представляється можливим перевірити (а.с. 34, 35, 36);

- рапорт від 20.03.2021, де вказано, що 20.03.2021 о 00.25 год було зупинено транспортний засіб Сітроен С4, д.н.з. НОМЕР_2 , за те, що він мав технічні пошкодження, а саме: передня ліва частина бампера. При спілкуванні з водієм ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка вимова слів. У присутності свідків водію було запропоновано пройти тест на алкоголь за допомогою приладу "Драгер" 6820, на що водій відмовився, а також йому було запропоновано проїхати в медичний заклад для встановлення факту вживання алкоголю, від чого ОСОБА_1 також відмовився (а.с. 6);

- свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/7120, яке чинне до 07.10.2021, та свідчить, що Газоаналізатор Alcotest 6820 відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013 (а.с. 9);

- оптичний диск CD-R 52х700Mb-80min (а.с. 10), на якому містяться:

два фото: на першому - автомобіль Сітроен червоного кольору з н.з. НОМЕР_2 , на другому - зафіксовано його пошкодження; та

два відеозаписи, зверху на яких мається відмітка WatsApp Vidеo 23.03.2021: на першому (початок запису час 15.56)- працівники поліції спілкуються з особою чоловічої статі на вулиці, просять пред`явити документи. Особа декілька раз запитує про підстави, представляється ОСОБА_1 , вказує, що в нього наявні документи, які посвідчують його особу, однак не бажає їх надавати, бо не довіряє працівникам поліції. Однак, все ж сідає за кермо автомобіля, звідки бере документи та пред`являє їх поліцейському. Останній, встановивши його особу та перевіривши реєстраційні документи на автомобіль, просить не керувати транспортним засобом протягом доби у зв`язку з наявними ознаками алкогольного сп`яніння. Питає чи відмовляється від отримання протоколу. ОСОБА_1 стверджує, що відмовляється від дачі пояснень, вимагає надати йому адвоката; на другому (початок запису 15.59) - видно як працівники поліції підійшли до водія, однак останній заперечує факт керування, на що працівники поліції повідомляють йому, що все є на відео. Щодо підозри про участь у ДТП, оскільки на автомобілі наявні пошкодження, ОСОБА_1 вказує що пошкодження було один місяць тому. На пояснення працівників поліції, що він їхав на зустріч, заперечує це. Декілька раз повторює, що стояв, транспортним засобом не керував, у зв`язку з цим відмовляється від огляду у лікарні та продувати алкотестер на місці. Поліцейський зазначає, що є запис з відеореєстратора, на якому зафіксовано рух транспортного засобу, однак на вимогу ОСОБА_1 його не пред`являє, при цьому останній знову стверджує, що такого у них і не можу бути, бо його автомобіль стояв на місці.

Отже, як вбачається з вищеописаного, дата відеозапису на диску та час не співпадають з датою та часом вчинення правопорушення. Запис переривається та записаний не у хронологічній послідовності. На диску відсутній відеозапис з відеорестратора, на який посилається поліцеський, відсутні дані про складення будь-яких процесуальних документів та їх оголошення. У зв`язку з цим судом вживалися заходи з метою отримання безперервного оригінального запису фіксування правопорушення та його фіксації, про що 25.05.2021 було направлено відповідну вимогу начальнику відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с. 24), однак вимога залишилася без виконання: оригінал повного безперервного запису фіксування правопорушення аж до моменту оголошення протоколу та оригінал запису з відеореєстратора, яким зафіксовано рух транспортного засобу правопорушника, суду не надано.

Ш. Оцінка суду:

оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд враховує таке.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що визначення суті правопорушення та його ідентифікація як кримінального правопорушення здійснюється не тільки з врахуванням того, що таке правопорушення відноситься до кримінального права у правовій системі держави, а і з врахуванням правової природи порушення, його характеру і ступеню суворості покарання, яке може понести правопорушник (справа "Озтюрк проти Німеччини","Кемпбелл і Фелл проти Сполученого Королівства").

При цьому, Європейський суд зазначав про те, що санкція у виді позбавлення прав на управління транспортним засобом розглядається як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності».

Таким чином, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" повинні застосовуватись судами, як джерело права, приймаючи до уваги правову природу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його характер і ступінь суворості передбачених стягнень, необхідно прийти до висновку, що особа, яка обвинувачується у вчиненні вищевказаного правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, в даній ситуації ОСОБА_1 в судове засідання не з`являється, під час оформлення адміністративного матеріалу письмові пояснення не надав, однак, як вбачається з долученого поліцейським відеозапису, категорично заперечував факт керування ним транспортним засобом. Тому суд розглядає дану справі на підставі досліджених письмових доказів та надає їм оцінку.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500153 від 20.03.2021, долученому відеозапису і письмовим поясненням свідків, які додані до протоколу, суд звертає увагу на таке.

Працівниками поліції не надано жодного доказу, з якого можна було б встановити рух автомобіля та керування ним ОСОБА_1 в цей час. Факт керування автомобілем має бути доведеним поза розумним сумнівом і може підтверджуватися, зокрема, показаннями свідків, які підтвердять саме факт керування, а не факт огляду чи відмови від огляду водія, показами технічних приладів, що мають функцію фото- і кінозйомки, тощо. Однак, таких доказів до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.

Більше того, аналізуючи долучені до матеріалів справи відеозаписи, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 неодноразово вказує на те, що він не керував автомобілем. Факт керування транспортним засобом чи його рух не зафіксований і на вказаному відеозаписі. Працівники поліції зазначають, що рух автомобіля зафіксовано на відео, однак не долучають таке відео до матеріалів адміністративної справи, хоча на це неодноразово вказував суд. На відео тільки зафіксовано порядок встановлення особи ОСОБА_1 . Ні руху автомобіля, ні свідків, ні фіксування правопорушення не зафіксовно. ОСОБА_1 відмовився від освідування на стан сп`яніння та відмовився від проїзду у лікарню, оскільки автомобілем він не пересувався, його працівники поліції не зупиняли, він просто стояв, тому підстав для освідування не було.

Процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача та судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»). У зв`язку з чим суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ. При цьому, суд вживав заходів щодо встановлення істини, вимагав долучити відеозапис, яким було зафіксовано рух автомобіля, як про це вказують поліцейські, викликав поліцейського для дачі пояснень з даного приводу, та свідків, які виклики суду проігнорували, а диск з відеозаписом, який долучений до матеріалів адміністративної справи, з двома переривчастими відеоуривками, на яких відсутнє фіксування руху автомобіля до його зупинки і притягнення до адміністративної відповідальності згідно процедури, як це визначено законом.

За ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що особа має керувати транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовитися від огляду на його визначення. Відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, працівники поліції повинні представити суду докази того, що вони встановили факт керування автомобілем особою, в якої наявні ознаки алкогольного сп`яніння, дотримуючись встановленого законом порядку, запропонували особі пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння і на місці зупинки транспортного засобу, і в медичному закладі, на що вказана особа погодилася або ж відмовилися, і відповідно у випадку відмови, її відмова належним чином зафіксована та може бути доказом, що підтверджує вину особи.

Отже, як вже зазначалося, на обґрунтування того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння суду було надано протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення для огляду водія в заклад охорони здоров`я, письмові пояснення свідків та рапорт.

Переглянувши відеозапис, суд встановив, що на ньому не видно як автомобіль рухається та що ОСОБА_1 перебуває під час руху за його кермом. Тобто, на відео не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем.

Варто зауважити, що згідно з п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 №100, встановлено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Отже, якщо із відеозапису нагрудної камери (відеореєстратора) працівників поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення вбачається, що він є не безперервним та постійно переривається, то його не можна вважати належним та допустимим доказом.

Аналогічне вказано і в пункті 5 розділу II та пункті 2 розділу III Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженій наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, а саме, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка (відеозапис) ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 (справа №216/5226/16-а(2-а/216/33/17), адміністративне провадження №К/9901/20315/18) відеозапис може бути прийнятий до уваги судом, якщо він відображає відомості про вчинення правопорушення, а не лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Даючи оцінку відеозапису, який долучений працівниками поліції до даної справи, суд звертає увагу, що в ньому жодних відомостей про керування транспортним засобом, його рух не має.

На підтвердження факту керування та причин зупинки транспортного засобу до матеріалів справи долучено рапорт інспектора СРПП Сачек В.Е. (а.с. 6), який не може слугувати доказом винуватості особи, оскільки рапорт фактично є документом внутрішнього користування і його зміст полягає в тому, що працівник поліції інформує начальника ВП про правомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення і, у розумінні статті 251 КУпАП, не може вважатися належним і допустимим доказом учинення адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020). Тим більше, дані, зазначені в рапорті, не підтверджені жодними іншими доказами.

Таким чином, жодних відомостей про факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відеозапис не містить і в цілому не може слугувати належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення, поставленого в провину ОСОБА_1 . Щодо письмових пояснень свідків, то вони не можуть бути взяті до уваги судом та визнані допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 , оскільки вони підтвердили факт складання протоколу, а не, зокрема, факт руху і зупинки транспортного засобу. Для дачі показань до суду вони не з`явилися, відповідно встановити про відомі їм обставини вчинення правопорушення для суду не представилось можливим.

Слід також звернути увагу, що долучене до матеріалів справи направлення, складене о 00.33 год 20.03.2021 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, саме в Долинську ЦРЛ, тобто до закладу охорони здоров`я, який відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа припинив своє існування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції Українипрезумпції невинуватості.

Таким чином, наведені факти відповідно до ст. 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

З наданих доказів на підтвердження вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема відсутні докази складової об`єктивної сторони, тобто факту самого керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За даних обставин суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вище викладеного, ст.ст. 1, 9, 23, 33, 130, 251, 252 КУпАП, та, керуючись ст.ст. 40-1, 247, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, закрити на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 (десяти) днiв з дня її винесення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя С.М. Монташевич