Справа №538/162/21
Провадження по справі №3/538/87/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Лохвиця

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області Зуб Т.О., розглянувши матеріал, який надійшов з Управління патрульної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.12.2020 року о 22-50 годині керував автомобілем марки «Chevrolet Niva» р/н НОМЕР_1 в районі будинку № 69, розташованого по вул. Тараса Шевченка в м. Лохвиця, Полтавської області, з явними ознаками алкогольного оп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

За вказаним фактом 11.12.2020 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 191006.

Посвідчення водія вилучалося, від отримання тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом водій відмовився.

Справа надійшла на розгляд Лохвицького районного суду Полтавської області 05.02.2021 року (а.с. 1, 7).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`являвся, надавав через канцелярію суду клопотання про відкладення слухання справи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», судом визначено, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмета спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервалу часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Суд також наголошує, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. У випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить по умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Таким чином, прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд.

Стаття 268 КУпАП не містить вимоги обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, у випадку неможливості прибуття на розгляд справи, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право надати до суду письмові пояснення, у яких навести свої аргументи по суті справи, залучити захисника, або приймати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції.

Однак, судове засідання, призначене на 18.02.2021 року, було відкладене за клопотанням ОСОБА_1 , у зв`язку з відрядженням (а.с. 10, 11). Проте, останній у подальшому не надав суду підтвердження дійсного перебування у відрядженні.

Судове засідання, призначене на 03.03.2021 року, було відкладене за клопотанням ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою (а.с. 14). При цьому, суд зазначає, що згідно листа головного лікаря КНП Лохвицька міська лікарня № 924/03-05 від 03.03.2021 року, у зв`язку зі встановленим діагнозом, стан здоров`я ОСОБА_1 дозволяв йому з`являтися до суду та приймати участь в судових засіданнях (а.с. 17).

В судове засідання, призначене на 09.03.2021 року, ОСОБА_1 не з`явився, надавши клопотання про відкладення слухання справи (а.с. 22) та довідку медичного закладу, у якій зазначено, що останній потребує самоізоляції, у зв`язку з підозрою на COVID-19 (а.с. 23).

Суд зазначає, що, починаючи з дати складення протоколу про адміністративне правопорушення (11.12.2020 року) ОСОБА_1 не був позбавлений права подати до суду письмові пояснення, висловивши таким чином, свою позицію стосовно складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, залучити захисника, або клопотати перед судом про забезпечення участі в судовому засідання в режимі відеоконференції, у тому числі з використанням власних технічних засобів з використанням системи «EasyCon», враховуючи встановлені законодавством обмежувальні карантинні заходи.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, суд розцінює дії ОСОБА_1 як спосіб затягування розгляду справи, спрямований на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення, адже встановлений ст. 38 КУпАП строк притягнення останнього до адміністративно відповідальності спливає 11.03.2021 року.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За умовами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, за своїм змістом цієї норми закону, керування транспортним засобом в стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремими та самостійними діяннями, які складають склад адміністративного правопорушення.

За ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 2 ст. 16 цього Закону водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У відповідності до п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103- водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 передбачає чітко обумовлену процедуру порядку проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема п. 6 Розділу І вказаної Інструкції передбачає, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я) (п. 7 Розділу І цієї Інструкції).

Отже, оскільки Інструкція має чітко регламентовані часові межі та процедуру проведення огляду на стан сп`яніння, тобто обмежені певним часовим періодом, тому проходження ОСОБА_1 медичного огляду на стан сп`яніння поза такою процедурою у КНП Лохвицька районна лікарня Полтавської області, суд не вважає як волевиявлення останнього на проходження огляду на стан сп`яніння в межах такої процедури (а.с. 21).

Також суд не може прийняти як доказ, висновок наданий ОСОБА_1 , оскільки огляд проводився не у спосіб передбачений нормами КУпАП та вищезазначеної Інструкції, а також відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, являє собою самостійний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП, та є закінченим з моменту відмови.

В ході розгляду адміністративного матеріалу були досліджені докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 191006 від 11.12.2020 року (а.с. 1), направлення на огляд до медичного закладу з метою виявлення стану сп`яніння, з якого вбачається, що ОСОБА_1 від огляду відмовився (а.с. 3), письмові пояснення свідків ОСОБА_2 (а.с. 4), ОСОБА_3 (а.с. 5), відеозаписом (а.с. 6), з яких вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився. Крім того, ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1).

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд виходить з того, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка саме керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи характер вчиненого правопорушення, його громадське значення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини та відношення до скоєного, приходить до висновку, що в діях останнього є склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а томуйого слід притягнути до адміністративної відповідальності, призначивши стягнення в межах санкції вказаної статті.

При накладенні стягнення, відповідно до ст. 33 КУпАП, враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір, розмір і порядок сплати якого встановлюється законом.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 2270 гривень, тобто, розмір судового збору складає 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 40-1, 130 ч. 1, 245, 251, 280, 283-285, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий, винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнути до адміністративної відповідальності та накласти стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200,00 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий, на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області.

Суддя: Т.О. Зуб