Номер провадження: 33/813/671/21
Номер справи місцевого суду: 521/1400/21
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Судді Цюри Т.В.,

За участю секретаря судового засідання Лопотан В.І.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою (згідно даних зазначених у протоколі): АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року скасувати та прийняти нову постанову по справі, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначеного на 06.07.2021 року, ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 47).

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Так, ч. 7 ст.294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд вважає, що під час судового розгляду даної справи суд першої інстанції дотримався вказаних норм права та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення ґрунтується сукупністю доказів, які були дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та судовому засіданні апеляційного суду, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №040747 від 14.01.2021 року, відповідно до якого 06 січня 2021 року об 22 год. 06 хв. в м. Одесі по вул. Прохорівській, біля будинку №2, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з «Тойота», д.н. НОМЕР_2 , не був уважним, перед виїздом не перевірив технічний стан автомобілю та його гальмівну систему, при зміні напрямку руху не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної швидкості, в результаті чого скоїв зіткнення з т/з «Джілі», д.н. НОМЕР_3 , який рухався з боку вул. Розумовська у напрямку вул. Мечникова, чим порушив вимоги п.п. 2.3.«б» та 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. В результаті дорожньо - транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, тілесні ушкодження ніхто не отримав (а.с. 1);

-протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди (а.с. 3-7);

-схемою місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8);

-письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , доданих до протоколу (а.с. 11).

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що у зазначеній постанові суду день і час він дійсно керував вищевказаним автомобілем, але під час руху у нього сталася раптова технічна поломка, а саме вийшли із ладу гальмівна та рульова система, які проявилися в тому, що намагаючись безпосередньо перед ДТП загальмувати, педаль газу «провалилась», автомобіль продовжив рух, а коли він спробував вивернути руль в сторону, щоб уникнути зіткнення, колеса автомобіля не вивернулися, автомобіль став зовсім не керований, в результаті чого і відбулося зіткнення, у зв`язку із чим, вважає, що його вини у вчиненні даної ДТП не має, оскільки він не мав технічної можливості уникнути зіткнення через несправність гальмівної системи.

Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 124 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Правила Дорожнього руху України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України - п.п.1.1.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими - п.п.1.3.

Відповідно до положень п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Положеннями п. 12.1 ПДР України передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №040747 від 14.01.2021 року, протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди, схемою місця дорожньо-транспортної пригоди ті ін.

Саме цими доказами спростовуються доводи ОСОБА_1 про відсутність його вини в цій дорожній ситуації, а його інші пояснення про те, що технічної можливості уникнути зіткнення в нього не було, оскільки сталася раптова технічна поломка, а саме вийшли із ладу гальмівна та рульова система, свідчать лише про несправний стан його автомобіля на час ДТП і тим самим підтверджують конкретні обставини самого правопорушення.

Отже, підсумовуючи викладене, приходжу до висновку про те, що порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а саме пунктів 2.3. «б» та 12.1 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а тому його дії правильно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП.

Інших порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, немає.

Матеріалами справи встановлено, що у цій справі місцевий суд обґрунтував свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 на підставі сукупності допустимих і належних доказів, які були наведені вище і які дозволили суду першої інстанції встановити обставини ДТП відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

За наведених обставин, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, з дотриманням вимог ст.252 КУпАП оцінив зібрані у справі докази та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.3. «б» та п.12.1 ПДР України, оскільки такі докази, які беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, наявні в матеріалах справи.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Метою застосування адміністративного стягнення є виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил суспільного співжиття; запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, покарання та виправлення правопорушника, відшкодування збитків.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Будь-які інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба уникнути відповідальності, оскільки доказів, які б могли об`єктивно спростувати причетність ОСОБА_1 до вказаних правопорушень, суду не надано.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 24 березня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який мешкає за адресою (згідно даних зазначених у протоколі): АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра