Номер провадження: 33/813/830/21
Номер справи місцевого суду: 501/1334/21
Головуючий у першій інстанції Вергопуло К.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Томашевської К.В.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

-Кіпчинець Ігоря Йосифовича,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 11 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Стягнуто ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 11.05.2021 року та ухвалити нову постанову про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт вказує про те, що на його думку, оскаржувана постанова є незаконною. Апелянт зазначає, що посилання посадової особи, якою складено протокол про адміністративне правопорушення, на відповідну постанову КМУ не розкривають суті адміністративного правопорушення, як передбачено ч. 1 ст. 256 КУпАП, оскільки в зазначену постанову неодноразово були внесені зміни та доповнення, також вона має велику кількість пунктів та підпунктів, які мають різні склади адміністративного правопорушення. Крім того, апелянт наголошує, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 251 КУпАП не зібрано доказів, які б підтверджували вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. Зокрема, до матеріалів справи не додано жодного доказу вчинення правопорушення, а саме: пояснень свідків, які могли бути пасажирами у маршрутному таксі, фото та відео-фіксації правопорушення, тощо. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним доказом по справі та обвинувачення не може ґрунтуватись лише адміністративним протоколом, без інших належних та допустимих доказів скоєння адміністративного правопорушення, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У зв`язку з зазначеним, апелянт наголошує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився апелянт ОСОБА_1 , який апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши уважно матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасника судового засідання, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з положень ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ухвалюючи оскаржувану постанову від 11.05.2021 року, місцевий суд виходив з того, що обставини правопорушення та вина правопорушника ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Проте, погодитись з такими висновками місцевого суду не можна. Суд першої інстанції всупереч вказаним вище нормам закону належним чином не з`ясував обставини справи, та не надав належної оцінки наданим доказам, що привело до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Так, частина перша статті 44-3 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Вказана норма закону є бланкетною. Диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Суд першої інстанції при винесенні постанови посилався на протокол про адміністративне правопорушення та письмові пояснення правопорушника.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

При цьому, за ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, і тільки тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

За загальними положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Вказані вимоги закону узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №575241 від 22.04.2021 року, ОСОБА_1 22 квітня 2021 року о 17-10 год. у м. Чорноморськ по вул. Перемоги, 15-т, керуючи маршрутним таксі №4 «Чорноморськ-Олександрівка», марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозив пасажирів, під час руху був без захисної маски, що закриває органи дихання: рот і ніс, чим порушив умови карантину «COVID-19», а саме постанову КМУ №1236 від 09.12.2020 року, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП (а. с. 2).

Як вбачається з положень статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №575241 від 22.04.2021 року вбачається, що при оформленні матеріалів даної справи працівниками поліції не вказано в протоколі свідків правопорушення, разом з тим вказано, що потерпілі відсутні, поняті при складанні протоколу відсутні, зазначено про долучення до даного протоколу пояснень водія.

Так, згідно пояснень від 22.04.2021 року, наданих ОСОБА_1 , останній пояснив, що 22.04.2021 року приблизно о 17-20 год. по вул. Промисловій м. Чорноморськ він керував маршрутним таксі № 4 «Чорноморськ - Олександрівка». На момент, коли його побачили співробітники поліції, знаходився без маски, так як обірвалося вушне кріплення маски і маска впала на підлогу, під`їхав до зупинки, зупинився та взяв нову маску. Карантин порушив не навмисне, так як маска злетіла, в русі не було можливості взяти нову (а. с. 3).

В судовому засіданні в Одеському апеляційному суді ОСОБА_1 підтвердив раніше надані пояснення та звернув увагу, що маска, якою він користувався і в якій обірвалося вушне кріплення була останньою, а трапилося це поза межами населеного пункту і придбати іншу в дорозі до зупинки його працівниками поліції він не міг, що могли підтвердити інші пасажири, яких він перевозив. Проте працівники поліції дані обставини ані підтверджувати, ані спростовувати не стали, обмежившись лише констатацією факту відсутності у водія маски під час зупинки працівниками поліції.

Ознайомившись з даними поясненнями, апеляційний суд констатує, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, за незалежних від нього (від його волі) обставин перебував в громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок (обірвалося вушне кріплення маски, яка впала на підлогу та під час руху у водія не було можливості придбати нову маску), та як встановлено даними поясненнями, таке перебування було вимушеним і нетривалим, оскільки водій придбав нову маску за першої можливості.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 не можна безумовно розцінювати як вчинення порушення правил щодо карантину людей.

Будь-яких інших доказів, а саме, фото- та відеозапису подій, пояснень свідків тощо, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом належними, допустимими, достатніми доказами у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить до висновку, що суддя районного суду суто формально обґрунтував своє рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протоколом про адміністративне правопорушення без належного аналізу його пояснень наданих на місці оформлення протоколу та без належної оцінки наявних в матеріалах справи документів і з`ясування обставин, за яких було виявлено діяння, яке містило ознаки адміністративного правопорушення, та, як наслідок, дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

В силу вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З даних положень Основного Закону виходить, що суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018(5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Заява N 16437/04), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 150 рішення від 21 квітня 2011 року у справі Справа «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява N 42310/04).

Таким чином, дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові районного судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 умисних дій, направлених на порушення ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За вказаних обставин, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.44-3 КУпАП.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Іллічівського міського суду Одеської області від 11 травня 2021 року скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 44-3 частиною 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе