ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/951/21 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
ПО С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря Вакули Н.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Харченка К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Кузнецова А.І. на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Постановою встановлено, що 24.11.2021р. о 22-40 год. ОСОБА_1 , керував автомобілем марки ВАЗ 21121 д.н.з. НОМЕР_1 в м.Харкові по вул. Академіка Павлова, 165-В, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, поведінка, яка не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини роту, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння, на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Drager 6820 та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та здійснив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Кузнецов А.І. просив зазначену постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 «.. від проходження огляду на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я не надав чіткої відповіді на питання», що в розумінні ст. 130 КУпАП не є належним доказом його відмови. Також вказує, що в протоколі відсутні відомості щодо доручення відеозапису. Водію ОСОБА_1 працівниками поліції не було вручено направлення на медичний огляд, що, на його думку, є недопустимим. Вказує, що ОСОБА_1 не відсторонювався від керування транспортним засобом. Працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки.

Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання керівника відокремленого підрозділу Управління комітету правового захисту України в Харківській області Канцедал А.Є. про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_1 та передачі матеріалів стосовно нього на розгляд учасників колективу Відокремленого підрозділу Управління комітету правового захисту України в Харківській області для застосування заходів громадського впливу.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_1 є учасником Відокремленого підрозділу Управління комітету правового захисту України в Харківській області. Він, як законослухняний та відповідальний громадянин долучився до лав цієї організації для того, щоб допомагати суспільству своїм досвідом та знаннями. Під час проведення цієї організацією різних масових заходів, ОСОБА_1 справляв виключно позитивне враження, вирізнявся високими морально-діловими якостями учасника громадської організації. Вирізнявся ініціативністю, пропонував різні форми суспільно-політичної боротьби у відстоюванні та захисті прав людини та основоположних свобод. Виражав рішучу незгоду з порушенням трудових прав звичайних громадян. ОСОБА_1 характеризується як працьовитий, фізично розвинений, товариський чоловік, який виділяється вихованістю, з адекватною реакцією на критику, щирістю та відвертістю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Харченка К.С., які підтримали вимоги апеляційної скарги, а також підтримали вимоги клопотання, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, оцінюючи відомості, що є наявними у цьому провадженні, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, протоколу про адміністративне правопорушення, відомості відеозапису, відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обставноці. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я не надав чіткої відповіді на питання в присутності двох свідків.

При цьому, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, в тому числі, в порядку КАС України, або до відповідних правоохоронних органів в порядку КПК України, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

З огляду на викладене, відсутні процесуальні та правові підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк. 4, 5) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 на неодноразові запитання працівника поліції, чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у закладі охорони здоров`я, закрився в автомобілі та чіткої відповіді не надав.

З наявного в матеріалах провадження відеозапису (арк. 3) вбачається, що працівник поліції дійсно при двох свідках запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці його зупинки, а також у закладі охорони здоров`я, на що останній не надав відповіді ігноруючи питання працівника поліції та закрившись у своєму автомобілі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що працівник поліції об`єктивно розцінив такі дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки своїми умисними діями ОСОБА_1 ігнорував питання працівника поліції.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що визнає себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме те, що 24.11.2020 року саме він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та зараз розуміє, що на законну вимогу працівника поліції повинен був пройти огляд на стан сп`яніння. Також просив задовольнити клопотання керівника громадської організації.

За таких обставин, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Наведені висновки, що містяться в рішеннях ЄСПЛ - є частиною національного законодавства, а тому апеляційний суд вважає за необхідне їх застосувати при апеляційному перегляді, вбачаючи на наявність таких самих випадків процесуальних порушень, про які йдеться у вищенаведених рішеннях суду міжнародної юрисдикції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

Між тим, дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП («Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), суд апеляційної інстанції, окрім іншого, повинен при розгляді апеляційної скарги враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті ст. 280 КУпАП та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 8 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

А відповідно до вимог ч.1 ст. 21 КУпАП, яка є чинною на момент апеляційного розгляду справи стосовно ОСОБА_4 , особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи та особи, яка вчинила правопорушення, передбачені частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Таким чином законодавець чітко визначив, що особи, які визнані винними у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого, у тому числі, ст. 130 КУпАП, не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи, стосовно них, до трудового колективу для вирішення питання застосування заходів громадського впливу.

ОСОБА_1 визнаний винним саме за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ю1 ст. 130 КУпАП, а тому у суду апеляційної інстанції немає процесуальної можливості звільнити його від адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст. 21 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення не на службовому автомобілі, а на автомобілі, який він використовує у власних потребах і цей транспортний засіб належить саме йому.

Також, ОСОБА_1 в судовому засіданні при апеляційному розгляді пояснював, що в діяльності громадської організації участі не приймає, а лише іноді за вимогою знайомого у якості водія перевозить громадян за їх потребою. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зміг пояснити чим саме займається ця громадська організація.

Аналізуючи ці пояснення, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не бере активної участі в діяльності організації, а тому безпосередньо учасники цієї громадської організації не зможуть позитивно вплинути на ОСОБА_1 для його перевиховання у дусі верховенства права. Отже наявність цього клопотання розцінюється судом як обраний спосіб уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, подане клопотання є неконкретним, оскільки в ньому не зазначено безпосередніх заходів, які будуть застосовані до правопорушника для оцінки їх впливовості, а також немає відомостей щодо строку перебування ОСОБА_1 учасником цієї організації.

З урахуванням доведеності обставин щодо винуватості ОСОБА_1 , які об`єктивно підтверджуються наявними у справі доказами та його доводи щодо незгоди з судовим рішенням, свідчать про відсутність щирого каяття у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та відсутності бажання стати на шлях виправлення, оскільки від подачі апеляційної скарги до апеляційного розгляду ОСОБА_1 та його захисник від своїх апеляційних доводів та вимог не відмовились, а тому доводи скарги про відсутність в його діях складу та події правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та прохання, яке міститься у клопотанні керівника відокремленого підрозділу Управління комітету правового захисту України в Харківській області - протирічать один одному, оскільки наявність клопотання обумовлює щире каяття, що вочевидь робить їх взаємовиключними за змістом, та процесуально.

Апеляційний суд вбачає, що особа, яка отримала посвідчення водія обов`язково склала іспит стосовно наявності знань Правил дорожнього руху України і сам факт отримання цього посвідчення вказує на знання водієм цих Правил.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 категорично зазначив, що він знає Правила дорожнього руху України.

За таких обставин, враховуючи норми ст. 10 КУпАП, належить взяти до уваги те, що ОСОБА_1 вчинив це правопорушення умисно, тобто свідомо ухилився від законної вимоги працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та намагався в такий спосіб уникнути відповідальності, передбаченої законодавцем за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Умисний, протиправний характер його дій вказує про безпідставність клопотання, заявленого трудовим колективом, оскільки в такий спосіб особа лише уникатиме адміністративної відповідальності, що не відповідає вимогам ст. 1 КУпАП (завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення).

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає, а також не підлягає задоволенню і клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на розгляд громадської організації для застосування заходів громадського впливу.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання керівника відокремленого підрозділу Управління комітету правового захисту України в Харківській області Канцедал А.Є. щодо закриття провадження у справі з передачею матеріалів справи на розгляд громадської організації для застосування заходів громадського впливу до ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу захисника Кузнецова А.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков