ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6355/21Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І.
Провадження № 33/817/351/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч. 2 ст.123 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши 24 червня 2021 року з участю представника особи, притягнутої до адмінвідповідальності, Василишина К. В., справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді директора ТОВ Наталі-Світтранс ЛТД,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Згідно з постановою суду, 26 березня 2021 року о 10.36 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Ranger, д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на залізничний переїзд на увімкнений заборонений (червоний) сигнал світлофора та звуковий сигнал, чим порушив вимоги п. 20.5 (в) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Василишин К. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказує, що в`їзд на залізничний переїзд на увімкнений заборонений (червоний) сигнал світлофора та звуковий сигнал ОСОБА_1 не вчиняв. Працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 після переїзду на увімкнений зелений сигнал світлофора.

Зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є доказом доведеності поза розумним сумнівом.

Наголошує на тому, що із обвинувачення незрозуміло, на який сигнал світлофора ОСОБА_1 здійснив рух, а також не конкретизовано дії правопорушника щодо проїзду на світловий чи звуковий сигнал.

Вказує, що призначене судом стягнення визначено без дотримання вимог ст. ст. 33-35 КУпАП та без врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, не враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення.

Так, судом не враховано, що згідно довідки ТОВ Наталі-Світтранс ЛТД ОСОБА_1 працює на посаді директора. Основним видом діяльності даного підприємства є міжнародні перевезення. А тому при виконанні своїх обов`язків ОСОБА_1 необхідно водійське посвідчення, без якого він фактично буде позбавлений роботи та єдиного джерела доходу.

Також просить врахувати те, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Василишина К. В., який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, а у випадку залишення постанови без змін, просить пом`якшити покарання, яке є надто суворим, перевіривши матеріали справи, мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган /посадова особа/ при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення в`їзду на залізничний переїзд, у випадках, коли рух через переїзд заборонено.

Пунктом 20.5 (в) Правил дорожнього руху України забороняється рух через переїзд, якщо увімкнено заборонений сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.

На переконання судді апеляційного суду, суддя місцевого суду дотримався вимог закону, всебічно й повно дослідив усі обставини справи та зробив обґрунтований висновок про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Зокрема, вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №157180 від 26 березня 2021 року та рапортом капрала поліції - поліцейського СРПП Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Гордійчука В., складеного 26 березня 2021 року.

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 після переїзду на увімкнений зелений сигнал світлофора, правового значення не мають, оскільки з матеріалів справи достовірно вбачається, що переїзд водій перетнув на червоне світло та на заборонений звуковий сигнал.

Разом з тим, заслуговують на увагу посилання апелянта на суворість призначеного адміністративного стягнення.

Загальні положення накладення адміністративного стягнення визначені в ст. 33 КУпАП, відповідно до якої при накладенні адміністративного стягнення має бути враховано характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Надавши належну правову оцінку обставинам справи та правильно кваліфікувавши дії особи, що притягується до адмінвідповідальності, місцевий суд не дотримався положень КУпАП, обираючи правопорушнику адміністративне стягнення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і за стосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Санкція ч. 2 ст. 123 КУпАП передбачає відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого.

Відповідно до вимог ст. 30 КУпАП позбавлення права керувати транспортними засобами застосовується за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.

При цьому, з урахуванням наведених вище обставин, за наявності в санкції ч. 2 ст. 123 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення у виді штрафу суд в постанові належним чином не мотивував підстави для обрання найбільш суворого виду стягнення, передбаченого санкцією статті, за якою апелянт притягувався до адміністративної відповідальності, та не вказав на можливість виправлення ОСОБА_1 шляхом застосування до нього більш м`якого стягнення, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 123 КУпАП, ніж позбавлення права керування.

Тому, позбавивши ОСОБА_1 права керувати транспортними засобами за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, суд першої інстанції обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Місцевим судом належним чином не враховано особу порушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, є учасником бойових дій та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Поза увагою суду першої інстанції залишено також те, що, як вбачається із довідок №4 та №5 від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 працює на посаді директора ТОВ Наталі-Світтранс ЛТД, яке проводить господарську діяльність у сфері надання послуг із вантажних перевезень за кордоном (міжнародні вантажні перевезення) та в межах України (внутрішньодержавні вантажні перевезення), а тому позбавлення водійських прав поставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки водійське посвідчення є необхідним для виконання ним своїх трудових обов`язків, і дана робота є єдиним джерелом його доходу.

З огляду на вищенаведене приходжу до висновку, що постанову суду першої інстанції в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення необхідно змінити та застосувати до нього стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 123 КУпАП, оскільки стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців є таким, що не відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника та ступеню його вини внаслідок суворості.

Крім цього, як вбачається з оскаржуваної постанови, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 454 грн.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у проваджені по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено стягнення. Розмір та порядок плати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_2 від 04 травня 2017 року, виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є учасником бойових дій, на якого розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту, хоча вищезазначена норма Закону не містить уточнення характеру такого права та підстав його порушення, проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких звернень.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що ОСОБА_1 слід звільнити від сплати судового збору, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в постанові № 2-3901/08-ц від 21 березня 2018 року.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, протесту прокурора суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу чи протест прокурора без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Василишина К. В. задовольнити частково.

Постанову судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2021 року в частині накладеного стягнення змінити.

Накласти на ОСОБА_1 штраф в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору в розмірі 454 гривні в дохід держави.

У решті постанову суду залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського
апеляційного суду Г. І. Коструба