33/804/333/21
266/1806/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Марченка М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 травня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Згідно постанови судді, 12 березня 2021 року приблизно о 23 год. 34 хв. в Приморському районі м.Маріуполя Донецької області по вул.Бахчиванджи поблизу буд. 93 водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу «Drager Alcotest» та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що суд порушив його права, оскільки розглянув справу без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Зокрема, у день розгляду справи, він не міг бути присутнім в судовому засіданні за станом здоров`я, що підтверджується довідкою Маріупольської міської лікарні №2.

Зазначає, що в мотивувальній частині постанови суд при встановленні складу адміністративного правопорушення посилається на ч.3 ст.130 КУпАП, разом з тим в матеріалах справи відсутні відомості про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів його дії кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП. Зауважує, що суд не наділений правом перекваліфікації його дій з ч.1 на ч.3 ст.130 КУпАП.

Крім того, суд, мотивуючи своє рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, посилається на протокол про адміністративне правопорушення як на доказ винних дій останнього та, відповідно, доказ факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння.

Також, пояснення свідків підготовлені заздалегідь у певному форматі на бланку. При цьому Інструкцією №1376 взагалі не передбачені такі бланки при складанні співробітниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення, а тому такі пояснення не можуть бути взяті до уваги судом в якості доказу вини правопорушника.

Вважає, що також слід критично ставитися до відомостей, викладених у рапорті співробітника поліції, який є зацікавленою особою, оскільки цей документ не містить даних про реєстрацію та резолюцію посадової особи, якій адресовано цей рапорт. Крім того, особа, якою складено рапорт, не заявлена у якості свідка, що унеможливлює її допит в суді.

Зауважує, що у співробітників поліції були відсутні підстави для його огляду на стан сп`яніння, оскільки ані йому, ані свідкам не були продемонстровані наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, про які зазначено у протоколі.

Звертає увагу, що під час складання протоколу він повідомляв працівникам поліції, що йому необхідно швидше їхати додому, оскільки на нього чекає дружина з немовлям, у якого була висока температура та яку необхідно було доправити до лікарні, у зв`язку з чим він дуже поспішав та відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Огляду на стан сп`яніння за допомогою «Drager Alcotest» на місці зупинки йому запропоновано не було.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, у своїх письмових клопотаннях просив провести апеляційний розгляд без його участі. Також апелянт надав письмові пояснення, де зазначив, що не міг з`явитися до суду першої інстанції для участі в судовому засіданні, оскільки тривалий період перебував на лікуванні та, враховуючи медичний діагноз, його пересування було обмеженим.

Крім того, вказує, що вживав всі можливі заходи для того, щоб повідомити суд про неможливість явки до суду, зокрема, телефонував на робочий номер телефону помічника судді з метою повідомлення про неможливість явки в судове засідання та уточнення інформації щодо наступних дат розгляду. Проте наступні дати судових засідань йому не повідомлялися, оскільки суддя був на лікарняному. Разом з тим, після ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії постанови йому стало відомо, що справа про адміністративне правопорушення щодо нього неодноразово призначалася до розгляду, але без належного повідомлення його про день і час такого розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 , так як в матеріалах справи, як це зазначено судом першої інстанції, містяться відомості про його повідомлення про час та місце розгляду справи. Разом з тим, ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, згідного якої останній досить тривалий час перебував на лікуванні та з урахуванням специфіки захворювання був фактично обмежений у вільному пересуванні.

Крім того, як зазначив ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, він намагався повідомити суд про неможливість своєї явки та здійснював спроби дізнатися наступну дату судового розгляду, однак таку інформацію останньому не повідомляли у зв`язку з перебуванням судді, в провадженні якого знаходиться дана справа, на лікарняному. Такі ствердження ОСОБА_1 матеріалами справи не спростовуються, можливість їх перевірити відсутня, а тому немає жодних підстав сумніватися в їх достовірності.

З урахуванням специфіки та тривалості захворювання слід визнати, що ОСОБА_1 з незалежних від нього обставин був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності. Ствердження суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження є слушними, проте в даному конкретному випадку, з урахуванням вищезазначених обставин, вбачається що ОСОБА_1 вживав всіх доступних йому на той момент заходів для сповіщення суду та уточнення стану справи щодо нього. Даних, які б могли спростувати це, матеріали справи не містять, як й даних про належне повідомлення про виклик його до суду на всі судові засідання.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, якими наділена особа, що притягається до адміністративної відповідальності, й зокрема права давати пояснення, заперечення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є цілком обґрунтованими, а тому постанова судді підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.

Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР №030453 від 13 березня 2021 року, згідно якого встановлено подію, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків (а.с. 2);

- поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження медичного огляду та огляду за допомогою приладу «Drager Alcotest» (а.с.4);

- рапортами працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.6-7)

- оглянутими відеоматеріалами, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_6 (а.с.8);

- постановою серії ЕАН №3907973 від 12 березня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.5), що фактично зумовило його зупинку працівниками поліції.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведене, слід визнати, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 в день вчинення адміністративного правопорушення повідомляв працівників поліції, що поспішав додому до хворої дитини, у зв`язку з чим й відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest» йому ніхто не пропонував, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, з переглянутих відеоматеріалів чітко вбачається, що у відповідності з вимогами ст.266 КУпАП, поліцейськими було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, проте останній відмовився від проходження такого огляду, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, на що ОСОБА_1 також не погодився у присутності двох свідків. При цьому, останній жодного разу не зазначав, що відмовляється від проходження огляду у медичному закладі, оскільки дуже поспішає до хворої дитини.

Таким чином, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Доводи апеляційної скарги про те, що пояснення цих свідків викладені на заздалегідь заготовленому бланку не є слушними, так як вони не спростовують самого факту відмови від проходження такого огляду, що підтверджено вищезазначеними доказами, зокрема, й матеріалами відеозапису.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі про незаконну перекваліфікацію його дій з боку суду не є слушним, так як в даному випадку має місце описка лише в мотивувальній частині постанови, за основним текстом судового рішення ОСОБА_1 визнано винним та розглянуто справу щодо нього саме за ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №030453 від 13 березня 2021 року, подія за участю ОСОБА_1 відбулася 12 березня 2021 року, а тому строк накладення адміністративного стягнення на теперішній час сплинув. Таким чином, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП,

На підставі викладеного, керуючись ст.247,294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - скасувати.

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Донецького апеляційного суду Р.В. Гєрцик