ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/740/21Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 33/817/403/21 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1ст.44 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 44 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 40 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 425 грн.

Як визнав суд, 18 січня 2021 року о 17 год. 54 хв. під час обшуку було виявлено у квартирі ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , якою він користується для власних потреб, зберігання 0, 07 гр. канабісу, без мети збуту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які були встановлені судом першої інстанції; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом під час розгляду справи належним чином не встановлено, кому належить житлове приміщення, в якому було виявлено наркотичний засіб, що має суттєве значення.

Звертає увагу, що в матеріалах справи не конкретизовано місце, де саме було виявлено наркотичний засіб.

Вказує, що розгляд справи, всупереч вимог ч.2 ст.268 КУпАП, проводився за його відсутності, в той час, як присутність особи в судовому засіданні, в даному випадку, була обов`язковою.

Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року та прийняти нову, якою закрити провадженням в справі про адміністративне правопорушення відносно нього за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.44 КУпАП.

Одночасно, ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки не був присутній в судовому засіданні 02.06.2021 року.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просив її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів провадження, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 проводився без особи, яка притягувалась до адміністративної відповідальності.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 23 червня 2021 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому цей строк потрібно поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним розглядом встановлено, що вищезазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, відповідно до ч.2 ст.268 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбаченої частиною першою статті 44 присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Всупереч цих вимог закону, розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.44 КУпАп проведено без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, відомості про те, що така особа ухиляється від явки на виклик в судове засідання чи прийняття судом заходів для її приводу до суду, в матеріалах справи відсутні.

Як слідує з постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року, в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої обмежився наведенням наступних доказів, без їх належного аналізу та дослідження: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 519438 від 05 квітня2021 року; постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 16 березня 2021 року; постанову про визнання речових доказів від 15 березня 2021 року; висновок експерта від 25 лютого 2021 року; постанову про проведення експертизи від 22 лютого 2021 року.

Поклавши ці докази в основу свого висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Так, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду. Виходячи із змісту постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року, інші докази на підтвердження обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, судом не досліджувалися.

Окрім того, суд врахову, що положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1ст. 14-1 КУпАП визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

За вимогами ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги вид адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44 КУпАП та адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч.1 ст.44 КУпАП, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція).

В контекстні приписів вказаних правових норм, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції вніс зміни у фабулу викладеного у адмінпротоколі правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 , оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення вказано про факт виявлення наркотичного засобу 28 січня 2021 року, а в постанові суду 18 січня 2021 року.

Такі дії суду першої інстанції суперечать положеннями ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

Також, слід зазначити, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, якими обґрунтовував свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44 КУпАП, а обмежився лише формальним переліком таких доказів.

Крім того, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, наркотичний засіб, зберігання якого без мети збуту інкриміновано ОСОБА_1 , виявлено під час обшуку, який проводився 28 січня 2021 року в квартирі АДРЕСА_2 .

Проте, згідно протоколу обшуку, який наявний в матеріалах справи і на який зіслався суд, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_3 , вказана слідча дія проведена 08 лютого 2021 року в приміщенні квартири АДРЕСА_3 . (а. с.11-13)

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, будинок АДРЕСА_4 є приватним житловим приміщення, який немає поділу на квартири, на що місцевий суд уваги не звернув і вказане протиріччя щодо місця проведення обушку, не усунув.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 16 березня 2021 року, на яку також посилається суд першої інстанції, обшук, під час якого виявили наркотичний засіб, проводився 08 лютого 2021 року в приміщенні квартири АДРЕСА_5 . (а. с.24-27)

Ці обставини судом першої інстанції також не досліджувалися і суперечності у вказаних процесуальних документів щодо дати та місця проведення обшуку під час якого було виявлено наркотичний засіб, за зберігання якого ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, не усунуті.

Окрім того, місцевим судом залишено поза увагою, що згідно ухвали слідчого судді від 28 січня 2021 року, яка долучена до матеріалів справи, дозвіл на проведення обшуку надано в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , а згідно протоколу обшуку, на який посилається суд, обшук проведено в квартири АДРЕСА_4 . (а. с.10)

Відтак, докази, якими суд обґрунтував доведеність вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.44 КУпАП, не можуть вважатися належними та допустимими, в силу того, що вони суперечать один і одному допускають сумніви щодо законності їх отримання, оскільки ухвала слідчого судді про надання дозволу на обшук і безпосередньо сам обшук проведено за різними адресами.

З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року

Апеляційну скаргу особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.44 КУпАП скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя