Справа №591/7469/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/141/21 Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Вдовіченка О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 454 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 21 листопада 2020 року о 22 год. 04 хв. він керував автомобілем Mazda 3, державний номер НОМЕР_1 , в м. Суми по пр. М.Лушпи, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, хитка хода, почервоніння обличчя, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічних засобів та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021 року, скасувати та направити матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу ФОП « ОСОБА_2 ».

В обґрунтування своїх вимог наголошував на незаконності судового рішення, оскільки судом не було взято до уваги і відхилено клопотання захисника Вдовіченка О.Л. щодо передання матеріалів справи відносно ОСОБА_1 на розгляд трудовому колективу, так як ОСОБА_1 з 10 грудня 2020 року працює водієм, за місцем роботи характеризується позитивно, щиро розкаюється у вчиненому, негативних наслідків від його дій не настало, а також має двох неповнолітніх дітей на утриманні.

В подальшому ОСОБА_1 направив до апеляційного суду доповнення до своєї апеляційної скарги, в яких зазначав що співробітниками поліції не було надано жодних доказів того, що саме він керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння; вказував, що з відео не вбачається, що він пересідав з переднього водійського на заднє сидіння та стверджував, що вживав алкогольні напої вже знаходячись на задньому сидінні, а після цього за кермо не сідав.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Вдовіченка О.Л., які вимоги як первісної апеляційної скарги, так і доповнень до неї підтримали, просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Суд переглядає судові рішення суду першої інстанції межах апеляційної скарги.

Так, ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі просив вирішити питання щодо передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно нього трудовому колективу ФОП « ОСОБА_2 », яке на його переконання, суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що відповідає межам санкції ч.1 ст.130 КУпАП, суддя у відповідності до положень ст.33 КУпАП врахував характер вчиненого правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підвищений рівень небезпеки правопорушення за ст. 130 КУпАП, особу порушника, який працевлаштувався під час розгляду справи відносно нього у суді та відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ст. 21 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком судді про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та передачу матеріалів на розгляд трудового колективу.

Доводи апелянта, щодо того, що судом з надуманих мотивів було відхилено клопотання його захисника то такі доводи,на переконання суду апеляційної інстанції є такими що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються змістом судового рішення з якого вбачається, що вказане питання виступало предметом дослідження судді, однак підстав для передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 трудовому колективу суддею не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст. 21 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

При цьому, застосування вимог ст.21 КУпАП є правом, а не обов`язком суду.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.

На що вказують і положення ч.2 ст.33 КУпАП, згідно яких при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому, захисник в судовому засіданні не навів доцільності застосування до ОСОБА_1 заходів громадського впливу. Також не містить обґрунтування доцільності застосування до ОСОБА_4 заходів громадського впливу і протокол зборів трудового колективу ФОП « ОСОБА_2 » щодо направлення справи на розгляд трудового колективу (а.с. 25).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині позитивної характеристики ОСОБА_1 , наявності в нього дітей на утриманні, то їх, в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, апеляційний суд не може визнати підставою для звільнення ОСОБА_1 від стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами та передачі його на поруки трудовому колективу.

Також, апеляційним судом в ході розгляду скарги захисника було встановлено, що правопорушення ОСОБА_1 вчинив в кінці листопада 2020 року, а в ФОП « ОСОБА_2 » працює з 10 грудня 2020 року, тобто працевлаштувався через три тижні з дня вчинення правопорушення та пропрацювавши лише 18 днів в колективі, відповідно до протоколу зборів трудового колективі від 28 грудня 2020 року, колектив ФОПу у кількості 3 осіб, заслухавши ОСОБА_1 про обставини справи відносно нього вирішив звернутися до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 та передання справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудовому колективу. Вказані обставини, а саме: працевлаштування на посаду водія відразу після вчинення адміністративного правопорушення, санкція якого передбачає позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та незначний проміжок роботи у вказаному трудовому колективі, який би дозволив зробити певні позитивні чи негативні висновки щодо характеристики колеги, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності.

Будь-яких відомостей, які б вказували на обмеження ОСОБА_1 у забезпеченні себе іншою роботою, яка б не вимагала наявності в нього права керування транспортними засобами, апеляційному суду не надано.

Також не можуть бути взяті до уваги і доповнення апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що автомобілем при описаних обставинах він не керував, оскільки вказане спростовується доказами, наявними у справі про адміністративне правопорушення.

Так, з досліджених під час підготовки до судового розгляду справи відеофайлів, наданих поліцейськими та долучених до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що співробітниця поліції веде зйомку на нагрудну камеру і смартфон з приміщення торгового центру з камерами відеоспостереження, на яких відображено момент дрифту автомобіля на автостоянці торгового центру, після чого автомобіль зупинився. Вказаним відеоспостереженням зафіксовано і факт переміщення ОСОБА_1 з переднього водійського сидіння на заднє, оскільки вбачається силует в салоні автомобіля, який переміщується. Після чого останній вийшов з автомобілю, до транспортного засобу ніхто ні до початку ним руху, ні після зупинки більше не підходив.

Крім того, апеляційний суд враховує і той факт, що на таких обставинах ОСОБА_1 не наполягав ні під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначав про них у суді першої інстанції, а почав наголошувати на них тільки під час апеляційного провадження, що на думку суду апеляційної інстанції свідчить про обраний ОСОБА_1 спосіб уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобам, відповідно до вимог ст. ст. 33-36 КУпАП. При цьому, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативних видів та меж адміністративного стягнення, а визначена правопорушнику міра відповідальності за вчинене ним порушення правил дорожнього руху за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою, а також відповідає меті стягнення - виховання особи, яка його вчинила, та запобіганню вчиненню нових правопорушень, як це передбачено ст.23 КУпАП.

А тому, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 грудня 2019 року є законною і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 01 лютого 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю постанову, без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуФілонова Ю. О.