КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/915/21
Апеляційне провадження №33/824/2806/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали адміністративної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі десять тисяч двісті гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк в один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі чотириста п`ятдесят чотири гривні.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

13 січня 2021 року о 22 годині в м. Біла Церква по вул. Некрасова, 46 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «HYUNDAI MATRIX», державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Водію було запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився в присутності двох свідків, порушивши вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлений про місце та час розгляду справи СМС - повідомленням на 22 лютого 2021 року, 12 березня 2021 року, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Наведене, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, при вирішені питання про розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , суд виходить з того, що останній не подавав до суду жодних клопотань про витребування доказів, виклик свідків з викладенням своїх міркувань щодо законності складеного відносно нього протоколу.

Таких відомостей немає і в документах, доданих до протоколу.

Тому, неявку ОСОБА_1 в судове засідання суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнути від відповідальності за вчинене.

При обранні міри адміністративного стягнення місцевим судом враховані вимоги ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Ухвалення зазначеного судового рішення місцевий суд обґрунтовував положеннями ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, рішень ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», «Жуковський проти України» від 03 березня 2011 року, «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia», ст.ст. 7, 9, 23, 130, 245, 251, 252, 266, 280 КУпАП України, п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 9 листопада 2015 року за № 1452/735, п. 8 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2016 року за №672/5.

Не погоджуючись із вказаною постановою місцевого суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк апеляційного оскарження судового рішення, а постанову скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається, зокрема, на те, що постанова судді є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 7, 9, 130, 245, 251, Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 19, 62 Конституції України, практики Європейського суду з прав людини, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника - Лазуки В.С., дослідивши докази по справі, вважає за необхідне залишити апеляцію без задоволення, а судове рішення - без змін з огляду на наступне.

Як правильно встановив місцевий суд, 13 січня 2021 року о 22 годині в м. Біла Церква, що по вул. Некрасова, 46, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «HYUNDAI MATRIX», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Водію було запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що він відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджується даними протоколу серії ДПР18 №321422 ( а.с. 1 ), направленням поліцейського на огляд ( а.с. 7 ), поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( а.с. 8 ), рапортом ( а.с. 9 ), відеозаписом, переглянутим судом апеляційної інстанції ( а.с. 10 ), поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в суді другої інстанції.

Відтак, дані протоколу про адміністративне правопорушення, які засвідчені свідками, з достатньою повнотою досліджені судом на виконання вимог ст. 280 КУпАП, а тому висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним, в т.ч. п. 2.5 Правил дорожнього руху, є правомірним, відповідає фактичним обставинам справи та наявним доказам.

Враховуючи викладене, місцевий суд, з точки зору суду апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про дотримання, при затриманні правопорушника, вимог інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я №1452/735 від 9 листопада 2015 року, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відтак, на переконання апеляційного суду, місцевим судом дотримані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, висновок суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5. Правил дорожнього руху є правильним, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому, будь-яких доказів на спростування наркотичного сп`яніння правопорушника учасники процесу, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надали.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про дотримання місцевим судом вимог ст.ст. 34, 35, 245, 246, 248, 249, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення при винесенні постанови, що свідчить про необґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

З огляду на наведене, доводи апелянта про те, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 7, 9, 130, 245 251, Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 62 Конституції України, ст.ст. 19, 62 Конституції України, практики Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015, на переконання суду другої інстанції, не відповідають дійсності, а відтак - не є правовою підставою для скасування судового рішення місцевого суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Тим паче, апеляційна скарга не може бути задоволена, як зазначає апелянт, з підстав наявності обставин, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП України, оскільки справа розглянута з дотримання вимог, передбачених ст. 38 КУпАП України.

Суд апеляційної інстанції, окрім іншого, вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року з огляду на поважність причин його пропуску та з метою дотримання положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Сержанюк