Справа № 359/4780/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, працюючого в ТОВ «Транс Логістік», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності притягувався: 28 жовтня 2020 року за ч.1 ст. 121 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

за ч.4 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ :

Із протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №520820 від 26 травня 2021 року слідує, що 26 травня 2021 року о 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 на 30 км а/д Київ - Харків керував транспортним засобом марки «Renault Premium», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «Kromhout» 3АО 1227, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якого шини мають місцеві пошкодження, що оголюють корд. Також був відсутній протокол обов`язкового технічного контролю. Правопорушення вчинено повторно протягом року.

Тим самим, як слідує із протоколу, ОСОБА_1 порушив вимоги п.31.4.5 «б» та 31.3 «б» ПДР України за що передбачена відповідальність за ч.4 ст. 121 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце був повідомлений належно, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, причин свого неприбуття не вказав, заяв і клопотань, у тому числі й про відкладення судового засідання, не направляв.

Тим самим, ураховуючи факт належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання і відсутності його заяви про відкладення судового засідання, з огляду на положення ст. 268 КУпАП, які не передбачають обов`язкової участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді такого роду справ, суд вважав за можливе завершити розгляд справи за його відсутності.

Тож, суд, дослідивши матеріали провадження у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, виходив із такого.

Зокрема, статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

З урахуванням того, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням того, що такі докази мають випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто бути такими, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Визначаючись у питання того, чи є дійсним склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП у діях ОСОБА_1 , суд відмічає наступне.

Відповідальність за ч.4 ст. 121 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті.

У свою чергу, частини перша третя статті 121 КУпАП установлюють відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів; керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації; керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно п. 31.3 «б» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Для причепів установлюються норми залишкової висоти малюнка протектора шин, аналогічні нормам для шин автомобілів-тягачів; шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини ( п. 31.4.5 «б» ПДР України).

Разом із цим, згідно п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

У даному випадку, протокол містить пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що він їхав на СТО для ремонту.

Відповідно, з огляду на положення п. 31.5 ПДР України та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою у цій справі має бути доведено, що пошкодження шини, які оголюють корд, не виникли в дорозі, а водій, виявивши їх, не вжив заходів для усунення несправності і рухався без дотримання вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил до місця ремонту/ стоянки.

Однак, жодних доказів того, що пошкодження шини виникли не в дорозі, водій не уживав заходів для їх усунення і рухався до місця зупинки чи ремонту не дотримуючись запобіжних заходів і без виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 ПДР України, до протоколу додано не було.

Натомість, адміністративним правопорушенням відповідно до вимог ч.1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У теорії права виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії або бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Умисел, як правило, поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Зокрема, щодо адміністративних правопорушень, то згідно із ст. 10 КУпАП вони визнаються вчиненими умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Водночас, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Як наслідок, аби констатувати факт учиненого правопорушення, слід установити наявність і дійсність усіх ознак його об`єктивної та суб`єктивної сторони.

Суб`єктивну ж сторону визначає спрямованість умислу особи, її вина у вчиненому та форма цієї вини.

Інакше кажучи, у цій справі, без доведеності того, що несправність виникла не в дорозі і ОСОБА_1 , при цьому, не вживав заходів для її усунення, а так само і рухався без дотримання ПДР України до місця стоянки/ремонту, ураховуючи його пояснення, що маються у протоколі, неможливо констатувати факт наявності у нього умислу на вчинення правопорушення, що наразі йому інкримінується.

Тому, є слушним вказати на недоведеність /відсутність у даному випадку у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, як то, ознак його суб`єктивної сторони.

Стосовно порушення ОСОБА_1 вимог п. 31.3 «б» ПДР України, і, відповідно, правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, то слід вказати слідуюче.

Вказана у протоколі суть цього правопорушення не відповідає диспозиції ч.3 ст. 121 КУпАП, так як остання передбачає, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Протокол же містить вказівку на те, що був відсутній протокол обов`язкового технічного контролю.

Тобто, залишається незрозумілим, чи транспортний засіб дійсно не пройшов обов`язковий технічний контроль чи у водія просто був відсутній про це відповідний документ, у той час, як сам транспортний засіб пройшов такий контроль.

А на підтвердження цього порушення, зокрема, недотримання вимог п. 31.3. «б» ПДР України, суду надано лише сам протокол про адміністративне правопорушення.

Інші докази, які б за своєю суттю вказували на дійсність цього порушення, відсутні.

При цьому, в такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний беззаперечним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, ( щодо порушення п. 31.3 «б» ПДР), оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

До того ж, протокол у цій частині не відповідає вимогам закону, так як містить формулювання некоректного «обвинувачення», адже, ч.3 ст. 121 КУпАП не установлює відповідальність за відсутність протоколу технічного контролю, а саме за керування транспортним засобом, який що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, що і є об`єктивною стороною цього правопорушення.

Тобто, є слушним висновок суду не некоректність висунутого у цій частині обвинувачення.

Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 19.05.2016 року (справа 5-389 кс15) зазначив, що однією зі стадій застосування права є стадія визначення (встановлення) тієї норми закону, яка охороняє права, свободи та інтереси особи і встановлює відповідальність за посягання на них.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: у т.ч. місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в протоколі трьох складників: фактичних обставин; правової кваліфікації; формулювання порушення.

При цьому під формулюванням порушення (суть) розуміється короткий виклад тексту диспозиції правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула звинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого діяння, а юридичне формулювання (формула та формулювання) - це правова модель діяння, вказівка на правові норми, порушення яких інкримінується особі.

Адже юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові, як-то, чіткість, зрозумілість, однозначність норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права.

Проте, як вказав суд вище, відображена у протоколі суть правопорушення, не відповідає диспозиції ч.3 ст. 121 КУпАП, позаяк, остання не установлює відповідальність за саму по собі відсутність протоколу технічного контролю.

А уточнювати і відредактовувати протокол із цього питання суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Тим самим, слід констатувати відсутність у діях ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, як то, його об`єктивної сторони.

Загалом, як наслідок, з мотивів, що викладені вище, суд не установив у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП та об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 того ж Кодексу.

Що, тим самим, виключає можливість кваліфікації його дій і за ч.4 ст. 121 КУпАП.

Адже Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року у справі № 1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно із яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, усі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Також, відповідно до положеньстатті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Стаття ж 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тому оцінивши усі докази ( протокол та відеозапис) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що провадження у цій справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, норма якого вказує на те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності складу адміністративного правопорушення.

У зв`язку з чим, дане адміністративне провадження, з урахуванням вимог п. 1 ст. 247 КУпАП, підлягає закриттю, а судовий збір не підлягає стягненню із ОСОБА_1 , так як на нього, за таких обставин, не накладається адміністративне стягнення ( ст. 40-1 КУпАП).

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 121 КУпАП - закрити на підставі п.1 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку з відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя І.В. Явіца