ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/814/21 Справа № 205/1105/21 Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:

особи, що притягується

до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2021 року водій ОСОБА_1 01 лютого 2021 року о 00:10 год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Великій Діївській у м. Дніпрі, не виконав вимогу працівника поліції про зупинку вказаного транспортного засобу, чим порушив п.2.4 ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду змінити в частині накладення стягнення, накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справу було розглянуто за його відсутності, копію оскаржуваної постанови було отримано 26 квітня 2021 року.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що суд розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення про дату та час розгляду справи. Вважає, що при накладенні стягнення суд не навів достатніх та переконливих мотивів та обрав найсуворіший, передбачений санкцією статті, вид та розмір адміністративного стягнення. Зазначає, що суд не врахував його щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності, необхідність керування транспортним засобом задля забезпечення своєї родини. Вказує що судом також не враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, яка полягає виключно у порушення вимог ПДР України, без будь-яких наслідків у виді завдання шкоди, а також що правопорушення вчинено не умисно.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 22 березня 2021 року за відсутності учасників справи. З матеріалів справи слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 26 квітня 2021 року, апеляційна скарга ним подана до суду першої інстанції 30 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувана постанова винесена за відсутності учасників справи та копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 26 квітня 2021 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.

Обставини справи та висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КупАП, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про зміну виду стягнення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; втягнення неповнолітнього в правопорушення; вчинення правопорушення групою осіб; вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Санкція ст. 122-2 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Одним із видів покарань у розумінні ЄСПЛ є штрафи. Суворість цього примусового заходу оцінюється через його розмір, проте у визначенні правової природи такого заходу для ЄСПЛ важливішою є мета, з якою призначається штраф, ніж його розмір.

У рішенні по справі «Озтюрк проти Туреччини»(Ozturk v Turkey) від 28.09.1999року Європейським судом з прав людини штраф у розмірі 60 DM, був оцінений як покарання, з огляду на цілі його застосування.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На переконання судді апеляційної інстанції, при визначенні виду і розміру стягнення, суд не врахував у повній мірі характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та призначене судом ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк на 6 місяців є занадто суворе.

Так, при призначенні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд не врахував його щире каяття, наявність на утриманні малолітньої дитини та матері похилого віку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність відомостей про притягнення його до адміністративної відповідальності, а також те, що його робота пов`язана з необхідністю керувати транспортними засобами.

Крім того, судом не враховано, що хоча відповідно до рапорту поліцейського в день складання протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №029091 щодо ОСОБА_1 також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, однак відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, яка полягає виключно у порушення вимог ПДР України без будь-яких наслідків у виді завдання матеріальної чи моральної шкоди.

Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції вважає можливим змінити накладене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, застосувавши до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, що відповідатиме меті адміністративного стягнення, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, задовольнити, а постанову суду першої інстанції змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2021 року.

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП змінити в частині накладення стягнення.

Вважати, що на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні.

В іншій частині постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот