Справа № 344/4473/21
Провадження № 33/4808/733/21
Категорія ст.172-7 ч.2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В.
Суддя-доповідач Гриновецький
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М. з участю апелянта ОСОБА_1 , його захисника Яремчука О.О., прокурора Ляхович Д.С., особи, яка склала протоколи Паращенка К.І. , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 20.10.2021 року щодо нього,

в с т а н о в и в :

Цією постановою щодо ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1

закрито провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-7 ч.1, ч.2 КУпАП у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 38 КУпАП.

З постанови суду слідує, що ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушень за ст. 172-7 ч.1, ч.2 КУпАП, однак справу закрито за строком давності. Його визнано винуватим у неповідомленні про наявність у нього реального конфлікту інтересів та прийняття ряду рішень в умовах реального конфлікту інтересів на посаді керівника Івано-Франківського ГУ ДПС про преміювання й доплати працівникам державної податкової служби області, в тому числі й себе за період з 28.11.2019 року по 27.04.2020 року.

Суд мотивував постанову тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст.172-7 ч.1, ч.2 КУпАП, повністю доводена дослідженими й наведеними у постанові доказами, однак відповідно до вимог ст. 38 КУпАП справу закрито за строком давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оспорює законність й обґрунтованість постанови судді. Вважає її незаконною, необгрунтованою, невідповідною матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із істотними порушеннями процесуальних норм. Стверджує, що встановлення надбавок за інтенсивність праці регулюється Положенням про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, яке затверджене постановою КМУ №15 від 18.01.2017 року, згідно якого підписання наказів про встановлення надбавок в ГУ ДПС в Івано-Франківській області відноситься виключно до компетенції начальника ГУ ДПС. У всіх поданнях на преміювання керівників самостійних структурних підрозділів ГУ ДПС в Івано-Франківській області, які були складені під час виконання ним обов`язків начальника ГУ ДПС, міститься інформація про преміювання ОСОБА_1 , саме як начальника Івано-Франківського управління ГУ ДПС. Водночас, подання на преміювання готувалися начальником управління кадрового забезпечення ГУ ДПС і погоджувалися заступником начальника ГУ ДПС. Він самостійно не визначав собі розмір надбавок та премії та не готував подання на їх встановлення особисто собі. Умислу на вчинення правопорушення не мав, а у протоколах відсутні будь-які докази, що він необґрунтовано чи безпідставно одержав доплати у виді надбавок та премій і у його діях відсутній реальний конфлікт інтересів. Вказує, що судом не було взято до уваги той факт, що 29.09.2021 року постановою Івано-Франківського міського суду у справі №344/5502/21 аналогічне провадження щодо нього за ст. 172-7 ч.1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення і даною постановою встановлено преюдиційний факт, а саме відсутність реального конфлікту інтересів при необхідності прийняття ним рішення закріпленого наказом від 28.01.2020 року №2-ф. Просить постанову судді скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушеннях.

До початку розгляду справи, апелянт подав доповнення до апеляційної скарги, в якій вказує, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому суд не вправі був визнавати його вину у інкримінованих йому правопорушеннях.

Перевіривши справу, заслухавши апелянта та його захисника про підтримання апеляції, прокурора про її відхилення, пояснення Паращенка К.І. про зміст складених ним протоколів, проаналізувавши апеляційні доводи, суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 6 Конституції України всі органи державної і судової влади зобов`язані діяти в дозволених законом межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст.7, 280, 283 КУпАП постанова судді в адміністративній справі повинна бути законною й обґрунтованою.

Постанова суду щодо ОСОБА_1 вказаним нормам закону не відповідає, тому підлягає скасуванню.

Закінчення строку давності на час судового розгляду справи, який констатовано судом першої інстанції, апелянтом не оспорюється.

Оскаржена постанова суду не може залишатися в силі через істотні процесуальні порушення, які привели до незаконного й необґрунтованого судового рішення в частині доведеності вини ОСОБА_1 .

Суд порушив пряму вимогу ст. 247 п.7 КУпАП про те, що розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю (невідкладному) у зв`язку із закінченням на момент судового розгляду справи строків давності, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Вищевказана норма є процесуальною перешкодою після закінчення строку давності для подальшого продовження судового провадження з метою з`ясування і встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, дослідження й перевірки доказів про наявність чи відсутність вини особи у вчиненні правопорушення.

Закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є несумісними рішеннями і прийняття таких рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на законність, правову визначеність, верховенство права і справедливий суд, що визначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Така позиція апеляційного суду переконливо узгоджується з положеннями ст. 284 КУпАП про те, що рішенням, яке підтверджує вину особи, є лише постанова про накладення адміністративного стягнення. Постановою ж щодо ОСОБА_1 стягнення не накладалось. Тому визнання його винуватим у цій справі суперечить вимогам ст.ст. 284, 247 КУпАП.

Позиція апеляційного суду також узгоджується з рішенням ЄСПЛ від 9.01.2013 року «Волков проти України», де в п. 137 вказано, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства»). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Наявність або відсутність вини встановлюється під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, лише якщо на час розгляду справи не закінчився строк давності.

З наведеного слідує, що законодавець надав правову можливість за встановлений законом строк (у цій справі 6 місяців з моменту виявлення) притягнути винну особу до відповідальності. Якщо суд не вкладається у цей строк, то справа має бути невідкладно закрита за строком давності без підтвердження чи спростування вини правопорушника.

Зазначений правовий інститут є формою відмови держави від притягнення особи до відповідальності.

Така форма закриття справи не містить правових перешкод з її преюдиційними наслідками, при наявності яких вони можуть бути вирішені в порядку іншого виду судочинства.

Апеляційні доводи апелянта про закриття справи за відсутністю в його діях складу вказаних правопорушень, не може бути задоволено з тих же наведених вище підстав, оскільки апеляційний суд через закінчення строку давності позбавлений процесуальної можливості досліджувати й оцінювати докази.

Апеляційний суд спростовує висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 і скасовує постанову суду в частині визнання його винуватим у вчиненні правопорушень за ст. 172-7 ч.1, ч.2 КУпАП та закриває провадження у справі. Таке закриття справи апеляційним судом немає негативних правових наслідків для ОСОБА_1 . Тому подана апеляція підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду від 20.10.2021 року щодо ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 п.7 КУпАП за стром давності.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Б.М. Гриновецький