ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2021 Справа №607/11525/21

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк Василь Михайлович, розглянувши в залі суду в місті Тернополі матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 227268 від 16 червня 2021 року, ОСОБА_1 16 червня 2021 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюваннях в її сторону нецензурними словами, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення заперечила та пояснила, що жодних дій зазначених в протоколі вона не вчиняла. 16 червня 2021 року вона прибула в квартиру за адресою АДРЕСА_1 на прохання матері, якій стало погано, на той час вже була поліція, а тому конфліктів із колишнім чоловіком в неї в той день не було.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що 16 червня 2021 року, близько 00 год. 30 хв. у нього був словесний конфлікт із батьками ОСОБА_3 , а не з нею, однак поліцейські вважали, що матір не є суб`єктом правопорушення щодо домашнього насильства. ОСОБА_1 приїхала вже після того, як прибули працівники поліції.

Розглянувши справу доходжу такого висновку.

З диспозиції частини першою статті 173-2 КУпАП вбачається, що відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частини першої статті 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В обґрунтування доведеності вини у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення посилається на заяву та пояснення ОСОБА_4 , в яких вона просять притягнути до відповідальності ОСОБА_1 .

Разом з тим, в поясненнях ОСОБА_3 наданих в судовому засіданні він зазначив, що ОСОБА_1 прибула за їх місцем проживання вже після дзвінка матері, разом із швидкою та працівниками поліції. В письмових поясненнях ОСОБА_4 не зазначені будь-які конкретні обставини вчинення відносно неї домашнього насильства саме в час зазначений в протоколі.

Надані відеозаписи нагрудних камер поліцейських не підтверджують обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, а тільки фіксують процес спілкування поліцейських із сторонами конфлікту та складання матеріалів.

Сам факт наявності словесної суперечки з приводу тих чи інших питань не свідчить про наявність в діях особи психологічного насильства, оскільки суду не доведено, що така суперечка досягла рівня того, що ОСОБА_1 висловлював словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, які були спрямовані саме на обмеження волевиявлення потерпілої та такі дії викликали у постраждалої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тому, на переконання судді, не вдалося спростувати доводи ОСОБА_5 про те, що вона не вчиняв домашнього насильства у діях, які полягали у висловлюванні нецензурними словами та погрозами розправою, а тому обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення про те що він вчинив насильство шляхом висловлювання нецензурними словами та погрозами розправою не підтверджені «поза розумним сумнівом».

Об`єктивних доказів винуватості крім суперечливих пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_4 працівники поліції не зафіксували, та на розгляд судді не надали.

Протокол же про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими доказами, не є вичерпним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, не являє собою імперативного факту доведеності вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих, не спростованих презумпцій факту.

З цих підстав, суд не приймає до уваги протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 227268 від 16 червня 2021 року, складений відносно ОСОБА_1 , оскільки фабула адміністративного правопорушення, викладена в самому протоколі, не відображає дійсних обставин, здобутих під час слухання справи в суді, а інших доказів, які б підтверджували вину особи немає.

Згідно з частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинності, закріпленому в статті 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

Відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України по адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КпАП слід закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.9, п.1 ст.247, ст.ст. 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративну справу, порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяВ. М. Позняк