Провадження № 3/127/4920/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2021 р.м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Бернади Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста - юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, несвоєчасно, а саме 09.04.2021, без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за період не охоплений раніше поданими деклараціями (декларацію перед звільненням).

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала та суду пояснила, що вона не є його суб`єктом. Зокрема, 28.05.2020 вона була звільнена з Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької облдержадміністрації. Після звільнення вона подала усі необхідні декларації, але соє звільнення оскаржила в судовому порядку. Тим часом вона влаштувалась на роботу у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури Київського національного університету будівництва і архітектури, де вона не є суб`єктом декларування.

В лютому 2021 року вона була поновлена в департаменті житлово-комунального господарства і в подальшому переведена із зазначеного департаменту до коледжу.

Наказ про її поновлення датований 08.02.2021, однак про нього вона дізналась пізно ввечері цього ж дня і 09.02.2021 з`явитись у департамент не могла. Зважаючи на зазначений наказ, вона 09.02.2021 звільнилась у коледжі й пішла у департамент, де була звільнена 10.02.2021. Саме в день її звільнення вона отримала копію наказу про поновлення на роботі. Зауважила, що фактично до виконання своїх посадових обов`язків у департаменті вона не приступила, а тому у неї відсутній обов`язок подавати відповідну декларацію.

Відповідаючи на питання прокурора Юрлова Л.І. зауважила, що декларацію після звільнення вона подала 09.04.2021 за порадою знайомих, хоча вважає, що такий обов`язок у неї відсутній.

Прокурор Вахула Л.Я. вважав, що винуватість ОСОБА_1 підтверджена матеріалами справи, а тому на останню необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу.

ОСОБА_1 вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу будь-якого правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

З диспозиції частини першої статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) випливає, що відповідальність за даною нормою настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Слід звернути увагу, що зазначена норма є бланкетною. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зауважити таке.

Підпунктом «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України № 1700-VII (від 14.10.2014) «Про запобігання корупції» (далі Закон № 1700-VII) визначено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

З наданих суду матеріалів випливає, що на підставі наказу № 19-а від 26.05.2020 ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації з 28.05.2020 у зв`язку з ліквідацією державного органу на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).

В матеріалах справи також наявна копія акта від 26.05.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 ознайомилась з наказом про її звільнення, попросила надати їй копію наказу, від підпису про ознайомлення із зазначеним наказом відмовилась, посилаючись на те, що вона його підписувати не готова.

Згідно з наказом № 8-к від 08.02.2021 ОСОБА_1 на підставі судового рішення поновлена на роботі на посаді категорії В, підкатегорії В1 головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації з 29.05.2020. Зі змісту пункту 3 зазначеного наказу випливає, що ОСОБА_1 допущена до виконання обов`язків на зазначеній посаді з 09.02.2021.

В наданих суду матеріалах також наявна копія листа за підписом начальника управління розвитку територій та інфраструктури облдержадміністрації Зонової М. від 08.02.2021 за № 01-15-02/244, відповідно до якого до відому ОСОБА_1 доводився факт поновлення на посаді, а також запропоновано з`явитись до управління 09.02.2021 о 08.00 год. та приступити до виконання посадових обов`язків.

Відповідно до листа ОСОБА_1 на ім`я начальника Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької ОДА Зонової М.В. від 08.09.2021 ОСОБА_1 підтвердила факт отримання зазначеного вище повідомлення, при цьому зауважила, що у зв`язку з наявністю в неї законних обов`язків перед третіми особами прибути з трудовою книжкою у зазначений час не має можливості, повідомила, що прибуде 10.02.2021 о 08.00 год.

В наданих суду матеріалах справи також наявна копія заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької ОДА Зонової М.В. від 10.02.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 просила звільнити її згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП.

Згідно з наказом № 13-к від 10.02.2021 ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації з 10.02.2021 в порядку переведення для подальшої роботи у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури Київського національного університету будівництва і архітектури.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_1 є суб`єктом декларування, оскільки на підставі наказу від 08.02.2021 вона поновлена на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації з 29.05.2020, однак допущена до виконання обов`язків на зазначеній посаді з 09.02.2021.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо того, що вона фактично не приступила до виконання її посадових обов`язків, а тому і не може вважатись суб`єктом декларування, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У постанові від 21.04.2021 (справа № 461/1303/19) Верховний Суд (далі ВС) зауважив, що до моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають.

У постанові від 17.06.2020 (справа № 521/1892/18) ВС звернув увагу, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

З наданих суду матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 була поновлена на посаді державного службовця з 09.02.2021, однак до управління фактично з`явилась 10.02.2021 і цього ж дня звернулась із заявою про її звільнення із займаної посади в порядку переводу. Саме тому доводи ОСОБА_1 про те, що вона фактично не була поновлена на посаді, у зв`язку з чим згідно з підпунктом «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1700-VII на неї могла поширюватись дія зазначеного Закону, оцінює критично.

Частиною другою статті 45 Закону № 1700-VII визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

В ОСОБА_1 виник обов`язок подати декларацію перед звільненням упродовж періоду з 00:00 год. 11.02.2021 по 23:59 год. 11.03.2021.

За даними публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які розміщенні на вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції, встановлено, що ОСОБА_1 подала зазначену вище декларацію лише 09.04.2021 о 14:14 год.

ОСОБА_1 подавала такі Е-декларації: 31.03.2017 - щорічну за 2016 рік, 27.03.2018 - щорічну за 2017 рік, 25.03.2019 - щорічну за 2018 рік, 28.03.2020 - щорічну за 2019 рік, 28.05.2020 - перед звільненням за період не охоплений раніше поданими деклараціями, 09.04.2021 - декларацію після звільнення за 2021 рік.

У зв`язку із заповненням ОСОБА_1 вищевказаних декларацій їй відомий порядок подачі декларацій.

В протоколі про адміністративне правопорушення, як підстава для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, наявне посилання на роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції щодо типів декларації та порядку їх подання (роз`яснення № 1 від 03.02.2021).

Суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належать, зокрема, надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що статтею 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 за № 493/92 (далі Указ № 493/92) установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Згідно з абзацом другим статті 2 Указу № 493/92 державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

Порядок державної реєстрації нормативно-правових актів регламентований Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 за № 731.

З наданих суду матеріалів, а також інших доказів не випливає, що роз`яснення № 1 від 03.02.2021 є нормативно-правовим актом, а тому посилання на нього у протоколі про адміністративне правопорушення як на підставу для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суд вважає безпідставним.

Разом з тим, подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, регламентований статтею 45 Розділу VII Закону № 1700-VII.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 45 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

При цьому абзацом другим частини другої статті 45 Закону № 1700-VII визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Отже, аналізуючи надані суду матеріали, доводи сторін справи, суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КпАП, за ознаками несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Хоча, в судовому засіданні ніким і не були оспорені відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, щодо строку виявлення правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У протоколі про адміністративне правопорушення строком його виявлення зазначена дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто 17.06.2021. В якості обґрунтуваннях такого твердження в матеріалах справи наявний лист за підписом в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства ОСОБА_2 від 18.03.2021 за № 22/3-79вих-21, адресований на адресу Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора та Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України. Згідно із зазначеним листом початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли зібрано, проаналізовано зібрані фактичні дані та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення. Процесуально такий висновок, як зазначено у наведеному листі, оформлюється у вигляді протоколу. Саме тому, на переконання автора зазначеного листа, датою виявлення правопорушення є дата складання протоколу, тобто момент з`ясування усіх необхідних даних, оскільки лише після їх отримання можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи питання щодо початку обчислення строку виявлення правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Наведений лист, як слідує з його змісту, не є відповідним нормативно-правовим актом. Також матеріали справи не містять відомостей, що в.о. керівника Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя Національного агентства Амплеєв О. уповноважений надавати будь-які роз`яснення щодо застосування норм права.

При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення регламентований статтями 254, 256 КпАП, Порядком оформлення протоколів про адміністративні правопорушення Національним агентством, затвердженого наказом Національного агентства 06.12.2019 за № 159/19, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.01.2020 за № 14/34297, а також Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 за № 1376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1496/27941.

Зі змісту наведених нормативних актів випливає, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом фіксації виявленого правопорушення. Слід додатково зауважити, що частиною першою статті 256 КпАП законодавцем відокремлені дата і місце складання протоколу про адміністративне правопорушення та місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Окрім цього, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив (лист від 22.05. 2017 року № 223- 943/0/4-17), що для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

Отже, суд вважає, що ототожнення у протоколі про адміністративне правопорушення поняття дати виявлення правопорушення і дати його фіксації не ґрунтується на приписах чинного законодавства України, а тому наведене вище твердження про початок перебігу строку притягнення до адміністративної відповідальності з дня складання протоколу про адміністративне правопорушення суд оцінює критично.

З наданих суду матеріалів випливає, що офіційно зафіксованою датою виявлення правопорушення є 13.04.2021, тобто день звернення т.в.о. начальника Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Сухина О. з листом (за вих. № 1399/55/101-2021) на ім`я голови Вінницької обласної державної адміністрації Борзова С. з листом про надання належним чином завірених копій документів щодо ОСОБА_1 . Копії необхідних документів, як випливає з листа за підписом начальника Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації Зонової М. (від 20.04.2020 за вих. № 01-15-021855) Управління стратегічних розслідувань отримало 07.05.2021 (вх. № 452).

Крім того, у наданих суду матеріалах наявне повідомлення за підписом завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Вінницької обласної державної адміністрації Гусака О. від 05.04.2021 за № 01.01-39/2593 про факт неподання чи несвоєчасного подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Зазначений лист Департаментом стратегічних розслідувань був направлений до Управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області 06.05.2021 за № 4607/55/01-2021.

Суд вважає за доцільне зауважити, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не зобов`язана відповідати за неналежне виконання державними органами в даному випадку органами національної поліції своїх позитивних зобов`язань в частині виконання своїх обов`язків, тобто здійснення належної перевірки отриманого повідомлення про наявність ознак корупційного правопорушення. Нездатність належним чином організувати необхідне листування та обмін інформацією органами національної поліції, на переконання суду, може лише свідчити про неефективність здійснення зазначеними органами своїх повноважень.

Саме тому, суд вважає, що строком виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення є саме 05.04.2021.

Зі змісту частини четвертої статті 38 КпАП випливає, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Як суд вже зазначив вище, документально підтвердженою датою фактичного виявлення правопорушення є 13.04.2021, а тому шестимісячний строк притягнення до адміністративної відповідальності, встановлений частиною четвертою статті 38 КпАП, не сплинув.

Вирішуючи питання щодо виду та міри адміністративного стягнення, необхідного і достатнього для виправлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд враховує, що згідно з наданими матеріалами ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, обставин, що обтяжують її відповідальність, судом не встановлені, а тому суд вважає за доцільне застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно зі статтею 40-1 КпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено стягнення, справляється судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 172-6, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: