ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/108/21 Доповідач - Коструба Г.І.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І. з участю захисника - адвоката Ващука Я. С., розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , який працює на посаді директора з адміністративно-господарської роботи ПП КОБ-БУД,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відмовлено у задоволенні клопотання ПП КОБ-БУД про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та передачу на поруки трудового колективу.

Стягнено із ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати, закривши провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що його хворобливий стан під час керування транспортним засобом не був предметом дослідження в ході досудової перевірки, а отже, не знайшов свого відображення безпосередньо у протоколі про адміністративне правопорушення. Зокрема, посилається на те, що 11 грудня 2020 року, керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі обхід міста Тернополя Р-41 0 км+832 м., йому раптово стало зле, у зв`язку із чим його дружина, яка знаходилась поруч, намагалась допомогти, оскільки бачила стан, в якому він знаходився. Відтак, зважаючи на те, що в автомобілі не було інсуліну чи будь-яких інших лікарських засобів, проте знаходилась пляшка шампанського, він змушений був відкрити її та здійснити декілька ковтків, оскільки в ній містилась глюкоза, яка підвищує рівень цукру в крові. Зазначає, що за декілька хвилин йому стало краще. Враховуючи те, що інших осіб, які можуть керувати авто в транспортному засобі не було, він продовжив рух.

Наголошує на тому, що обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для його життя і здоров`я через різкі зміни цукру в крові, відсутність при собі інсуліну чи солодкого, що могло б стабілізувало його стан, та відсутність осіб, які могли б керувати (управляти) транспортним засобом, не могла бути усунута іншими засобами. Тому просить на підставі ст. 17 КУпАП України закрити провадження у справі про адміністративні правопорушення у зв`язку із вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Звертає увагу на те, що при винесені постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він визнав свою вину та щиро розкаявся, відшкодував усі завдані збитки учасникам дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується розпискою, долученою до матеріалів справи, та те, що він раніше не притягався до адміністративної відповідальності. Також судом не взято до уваги клопотання про передачу на поруки трудового колективу ПП ОСОБА_2 .

Наголошує на тому, що єдиним доходом, який він отримає є заробітна плата в ПП «КОБ-БУД», у зв`язку із чим звільнення з роботи позбавить його доходу та поставить у скрутне матеріальне становище. Посилається на те, що йому як інсулінозалежній людині доводить щомісяця витрачати значні кошти на купівлю дорого вартісних медичних препаратів та ліків, проходити медичне обстеження в лікувальних закладах та здійснювати посилене харчування, а тому звільнення із роботи поставить під загрозу його життя та здоров`я, як інсулінозалежної особи.

Вказує, що з метою власної безпеки та недопущення зараження «СОVID-19» змушений постійно використовувати власний автомобіль Volkswagen Passat для приїзду на роботу, та з метою відвідування Чортківської центральної комунальної районної лікарні для обстеження та отримання лікарського засобу ОСОБА_3 для проведення ін`єкцій. Натомість рішення про позбавлення права керування транспортним засобом позбавить його можливості використовувати автомобіль задля поїздок під час запровадженого карантину, у зв`язку із чим створить умови, за яких він не зможе отримувати в Чортківській центральній комунальній районній лікарні належну медичну допомогу та лікарські засоби, що поставить під загрозу його життя та здоров`я.

Посилається на те, що місцевий суд безпідставно як на доказ його вини послався на письмові пояснення свідків, не допитавши їх при цьому безпосередньо в судовому засіданні, у зв`язку з чим вважає, що їхні письмові пояснення не можуть бути беззаперечним доказом.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_4 , який просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, прихожу до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам суд повинен дати належну оцінку.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 11 грудня 2020 року о 17 год. 15 хв. на автодорозі обхід міста Тернополя Р-41 0 км+832 м. керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 №ARHJ-0251, повірка дійсна до 23.10.2021 року, та огляду в найближчому медичному закладі категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного спяніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного спяніння.

В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 3 ознаками алкогольного сп`яніння є:

запах алкоголю з порожнини рота;

порушення координації рухів;

порушення мови;

виражене тремтіння пальців рук;

різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно п. п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №017445 від 11 грудня 2020 року, складеного інспектором ВРОМ ДТП УПП в Тернопільській області ДПП старшим лейтенантом поліції Добренською О. В., 11 грудня 2020 року о 17 год. 15 хв. на 0 км+832 м на автодорозі Р-41, Обхід м. Тернополя, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Opel Zafira, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку попереду нього, і який по інерції зіткнувся з транспортним засобом марки Peugeot 301, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався попереду. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, тобті, які зазначені в п. 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Після цього поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №038871 від 11 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.

Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.

Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена і письмовими показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з яких вбачається, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці вчинення ДТП за допомогою технічного приладу - газоаналізатора Drager Alcotest 6820 №ARHJ 0251 (повірка дійсна до 23.10.2021 року) та в медичному закладі, від чого останній відмовився в категоричній формі.

Вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.

Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення та поясненнях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного спяніння як на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest №ARHJ -0251 (повірка дійсна до 23.10.2021 року), так і в медичному закладі.

Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.

Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так і з матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що він діяв в стані крайньої необхідності, оскільки перебував в хворобливому стані, не беруться до уваги, оскільки у відповідності до п. 2.9 б) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Твердження апелянта, що судом не взято до уваги клопотання про передачу на поруки трудового колективу ПП КОБ-БУД, є непереконливими, оскільки судом було враховано те, що застосування статті 21 КУпАП є правом, а не обов`язком суду, а також було враховано обставини вчинення адміністративного правопорушення, а саме: вчинення ДТП, поведінку на місці ДТП, тяжкість та ступінь суспільної небезпеки адміністративного правопорушення.

Доводи в скарзі про необхідність перевірки правдивості письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні є безпідставними, оскільки воно не викликано необхідністю з`ясування безпосередньо у свідків таких обставин, які з достовірністю встановлені здобутими по справі вищенаведеними доказами.

Таким чином, приходжу до остаточного висновку про те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено суддею з додержанням вимог статті 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини та в межах санкції частини статті за дане правопорушення.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається.

За таких обставин постанова судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відмові у її задоволенні, оскільки будь-яких інших переконливих доводів, які б безумовно спростували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування постанови суду, скаржником не наведено і апеляційною інстанцією не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 26 січня 2021 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складає 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Тернопільського

апеляційного суду Г. І. Коструба