Справа № 638/8041/21
Провадження № 3/638/2311/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 липня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі судді Латки І.П., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підданого Королівства Марокко, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и в:

28 травня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшли матеріали про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП та за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Постановою суду від 07 липня 2021 року адміністративні матеріали об`єднано в одну справу про адміністративне правопорушення з присвоєнням номеру справи 638/8038/21.

Судом встановлено, що 19 травня 2021 року о 01 год 30 хв в м. Харкові по вул. Тобольській, 45-А, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW 328i, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності, не стежив за дорожньою обстановкою, не був уважним та не впоравшись з керуванням та здійснив наїзд в дерево. При ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3, 10.9 Правил дорожнього руху.

Згідно п. 2.3 до Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.9 Правил дорожнього руху України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 Правил дорожнього руху України).

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. В письмових поясненнях від 06 липня 2021 року захисник ОСОБА_2 вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, просила провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, оскільки протокол складено з порушенням вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом №1376 від 06.11.2015 МВС України, матеріали справи не містять відомостей щодо спричинення шкоди життю, здоров`ю будь-яким особам, отже дорожньо-транспортна пригода не відбулась.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, незважаючи на невизнання останнім своєї вини, знайшла своє повне підтвердження в суді та підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №026453 від 19 травня 2021 року, яким зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 п. 2.3, 10.9 Правил дорожнього руху України;

- схемою місця ДТП від 19 травня 2021 року, на якій зафіксовано механізм ДТП, та те, що транспортний засіб BMW 328i, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського «АЛ1697 ДПР18№026459 ОСОБА_1 ».

Вище перелічені докази у розумінні ст. 251 КУпАП України суд визнає належними, допустимими та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №026453 від 19 травня 2021 року.

Невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості в скоєнні правопорушення, суд оцінює критично, як спосіб самозахисту, оскільки вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП повністю підтверджується наведеними вище доказами та розцінює судом як намагання уникнути відповідальності за скоєне правопорушення.

Окрім того, пояснення захисника щодо відсутності події дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з відсутністю матеріальної шкоди суд відхиляє як такі, що спростовуються змістом протоколу серії ДПР18 №026453 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 130 КУпАП, суд зазначає наступне.

Відповідно до протоколу серії ДПР18 №026454 19 травня 2021 року о 05 год 00 хв в м. Харкові, вул. Тобольська, буд. 46А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 328і, державний номерний знак НОМЕР_1 , після скоєння ДТП за його участю вживав алкогольні напої, а саме «пиво Bad» 0,5», до проведення уповноваженою особою (поліцейським) огляду з метою встановлення факту стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10.є Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення під. є) п. 2.10 Правил дорожнього руху України.

Підпункт є) п. 2.10 ПДР України забороняє водієві до проведення медичного огляду вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за порушення під. є) п. 2.10 ПДР України встановлена ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за те, що він після скоєння ДТП за його участю вживав алкогольні напої, а саме «пиво Bad» 0,5», до проведення уповноваженою особою (поліцейським) огляду з метою встановлення факту стану алкогольного сп`яніння .

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд звертає увагу, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

При надходженні адміністративного протоколу, останній підлягав перевірці на відповідність вимогам статтям 256, 278 КУпАП, оскільки протокол не може бути визнаний належним доказом по справі в розумності ст. 251 КУпАП, так як за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвище, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак, всупереч вище вказаним вимогам відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №026454 від 19 травня 2021 року, відрізняються від фактичних обставин справи, встановлених судом при дослідженні матеріалів справи.

Так, з письмових пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вбачається, що у їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Разом з тим, дані докази не є належним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, за вчинення якого притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки не містять жодних відомостей, які би підтвердили факт того, що останній вживав алкогольні напої після того, як став учасником ДТП.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського «АЛ1697 ДПР18№026459 ОСОБА_1 » також не підтверджує вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки на ньому зафіксовано виключно відмову ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

До письмових пояснень ОСОБА_1 від 19 травня 2021 року, долучених до матеріалів справи, суд ставиться критично, оскільки вони були записані сторонньою особою, і лише підписані ОСОБА_1 . Однак враховуючи те, що останній є іноземцем, зміст цих пояснень не було перекладено для ОСОБА_1 зрозумілою йому мовою, а при розгляді справи в суді останній заперечує викладені в поясненнях обставини, тому суд допускає, що при підписанні цих письмових пояснень 19 травня 2021 року ОСОБА_1 міг не в повному обсязі розуміти їх зміст, а тому не враховує їх при розгляді даної справи.

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі №177/525/17.

Таким чином обставини, викладені у протоколі ДПР18 №026454 від 19 травня 2021 року не знайшли свого підтвердження під час дослідження інших матеріалів справи.

Будь-яких інших беззаперечних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 порушив підп. є) п.2.10 ПДР України суду не надано.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, суд наголошує, що не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та збирати інші докази, ніж ті, що надані сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

За вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

У справах «Малофєєва проти Росії»(«Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 163-2 КУпАП України, суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки докази, які містяться в матеріалах справи, не доводять поза розумним сумнівом те, що останній після того як став учасником дорожньо-транспортної пригоди вживав алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення ОСОБА_1 , як учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів і одночасно закриває провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративні правопорушення згідно зі ст. 34, 35 КУпАП, судом не встановлено.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

На підставі ст. 40-1 КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40-1, 124, 283, 284, 285, 289, 294 КУпАП, ст. ст. 4, 9 Закону України "Про судовий збір", суд

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, в дохід держави.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя І.П. Латка