Справа № 157/446/21
Провадження №3/157/484/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року місто Камінь-Каширський

Суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області Гамула Б.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , підприємця,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопору шення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП №023842 ОСОБА_1 , будучи підприємцем, 26 березня 2021 року в 17 год. у м. Камені-Каширському здійснював господарську діяльність без отримання ліцензії на провадження такої діяльності, а саме, збув ОСОБА_2 дизельне пальне в кількості 20 л вартістю 460 грн., чим порушив п. 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, п. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», статті 7, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», відпустивши пальне з ємності, яка знаходилася на вказаній території, об`ємом 20 тонн.

Такі дії ОСОБА_1 поліцейським кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився.

Захисник Кучер А.А. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Крім того, зазначив, що ОСОБА_1 під час складання щодо нього протоколу заперечував свою вину у вчиненні правопорушення. Пояснював, що під час інкримінованого йому правопорушення перебував на сесії Камінь-Каширської міської ради Волинської області, депутатом якої він являється. Особисто продаж пального не здійснював, будь-кого від свого імені здійснювати такий продаж не уповноважував. Вказував, що є фізичною особою-підприємцем, здійснює пасажирські та вантажні перевезення. За місцем своєї діяльності по АДРЕСА_2 зберігає пальне, має відповідну ліцензію, отримав відповідні дозволи, про що було відомо працівникам поліції. Фактично в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_1 не сформульована об`єктивна сторона правопорушення, не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не викладені дані, яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, кому, коли та за яких обставин реалізовував пальне. В матеріалах справи не здобуто будь-яких доказів, які свідчили б про те, що ОСОБА_1 порушив порядок провадження господарської діяльності, а саме регулярно, постійно, неодноразово здійснював продаж пального сам безпосередньо або через свого представника, який діяв від його імені та з метою отримання доходу, прибутку, не маючи ліцензії. Навіть факт можливої одноразової реалізації пального іншою особою, яка працівниками поліції так і не була встановлена, вчиненої за вказаною вище адресою або ж на території прилеглій до території, що належить ОСОБА_1 , жодним чином не підтверджує здійснення такої діяльності самим ОСОБА_1 . Таким чином, зважаючи на те, що при оформленні матеріалів справи не дотримано вимог Закону, не сформульовано склад адміністративного правопорушення, за яким щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №023842 від 26 березня 2021 року, у зв`язку з чим вказаний протокол не може бути взятий в основу доведеності вини ОСОБА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, в якому зазначається суть правопорушення та інші дані, необхідні для розгляду справи і не може вважатися беззаперечним доказом вини особи. Щодо формулювання суті адміністративного правопорушення, то Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винність у скоєнні якого певною особою має доводитись в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Відповідно до положень ст. 62 Конституції України винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», що виключає склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що справа підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статей 251, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Частиною першою ст. 164 КУпАП передбачено відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Стаття 256 КУпАП передбачає, що в протоколі про адміністративне правопорушення окрім того зазначається і нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення.

Частина 1 ст. 164 КУпАП носить бланкетний характер, однак в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано конкретну норму Закону, яка передбачає ліцензування даного виду господарської діяльності.

Крім того, згідно з диспозицією ст. 164 КУпАП відповідальність за нею наступає у випадку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. Господарська діяльність будь-яка діяльність особи, спрямована на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Безпосередня участь це зазначена діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи (п. 1.32 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», 28.12.1994 p., № 334/94-ВР).

За ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємницькою може вважатись лише діяльність з виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг і зайняття торгівлею з метою одержання прибутку. У разі відсутності такої мети немає правових підстав вважати діяльність господарюючого суб`єкта підприємницькою (п. 3 листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів» № 01-8/453 від 26.06.1995 p.).

Однією з обов`язкових ознак підприємницької діяльності, як виду господарської діяльності, є систематичність її здійснення. Систематичною вважається діяльність у разі, коли вона здійснюється неодноразово протягом певного періоду часу.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, відсутня інформація про системність, регулярність та тривалість діяльності особи, на яку складено протокол, отримання від такої діяльності прибутку. Немає жодних даних про необхідність дозвільних документів (ліцензії) на ведення саме такого виду діяльності.

Також, з матеріалів справи не встановлено будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність з реалізації саме дизельного палива за грошову винагороду.

Статтею 62 Конституції України імперативно визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків.

Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю через відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки органом, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без дозвільних документів, передбачених відповідними нормами законодавства України.

На переконання суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів його протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище, вважаю, що провадження в даній справі слід закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Керуючись статтями 164, 247, 284 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд протягом десяти діб з дня винесення постанови.

Суддя: Б. С. Гамула