Справа № 127/7057/21
Провадження № 3/127/2168/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Шлапак Д.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172-6 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області з Національного агентства з питань запобігання корупції надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення № 47-01/26/21 від 17.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звільняючись з посади заступника начальника Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області з питань взаємодії з органами місцевого самоврядування та громадськістю, будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням). Так, згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.11.2019 № 1114 о/с ОСОБА_1 звільнено із посади заступника начальника Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області з 19.11.2019. Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, він є суб`єктом на якого поширюється дія Закону та є особою, яка, згідно з приміткою до статі 56 Закону, займає відповідальне та особливо відповідальне становище. Тому, згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1, абзацом першим частини другої статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення. Однак, ОСОБА_1 будучи суб`єктом, який з 19.11.2019 припинив виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію перед звільненням не пізніше 00 хв. 00 год. 18.12.2019. Разом з тим, декларацію перед звільненням, подав лише 05.08.2020, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення № 47-01/27/21 від 17.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 будучи звільненим у 2019 році з посади заступника начальника Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області та будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2019 рік. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19.07.2018 № 930 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області. Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.11.2019 № 1114 о/с ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 19.11.2019. Таким чином, відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, він є суб`єктом на якого поширюється дія Закону та є особою, яка, згідно з приміткою до статті 56 Закону, займає відповідальне та особливо відповідальне становище. Тому, згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 1, абзацом першим частини другої статті 45 Закону, приміткою до статті 172-6 КУпАП ОСОБА_1 є суб`єктом декларування та суб`єктом правопорушення. Так, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, який припинив у 2019 році виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2019 рік до 01.06.2020. Декларацію за 2019 рік він подав до Реєстру лише 05.08.2020 о 19 год. 46 хв., вибравши тип декларації «після звільнення», чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушень не визнав, суду пояснив, що ним було виконано обов`язок подання декларацій типу «перед звільненням» та «щорічна» за 2019 рік. Оскільки протягом 2020 року законодавство у сфері запобігання корупції щодо подання декларацій та відповідні роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції неодноразово змінювалось, він не міг зрозуміти чи потрібно подавати декларацію, за якою формою та в якому порядку. Після отримання повідомлення про необхідність подання таких декларації, він одразу їх подав. Також подав письмові заперечення на протокол та пояснення, оскільки складання протоколу та документів здійснено з грубим порушенням норм чинного законодавства України, та клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення в зв`язку із закінченням строків притягнення до адмінвідповідальності.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Степанов І.О. зазначив, що правопорушення які інкримінуються ОСОБА_1 були складені без законних на те підстав, із суттєвими порушеннями прав ОСОБА_1 та норм чинного законодавства. Крім того, заявив клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення в зв`язку із закінченням строків притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання ОСОБА_1 та його захисника поклався на розсуд суду. Зазначив, що протокол та інші матеріали справи оформленні належним чином, без порушення норм чинного законодавства, а твердження ОСОБА_1 та його захисника є надуманими.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, прокурора та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 25 травня 1998 року (із змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами справ про корупційні діяння» у справах даної категорії суди повинні забезпечувати своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне дослідження всіх обставин, передбачених статтями 247 і 280 КУпАП. При цьому особливу увагу необхідно звертати на з`ясування в кожній справі таких питань: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад корупційного правопорушення, передбаченого Законом; чи особа є винною в його вчиненні; чи належить вона до суб`єктів даного правопорушення; чи не містить правопорушення ознак злочину; чи не закінчилися на момент розгляду справи строки, передбачені ст. 38 КУпАП; чи немає інших обставин, що виключають провадження в справі.

Так, частиною 1статті 172-6 КУпАП, передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», зобов`язані подавати декларацію та виконувати інші вимоги фінансового контролю відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 9 ст.1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Так, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19.07.2018 № 930 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області. Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.11.2019 № 1114 о/с ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 19.11.2019.

Таким чином, ОСОБА_1 відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону, є суб`єктом на якого поширюється дія Закону та є особою, яка, згідно з приміткою до статті 56 Закону, займає відповідальне та особливо відповідальне становище.

Абзацом першим частини другої статті 45 Закону визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (далі - декларація перед звільненням).

Відповідно до ч. 2 ст. 45Закону України «Про запобігання корупції» особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

Згідно ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до п. 2 і розділу XIII Закону декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня.

Як вбачається з копії роздруківки з Єдиного державного реєстру декларацій, декларації «перед звільненням» та «за 2019 рік «після звільнення»» ОСОБА_1 подані лише 05.08.2020.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, направленого головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за вих. № 223-943/0/4-17 від 22.05.2017, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб - сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності згідно Закону України «Про запобігання корупції», а тому будучи суб`єктом, який з 19.11.2019 припинив виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію перед звільненням не пізніше 00 хв. 00 год. 18.12.2019. Крім того, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом, який припинив у 2019 році виконання функцій держави, зобов`язаний був подати декларацію, особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2019 рік до 01.06.2020.

Об`єктивних причин щодо несвоєчасності подання та оприлюднення зазначених декларацій на офіційному веб - сайту Національного агентства з питань запобігання корупції судом не встановлено.

Тобто, ОСОБА_1 , порушуючи вимоги ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», будучи суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону, несвоєчасно без поважних причин подав декларацію перед звільненням та декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування (після звільнення), за минулий 2019 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненому підтверджується також протоколами про вчинення адміністративного правопорушення № 47-01/26/21 від 17.03.2021 та № 47-01/27/21 від 17.03.2021, а також іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Таким чином, факт скоєння ОСОБА_1 , вказаних у протоколах правопорушеннях, знайшов своє підтвердження та у суду не виникає сумнівів щодо наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки останнім в судовому засіданні будь-яких допустимих та належних доказів про спростування доказів, які наявні у справах не надавалися.

Разом з цим, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Отже для визначення початку перебігу строку давності притягнення особи до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язане з корупцією, важливу роль відіграють як день вчинення, так і день виявлення правопорушення.

У протоколах про адміністративне правопорушення № 47-01/26/21 від 17.03.2021 та № 47-01/27/21 від 17.03.2021, уповноваженої особою зазначено, що датою вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, пов`язаного з корупцією є 05.08.2020, тобто дата фактичного подання декларацій, а датою виявлення правопорушень є 17.03.2021, тобто дата складання протоколів, тобто момент встановлення всіх необхідних ознак складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Разом з цим, суд не може погодитися із зазначеними твердженнями, оскільки чинне законодавство жодним чином не пов`язує момент фіксації правопорушення у протоколі, з моментом, коли особі стало відомо (чи могло бути відомо) про вчинення адміністративного правопорушення.

Сам факт виявлення адміністративного правопорушення не є тотожнім факту складання протоколу. Це різні юридичні факти: виявлення факту адміністративного правопорушення - це отримання органом, уповноваженим на складання відповідного протоколу, відомостей про вчинення такого правопорушення та особу, яка його вчинила. В той час як складання протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальним наслідком факту виявлення, - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Тобто, момент виявлення адміністративного правопорушення та його фіксування в результаті заходів, проведених уповноваженим органом (посадовою особою), спрямованих на встановлення обставин справи про адміністративне правопорушення, є двома різними юридичними фактами.

Разом з тим, складання протоколу це остаточний, завершальний етап складання процесуального документу на підставі раніше виявлених фактів щодо встановлених порушень, які підпадають під встановлені заборони встановлені законодавством у сфері боротьби з корупцією.

Згідно з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності. Вказане ЄСПЛ зокрема висловлює у рішеннях «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тощо.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, з вимогою, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого питання, порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи (копія листа від 03.09.2020 № 31/2-1737 про надання копій документів) вбачається, що начальник РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області на виконання запиту Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК № 47-01/43243/20 від 25.08.2020 надсилав необхідні копії документів на ОСОБА_1 . Тобто, станом на 25.08.2020 Управління проведення спеціальних перевірок та моніторингу способу життя НАЗК вже було обізнано за фактами порушеннь.

Тобто інформацією про правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_1 , спеціально уповноважені органи у сфері протидії корупції (згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції») володіли вже до 25.08.2020.

Оскільки момент виявлення правопорушення точно не визначено національним законодавством, суд керується практикою ЄСПЛ, а саме тим, що рішенням ЄСПЛ від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону» та в разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи; тому суд доходить висновку, що оскільки момент виявлення правопорушення пов`язується з часом надання інформації на звичайний запит органів, що протидіють корупції, тобто час повідомлення про певні факти, який є моментом реєстрації такої інформації, а отже 25.08.2020 є моментом виявлення правопорушення.

Ключовим фактором, який впливає на перебіг строків накладення стягнення, є момент його виявлення, а збирання доказів на підтвердження адміністративного правопорушення не відтерміновує початку цього строку. Можливість відновлення або поновлення цих строків КУпАП не передбачає.

З огляду на встановлені факти, на переконання суду, є помилковим вважати моментом виявлення вчиненого правопорушення момент складання протоколу.

Після початку здійснення відповідної перевірки за фактом ймовірного правопорушення, і саме з цього моменту уповноважений орган мав об`єктивну можливість зібрати відповідні докази та скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Важливою складовою діяльності спеціально уповноважених суб`єктів, які в межах своєї компетенції безпосередньо здійснюють заходи щодо виявлення, припинення та розслідування корупційних правопорушень є її своєчасність і повнота.

В інформаційному листі ВССУ від 22.05.2017 № 223-943/0/4-17 «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» було констатовано, що вказівка законодавця у п. 7ст. 247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст. 38 КУпАП. А сам розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст. 38 КУпАП, а передбачений ст. 277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного і повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. Якщо на момент розгляду справи в суді закінчились строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд в разі заперечення особою своєї вини чи наявності у її діях складу адміністративного правопорушення повинен дослідити всі обставини справи, встановити, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього корупційного правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, і лише після цього закрити провадження у справі.

Проаналізувавши обставини справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що у даному випадку на момент розгляду справи сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 36, 38, 172-6, 247, 284 КУпАП, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП закрити, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя