ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/368/21 Справа № 205/9996/20 Суддя у 1-й інстанції - Таус М. М. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Амельченка А.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року в справі про адміністративне правопорушення, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного підприємця, мешкаючого у АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 454,00 грн.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що 02 грудня 2020 року о 22-39 години керував автомобілем Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 у м. Дніпрі в районі ж/д переїзду на вул. Г.Волівача та вул. Лісова, переїхав залізничний переїзд на заборонений (червоний) сигнал світлофору. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 20.5 в ПДР.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Амельченко А.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року, а провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції є невірними, а дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови є необґрунтованими та незаконними.

Вказує на те, що 20 січня 2021 року ОСОБА_1 надав суду першої інстанції письмові пояснення до яких, в якості доказу додав другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №414189, складений щодо нього. Другий примірник зазначеного протоколу відрізняється за змістом і за почерком від першого примірника протоколу та не містить підпису ОСОБА_1 та відсутній запис про відмову ОСОБА_1 підписати другий примірник протоколу.

На думку апелянта, суд першої інстанції не здійснив жодної процесуальної дії для з`ясування причин розбіжностей між першим та другим примірником протоколу, а у тексті винесеної постанови не навів мотивів відхилення наданого ОСОБА_1 доказу.

Вказує на те, що в момент порушення переїзду через залізничний переїзд не видно хто саме перебував за кермом автомобіля.

Акцентує увагу на тому, що за кермом автомобіля перебувала його дружина.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В судовому засіданні адвокат Амельченко А.С. діючий в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати і провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення в`їзду на залізничний переїзд, у випадках, коли рух через переїзд заборонено.

Пунктом 20.3 ПДР передбачено, що для пропуску поїзда, що наближається, і в інших випадках, коли рух через залізничний переїзд заборонено, водій повинен зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією), дорожнім знаком 2.2 Знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонений", шлагбаумом чи світлофором так, щоб бачити сигнали, а якщо засоби організації дорожнього руху відсутні не ближче 10 метрів до найближчої рейки.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 вини у порушенні вимог пунктів 20.5 ПДР, така спростовується сукупністю зібраних, всебічно, повно й об`єктивно досліджених та перевірених судом доказів, яким надана вірна оцінка.

Так, вина ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 414189 від 02 грудня 2020 року; рапортом працівника поліції; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції.

На переконання апеляційного суду, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які у своїй сукупності є логічними, послідовними та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта з приводу того, що за кермом автомобіля перебувала дружина ОСОБА_1 , оскільки з відеозапису нагрудної камери працівника поліції вбачається, що поряд з ОСОБА_1 відсутні будь які сторонні особи.

Хибними є доводи апелянта стосовно того, що в момент скоєння інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення перебував не ОСОБА_1 , а інша особа, оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту його переїзду через залізничний переїзд.

Твердження апелянта про те, що він не порушив ПДР при переїзді через залізничну дорогу, є необ`єктивними, а навпаки спрямовані на вигородження себе від відповідальності, а тому апеляційний суд такі свідчення визнає недостовірними.

Санкція ч. 2 ст. 123 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого або адміністративний арешт на строк від семи до десяти діб з оплатним вилученням транспортного засобу у його власника чи без такого.

Накладаючи ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався вимог ст. 33 КУпАП, урахував дані про особу порушника, ступінь його вини та майновий стан, та в межах санкції ч. 2 ст. 123 КУпАП наклав стягнення, яке за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Амельченка А.С. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Г.П. Слоквенко