запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/509/21Головуючий у 1-й інстанції Сидорова М.В.
Єдиний унікальний №337/2344/21Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Лазарук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08 червня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 21.04.2021 року о 07.16 годин в місті Запоріжжі на вул. Запорізького козацтва біля буд. 15 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «КІА Sorento», номерний знак НОМЕР_1 , перебував з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, тремтіння пальців рук, але в порушення п.2.5 ПДР України водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги мотивував тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б вказували на факт керування ним транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Ніякого огляду поліцейськими на місці зупинки проведено не було, а тому зазначати у протоколі без проведення огляду, що у ОСОБА_1 «зіниці очей не реагували на світло, порушення мови, тремтіння пальців рук» говорить про упередженість працівників патрульної поліції. У закладі охорони здоров`я він не відмовлявся від здачі сечі, він не зміг фізично надати зразки сечі через захворювання у зв`язку з затримкою сечі та гематурією, однак він пропонував взяти у нього кров, на що лікар відповів відмовою, чим порушив вимоги Інструкції, відповідно до якої якщо у обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, для дослідження може використовуватись кров. У такому випадку висновок щодо результатів медичного огляду є недійсним.

В протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки, в присутності яких повинна мати місце відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та в присутності яких повинно здійснюватись складання протоколу про адміністративне правопорушення. Встановлення факту відмови має вирішальне значення, оскільки з належною його фіксацією пов`язана наявність складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому протокол не можна вважати належним доказом.

З відеозапису взагалі не можливо встановити, що він перебував з ознаками наркотичного сп`яніння та чи були взагалі у поліцейського обґрунтовані підстави для проходження водієм відповідного огляду на стан сп`яніння. У матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосуються технічного приладу «відеокамери», не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. Ці обставини в свою чергу позбавляють можливості перевірити та зробити висновок про те, чи були інспектором поліції під час складання даного протоколу дотримані вимоги законодавства щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Судом першої інстанції не було враховано, що він працює водієм у таксі, що є його єдиним джерелом доходу. Визнавши його винним у вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції позбавив можливості заробляти гроші для існування та сплатити штраф.

Заслухавши ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Лазарук В.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується:

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №188468 від 21 квітня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, тремтіння пальців рук) відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, чим порушив п. 2.5 ПДР України, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1);

- направленням на огляд водія до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, в якому викладені ознаки наркотичного сп`яніння та зазначено, що огляд у закладі охорони здоров`я не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду (а.с.3);

- висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР №2109 від 21 квітня 2021 року, в якому зазначено, що огляд у закладі охорони здоров`я не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від його проходження (а.с.4).

У рапорті поліцейського Нестеренка В.В. зазначено, що під час патрулювання по вул.Запорізького козацтва, 15, був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України (а.с.2).

Зі змісту відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що під час несення служби екіпажем патрульної поліції був зупинений автомобіль «КІА Sorento», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, виявленим працівником поліції під час спілкування з водієм, що було підставою для вимоги працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану наркотичного сп`яніння у медичному закладі з оформленням відповідного направлення до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР. У закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння. Зазначив, що не може здати зразки сечі через захворювання, однак був згодний надати зразки крові. Свідки при складанні протоколу були відсутні.

Доводи апелянта про те, що відеозапис, зафіксований нагрудною камерою поліцейського, є неналежним доказом, також безпідставні, оскільки застосування поліцейськими технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, прямо передбачено статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію". Тому здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.

Відеозапис події містить достовірні дані про дії ОСОБА_1 та поліцейських на момент зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення, має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП.

Той зміст, який міститься на диску є достатнім для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний відеозапис узгоджується з іншими доказами в справі, вказаними вище.

Відсутність в матеріалах справи сертифікату та інформації про дату виробництва та серійний номер технічного засобу, яким зроблено відеозапис не впливає на висновки суду, оскільки матеріали відеозапису є не єдиним доказом, що підтверджують порушення водієм ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України. А зміст самого правопорушення не вимагає встановлення з наданого відеозапису технічних даних, на які впливав би факт сертифікації відеокамери та її специфічні характеристики.

Посилання апелянта на ту обставину, що під час спілкування працівників поліції та виявлення ними у нього ознак наркотичного сп`яніння свідки не були присутні, а акт огляду не складався, на висновки суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я. Проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного, а також обов`язкова присутність свідків при проведенні огляду в медичному закладі, вказаною Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

У зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки саме наркотичного сп`яніння, водію було обґрунтовано запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, від проходження якого водій відмовився в порушення п. 2.5 ПДР України.

За змістом розділу ІІ цієї Інструкції, яка унормовує проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, в присутності двох свідків, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, тобто у разі виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, чого у даному випадку не встановлено.

Відтак, процедура виявлення поліцейським у водія ознак наркотичного сп`яніння не потребує присутності свідків, не передбачає складання акту огляду, а є лише підставою для направлення водія до найближчого закладу охорони здоров`я на огляд з метою виявлення стану наркотичного чи іншого сп`яніння.

Доводи ОСОБА_1 з приводу того, що він не зміг надати зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження у вигляді сечі та просив відібрати у нього кров є також необґрунтованими у зв`язку із наступним.

Відповідно до пунктів 12, 13 Розділу ІІІ Інструкції №1452/735, для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров у разі неможливості відібрати такі зразки як слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя рук.

Суду не надано жодних належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 будь-яких захворювань, які б унеможливлюють проведення дослідження з використанням біологічного середовища у вигляді сечі.

Більш того, в матеріалах провадження мітиться відеозапис, яким зафіксовано безпроблемна здача ОСОБА_1 в тому ж самому медичному закладі через декілька тижнів сечі за для проведення тотожного дослідження його перебування на стан наркотичного сп`яніння. Дана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно 21.04.2021 року ухилявся від надання біологічного матеріалу (сечі) для проведення медичного дослідження на стан свого сп`яніння, тим самим відмовився від проходження даного дослідження.

Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення і інші доводи апелянта, бо вони також не є істотними, тобто такими, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за фактичних обставин, встановлених судом у постанові, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Вказане діяння останнього підпадає під диспозицію ч.1 ст.130 КУпАП, тобто є адміністративним правопорушенням, для ознак якого не обов`язково встановлювати факт керування особою транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Так, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, і в разі відмови від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

У зв`язку з наведеним відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи або досліджені судом докази є недопустимими чи недостатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 в цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 337/2344/21