П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 530/520/21

Номер провадження 3/530/104/21

02.07.2021року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Пилипенка Є.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч 1 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер суду невідомий, що проживає в АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності раніше не притягувався,-

ВСТАНОВИВ:

До Зіньківського районного суду Полтавської області із Відділення поліції №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшов адміністративний матеріал відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч 1 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено поліцейським СРПП ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області області Педченком С.Г..

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД18 № 270960 від 22.03.2021, ОСОБА_1 , 22.03.2021 о 09 годині 24 хвилин, в м.Зіньків, по вул.Першотравневій керував автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення рухів), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 поліцейським СРПП № ВП № 4 РУП ГУ НП в Полтавській області Педченком С.Г. кваліфіковано за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Засоби фіксації зазначених подій не вказані.

Суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Строки, встановлені КУпАП, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторона має вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учаснику справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вказано, що суди повинні при розгляді справ про адміністративне правопорушення з`ясовувати всі обставини перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.

Згідно частин 1,2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. При цьому, застосування уповноваженими на те посадовими особами заходів адміністративного впливу здійснюється в точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно ст. 284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Відповідно до cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

У рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелів проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Аналіз диспозиції та санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що при розгляді зазначене вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді адмінматеріалу, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, в тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

З цього слідує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Нормами ст.251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

В судовому засіданні було встановлено, що відеофіксація у передбачений ЗУ «Про національну поліцію» та «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» працівниками поліції не проводилася.

Вимоги до змісту протоколу визначені ст. 256 КУпАП, відповідно до вимог ч.1 якої у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються:

?дата і місце його складення,

?посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол;

?відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення);

?місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (із зазначенням від якого саме огляду водій відмовився (в разі такої відмови) ;

?нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення;

?прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є;

?пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності;

?інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за вчинення адміністративного правопорушення працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Якщо в ході виявлення правопорушення застосовувався технічний засіб, він має бути зазначений у протоколі про адмінправопорушення, як то передбачено ст.256 КУпАП, вимог ЗУ «Про національну поліцію», та «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції».

Верховним Судом визначено, якщо у протоколі про накладення адмінправопорушення не вказано технічний засіб яким здійснений фото або відеозапис, і відсутні інші докази вчинення адмінправопорушення, то провадження підлягає закриття на підставі ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адмінправопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно нього, так як він не керував, а керував його брат.

Дослідивши наявні матеріали справи суд встановив, що ОСОБА_1 у вину поставлено керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, п. 2.5 ПДР України та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МЕС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (в подальшому «Інструкція»). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому, відповідно до п. 6 розділу І. п. 1 розділу II Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський, на місці зупинки транспортного засобу, проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Пунктом 22 Розділу III Інструкції передбачено, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Наявні у справі докази дають підстави стверджувати те, що поліцейський при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП послався зокрема на пояснення свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ..

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 вказано, що вона 22.03.2021 року була свідком, як ОСОБА_1 відмовлявся від проходження медичного освідування у встановленому законом порядку на місці та в лікарському закладі (а.с.2). Аналогіні пояснення дала ОСОБА_3 (а.с.3).

Суд, опрацювавши дані пояснення встановлює, що в даних поясненнях не зазначено, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом.

Відповідно до відмітки зробленої в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 270960 вказано, що ОСОБА_5 отримав автомобіль свого брата ОСОБА_1 .. При цьому працівники поліції не опитали ОСОБА_5 ..

При перегляді диску, як зазначено в описі до матеріалів про адміністративне правопорушення, даний диск не зазначно в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 270960.

Суду незрозуміло, коли, хто і кого знімали на даний диск.

Під час перегляду диску встановлено, що мається на ньому три файла із записом та відповідне позначення: 2021_0322_101714_099А; VIP_20210322_090934; X 700000__0001.

Під час перегляду інформації 2021_0322_101714_099А зображено, як працівники поліції керуючи автомобілем рухалися в одному напрямку. В даному файлі звук відсутній взагалі. На зустріч їм рухалися інші автомобілі, які при цьому не порушували правил вуличного руху. На даному відеозапису порушень, у водіїв зустрічних автомобілів не зафіксовано. Потім атомобіль працівників поліції здійснючи маневр розвернувся і попрямував в протилежному напрямку. Даний файл перевано у часі і зображення, хто керував, а саме водія автомобіля, немає.

Під час перегляду інформації VIP_20210322_090934 встановлено, що автомобіль ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 повернув вправо. В даному файлі звук відсутній взагалі. За кермом автомобіля видно задню частину водія, який керує автомобілем. При цьому водій не повертає свого обличчя, а тому індентифікувати особу водія неможливо. Файл перевано. Відеофіксація розірвана та відсутня постійна фіксація.

Під час перегляду інформації X 700000__0001 встановлено, що на годиннику встановленому у нижньому лівому куті 2021-03:22 11:12:32, що вказує, що час вказаня в протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 270960, який вміняють ОСОБА_1 та на відеофіксації мається різниця біля двох годин.

На даному відеофалі X700000__0001 мається звук. Працівник поліції, який не представився, хто він, кому саме розповідає, не встановив даних громадян, особу, яку притягують до адміністративної відповідальності, не роз"яснив права громадянину ні ст.63 Конституції України, не зачитав права передачені ст. 268 КупАП, а вказує, що громадянин відмовляється проходити медичне освідування. Всі ці події відбуваються на території, яка огорожена. Громадянин, який схожий на ОСОБА_1 в цей час знаходиться на передньому пасажирському сидінні автомобіля поліцейського.

На даному відеофайлі обличчя свідків не видно, кількість свідків не видно, даних свідків на відеофіксацію не записано так само як і відсутні дані і про ОСОБА_1 ..

На всіх вищевказаних фідеофайлах відсутня будьяка інформація, що працівники поліції зупинили саме водія ОСОБА_1 а не іншу особу, яка керувала автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 .

При цьому працівники поліції на даних відеофайлах не зачитали та не роз"яснили права жодному правопорушнику.

На даних відеофайлах встановлено, що ОСОБА_1 , який знаходився на передньому сидінні в автомобілі працівників поліції, якому не зачитано та не роз"яснено його права, відмовляється від освідування.

Доказів, що ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1 працівниками поліції до суду не надано, окрім відеофіксації де грубо порушуються його права працівниками поліції.

Пунктом 6 Розділу II Інструкції огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Як вбачається з протоколу серії БД № 270960 свідками під час проведення огляду записано працівників медичної установи, які не бачили, щоб ОСОБА_1 керував транспортними засобами взагалі, що породжує обґрунтовані сумніви в їх неупередженості, як зазначає ОСОБА_6 .

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пояснення свідків не містять відомостей про те, де та в який час скоєне адміністративне правопорушення, а тому не можуть бути визнані доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та відповідно, не можуть використовуватися для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Відповідно до вимог ч. ч. 1,7 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.

Окрім того порушене право на захист ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що згідно ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, а такий протокол ОСОБА_1 після складення не був вручений, що підтверджується відсутністю у матеріалах справи розписки про його отримання.

В протоколі серії БД № 270960 про адміністративне правопорушення не зазначено, що працівники поліції здійснювали відеофіксацію.

Відповідно до інструкції із застосування органами та підрозділами поліції, яке виразилося у не використані портативного відео реєстратора призвели до неповного та не фіксування правопорушення, яке відбулося 22.03.2021 о 09 годині 24 хвилин, в м.Зіньків, по вул.Першотравневій, гр. ОСОБА_1 ..

Отже, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності належних доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для її виправдання.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання

Участь поліцейських у даних справах можлива лише в разі набуття ними процесуального статусу свідка (ст. 272 КУпАП), для чого судом повинно бути винесено відповідне рішення на підставі клопотання про виклик та допит в якості свідка певного співробітника поліції, право на заявлення якого передбачено діючим КУпАП для вичерпного кола осіб, а саме клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, законного представника чи представника або клопотання потерпілого.

Виклик та допит співробітників поліції з ініціативи суду, що розглядає справу про адмінправопорушення, в т.ч. й з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (ст. 245 КУпАП) є незаконним, оскільки це становитиме порушення принципу змагальності, права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), про що наголошено ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.).

Слід зазначити, що діючим КупАП на співробітників поліції покладено виключно обов`язки, наслідком виконання яких і може бути складання адмінпротоколу з послідуючим його розглядом в суді, та не надано будь-яких процесуальних прав під час судового розгляду відповідної справи, що узгоджується із завданням поліції, визначення якого міститься у ст. 2 ЗУ «Про національну поліцію» та ст. 1311 Конституції України, за вимогами якої підтримання обвинувачення здійснюється виключно прокуратурою.

Так, згідно ст. 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог ст.ст. 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

Слід зазначити, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним застосуванням заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, проводиться в порядку, встановленому законом, та гарантовано ч.3 ст. 260 КУпАП, у зв`язку із чим допит в якості свідків співробітників поліції, що склали відповідний протокол, втрачає будь-який сенс, оскільки останні є зацікавленими особами, що безумовно будуть виправдовувати правомірність складення такого протоколу, через що їх свідчення не можуть братися судом до уваги.

З приводу забезпечення такої засади судового розгляду як змагальність та право на справедливий суд, то можливо (в разі доцільності) заявляти клопотання про залучення до участі у справі про адміністративне правопорушення прокурора, який би представляв в суді сторону звинувачення, адже в противному випадку неупередженість суду буде завжди ставитись під сумнів.

Надані докази підтверджують що працівники поліції діяли непрофесійно, в порушення норм Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію» та інших нормативних актів, якими мають керуватися в своїй діяльності. У зв`язку з некомпетентністю самі вчинили порушення закону, та з метою виправдання своїх протиправних дій безпідставно склали протокол про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.130 КУпАП, ст.ст. 33-35, ст.ст.247, 289, 294 КУпАП, суддя , -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити в зв"язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко