Справа № 128/984/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2021 року місто Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., вивчивши адміністративний матеріал, що надійшов 23.06.2021 за підсудністю з Вінницького міського суду Вінницької області (головуючий суддя Романчук Р.В.), з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним поліцейським Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП,

УСТАНОВИВ:

23.06.2021 до Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького міського суду надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . за ч. 1 ст. 44-3 КпАП України.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №366061 від 27.03.2021 убачається, що 27.03.2021 о 15 год 30 хв на автодорозі М-12 в с. ОСОБА_2 керував автомобілем без засобів індивідуального захисту, а саме: гумових рукавичок та захисної маски, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3КпАП України.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області Романчук Р.В. від 08.06.2021 даний адміністративний матеріал направлено на розгляд до Вінницького районного суду Вінницької області.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Суддя повинен додержуватися присяги (частина шоста статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За приписами пунктів 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у постанові «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» № 11 від 11.06.2004, зокрема, у випадках, коли законом передбачається альтернативна підсудність (ч. 2 ст. 276 КУпАП), питання про те, в який саме суд надіслати протокол про адміністративне правопорушення, вирішується відповідним органом внутрішніх справ.

Отже, право на надсилання протоколу для розгляду належить особі, яка склала протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Чинний КУпАП за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо направлення справ про адміністративні правопорушення з одного суду до іншого.

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54), Суд наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

В інших рішеннях ЄСПЛ також неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності, зокрема, у п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); у п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, для цілей ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд), належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення.

Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що, у свою чергу, надає можливість суду застосувати аналогію закону по даній справі, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КПК України, яка регламентує подібні відносини.

Так, частиною другою статті 34 КПК України визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Тому для визначення підсудності справ про адміністративні правопорушення місцевому суду необхідно звернутися з відповідним поданням до суду апеляційної інстанції.

Отже, установлено, що даний адміністративний матеріал направлений за підсудністю з Вінницького міського суду Вінницької області до Вінницького районного суду Вінницької області з порушеннями вимог закону, в зв`язку з чим його слід повернути до Вінницького міського суду Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 276, 257 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний матеріал, що надійшов 23.06.2021 за підсудністю з Вінницького міського суду Вінницької області (головуючий суддя Романчук Р.В.), з протоколом про адміністративне правопорушення, складеним поліцейським Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, - повернути до Вінницького міського суду Вінницької області для виконання вимог закону.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Ю.Ф. Карпінська