Справа № 417/873/21
Провадження № 3/417/260/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. смт Марківка Луганської області

Суддя Марківського районного суду Луганської області Шкиря В. М., розглянувши матеріали, що надійшли із відділу прикордонної служби «Марківка» про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макартетине Новопсковського району Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працює на посаді інспектора прикордонної служби майстер групи інспекторів прикордонного контролю ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби «Марківка» І категорії (тип Б), про права передбачені ст.268 КУпАП ст.10,63 Конституції України роз`яснено, суд,-

в с т а н о в и в:

01.07.2021 відносно громадянина ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії СхРУ №211971 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Згідно вказаного протоколу, 06.08.2019 майстер-сержант ОСОБА_1 перебуваючи у прикордонному наряді «Перевірка документів» (виїзд) в ПП «Просяне», під час здійснення прикордонного контролю, відносно громадянина РФ ОСОБА_2 , поставив відмітку в паспортному документі даного громадянина про проходження прикордонного контролю без внесення інформації про особу до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відповідно до положення про базу даних" Відомості про осіб,які перетнули державний кордон України" затвердженого наказом адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 № 472, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.07.2007 за №765/14032 , чим вчинив військове адміністративне правопорушення в умовах особливого періоду відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, особу посвідчено паспортом серії НОМЕР_1 від 24.01.1997.

Щодо визнання його винуватим чи ні поклався на розсуд суду, пояснив суду, що він дійсно проходить службу у відділі прикордонної служби "Марківка". 01.07.2021 року начальник склав відносно нього вказаний протокол за події які були в 2019 році, а виявлені у липні 2021. Деталей він не пам`ятає,оскільки мунуло майже 2 роки з того часу, просить суд оцінити зібрані докази та самостійно надати оцінку його діям. При цьому вказав, що в нього є правило, що штамп до паспорту він завджи ставить лише після внесення відомостей до бази даних. За роки служби, а саме з 2002 року він жодного разу не притягувався до відповідальності, завжди сумлінно виконує поставлені завдання, дбає як про свій авторитет так і про авторитет Прикордонної служби про що свідчить і характеристика надана йому керівником.

Вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши повно, об`єктивно матеріали справи та з`ясувавши всі обставини справи, відповідно до ст.252 КУпАП ,оцінивши докази в їх совокупності, суд вважає,що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушенняє охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержанняКонституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП, яка передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП, суддя не може самостійно збирати докази та таким чином надавати переваги будь-яким особам.

Згідно приписів ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище ім`я по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу. При складанні протоколу особі , яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

А тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

Згідно протоколу, що надійшов до суду, 06.08.2019 майстер-сержант ОСОБА_1 перебуваючи у прикордонному наряді «Перевірка документів» (виїзд) в ПП «Просяне», під час здійснення прикордонного контролю, відносно громадянина РФ ОСОБА_2 , поставив відмітку в паспортному документі даного громадянина про проходження прикордонного контролю без внесення інформації про особу до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відповідно до положення про базу даних" Відомості про осіб,які перетнули державний кордон України" затвердженого наказом адміністрації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2007 № 472, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.07.2007 за №765/14032 , чим вчинив військове адміністративне правопорушення в умовах особливого періоду відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 172-15 КУпАП. Згідно протоколу ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

Диспозиція ч.2 статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, якщо це діяння вчинене в умовах особливого періоду.

Згідно з ч.10 ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період це, зокрема, період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, яка діє з 17.03.2014 року і до теперішнього часу.

Так ч.1 ст.172-15 КУпАП передбачає відповідальність за: недбале ставлення військової службової особи до військової служби-

ОСОБА_1 інкримінується як військовій особі, недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду (ч.2 ст.172-15 КУпАП).

Згідно службового посвідчення ПС № 061823 виданого 30.05.2012 дію якого продовжено до 31.12.2021 ОСОБА_1 займає посаду у Луганському прикордонному загоні Східного регіонального управління., що не заперечує сам ОСОБА_1 , отже він є військовою особою

При цьому протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання яку саме норму Положення про базу даних "Відомості про осі, які перетнули державний кордон України" порушив ОСОБА_1 06.08.2019 тоді, як диспозиція ч.2 ст.172-15 КУпАП є бланкетною, отже, встановлення ознак вказаного адміністративного правопорушення потребує звернення до інших нормативно-правових актів, які врегульовують проходження військової служби, та які були порушені військовослужбовцем.

Окрім того, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП полягає у суспільно небезпечній бездіяльності у вигляді недбалого ставлення до служби із суспільно небезпечними наслідками у вигляді істотної шкоди і причинним зв`язком між вказаними бездіяльністю і її наслідками. Таких даних протокол також не містить

Недбале ставлення до служби припускає несумлінне ставлення службової особи до покладених на неї службових обов`язків, що виявляється в їх невиконанні (бездіяльність) або у неналежному виконанні (дія).

Несумлінне ставлення до службових обов`язків характеризуєоб`єктивну сторону вчиненого і полягає в тому, що за наявності реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, або хоча і діє, але неналежним чином.

Так до протоколу не долучено доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 06.08.2019 ніс військову службу у ВІПС "Марківка", не надано і доказів тому який дата штамп був за ним закріплений станом на 06.08.2019. Так само відсутні докази проставляння дато штампу (закріпленого за ОСОБА_1 станом на 06.08.2019) у паспорті громадянина РФ ОСОБА_2 та відсутність такої відмітки в самій базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» .

До відомостей викладених у висновку від 30.06.2021 суд відноситься критично, оскільки сприймає докази безпосередньо та оцінює їх за внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю.

З огляду на викладене, суд зазначає, що презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріпленастаттею 62 Основного закону Українита передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.97.1997 передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частиниРішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першоїстатті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення(справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно достатті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, астаття 18 цього Законувизначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» від 23.02.2006 з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення УкраїноюКонвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Всі перераховані вище обставини, у своїй сукупності, дають підстави суду прийти до висновку про недоведеність "поза розумним" сумнівом того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно допустив недбале ставлення до військової служби, що в свою чергу, вказує на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а відтак в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Стаття 247 КУпАП передбачає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Так зокрема п.1 ч.1 ст.247 КУпАП встановлює, що провадження в справі про адміністративне правопорушенняне може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як відсутність події і складу адміністративного правопорушення

Відповідно до положень ст.284 КУпА при наявності обставин, передбачених ст.247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи

Оскільки, судом приймається рішення про закриття справи відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП судовий збір стягненню не підлягає

Керуючись ст.62 Конституції України, п.1 ч.1 ст.247 КУпАП суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня її винесення до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області.

Суддя В. М. Шкиря