Провадження № 33/4820/382/20
Справа № 672/317/20 Головуючий в 1-й інстанції Шинкоренко С. В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Барчук В. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м.Хмельницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Гаджука В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому в режимі відеоконференції з Городоцьким районним судом, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 01 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Городоцького районного суду Хмельницької області від 01 червня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , непрацюючого,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420 грн 40 коп. судового збору.

За постановою суду, ОСОБА_1 14.03.2020 року, близько 16 год. 58 хв. керував транспортним засобом марки Опель Віваро, д/н НОМЕР_1 поблизу буд. №14 по вул. Чайковського у м. Городок Хмельницької області, з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовившись від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Городоцького районного суду від 01 червня 2020 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною, оскільки винесена з порушенням його права на захист. Судом безпідставно відмолено у задоволенні клопотання щодо надання правової допомоги та клопотання про відкладення справи.

Зазначає, що суд у його відсутність допитав свідка ОСОБА_2 , якого викликав в судове засідання за його клопотанням. На момент винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не володів правом керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Гаджука В.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №392429 від 14 березня 2020 року, що у вказаний день о 16 год. 58 хв. в м. Городок по вул.Чайковського, поблизу будинку №14, ОСОБА_1 керував автомобілем Опель Віваро, д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нечітка мова, нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 у встановленому порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Винність ОСОБА_1 підтверджується письмовими пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.5, 6).

Вказані обставини підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Drager» в присутності двох свідків.

Свідок ОСОБА_4 (інспектор поліції) в своїх поясненнях вказав, що причиною зупинки автомобіля Опель Віваро, д/н НОМЕР_1 стало те, що він рухаючись із увімкненою аварійною сигналізацією позаду патрульного автомобіля, застосував звуковий сигнал та обігнав автомобіль працівників поліції на досить вузькій ділянці ґрунтової дороги. Наздогнавши та зупинивши даний автомобіль, інспектор відчув при спілкуванні з водієм сильний запах алкоголю. На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі водій відмовився в присутності двох свідків. Будь-яких заперечень з приводу керування ним автомобілем водій не висловлював, факт керування не оспорював, вину свою визнавав, мав очевидні ознаки сп`яніння, які не заперечував.

Свідок ОСОБА_5 (працівник поліції) підтвердив факт відмови водія від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Вказав, що того дня при оформленні даних адміністративних матеріалів допоміг відібрати пояснення у свідків. Інспектор заперечив факт того, що хтось привозив свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_6 (працівник поліції) підтвердив факт відмови водія від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Інспектор вказав, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем Опель Віваро, д/н НОМЕР_1 , оскільки при виконанні останнім маневру обгону службового автомобіля, через опущене переднє праве пасажирське скло автомобіля Опель Віваро, він чітко бачив водія. Звернув він на нього увагу і через те, що останній їхав із увімкненою аварійною сигналізацією та при обгоні сигналив патрульному автомобілю.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили факт відмови водія від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. Свідки спростували версію ОСОБА_1 про те, що на місце зупинки транспортного засобу їх привезли працівники поліції.

Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАІІ.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Твердження апелянта про порушення працівниками поліції під час складання протоколу та судом під час розгляду справи адміністративного закону є безпідставним, спростовуються наявністю відповідних матеріалів та об`єктивною мотивацією в постанові суду вчиненого ОСОБА_1 з посиланням на сукупність досліджених в судовому засіданні доказів і не можуть бути підставою визнання судового рішення в цій частині необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що справу розглянуто за її відсутності є неспроможними, так судом апеляційної інстанції поновлено право апелянта ОСОБА_1 на захист, а тому постанова суду першої інстанції з підстав, що останній не брав участь у розгляді справи судом першої інстанції не може бути скасована, оскільки, її відсутність в суді першої інстанції або ж її присутність в суді апеляційної інстанції не вплинула на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо апелянта. З матеріалів адміністративної справи видно, що місцевим судом вживалися всі заходи для забезпечення явки ОСОБА_1 в судове засідання та належного повідомлення про дату і місце слухання справи, а неодноразові заяви про відкладення розгляду вірно розцінено судом як зловживання своїми процесуальними правами та спробою ухилення від адміністративної відповідальності.

Слід залишити поза увагою і посилання апелянта про допит свідка ОСОБА_2 у його відсутність, оскільки як вбачається з матеріалів справи вказаний свідок викликаний до суду за клопотанням ОСОБА_1 , суддею допитаний і показанням надано належну правову оцінку, зокрема з точки зору достовірності.

Твердження апелянта про відсутність на час винесення постанови у нього права керування Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як вбачається з витягу з пошукового ресурсу офіційної бази МВС України «АРМОР» на момент вчинення правопорушення, ОСОБА_1 володів правом керування транспортними засобами, а тому суд обґрунтовано наклав на останнього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладено на ОСОБА_1 згідно санкції ч.1 ст.130 КУпАП, є безальтернативним, і відповідає вимогам ст.33 КУпАП щодо врахування характеру вчиненого правопорушення, даних про особу порушника та інших обставин, які мають значення для прийняття правильного рішення.

За таких обставин, враховуючи цілу низку матеріалів, які в повному обсязі підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні п.2.5 ПДР України, постанова судді є законною і справедливою і підстав для її скасування немає.

З врахуванням викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Постанову Городоцького районного суду від 01 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду В.М. Барчук