Справа № 456/1588/20
Провадження № 3/456/1055/2020
ПОСТАНОВА

іменем України

04 травня 2020 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковський В. М. , розглянувши матеріали, які надійшли з Калуського ВП ГУ НП у Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , не працюючу,

за частиною 2 ст. 184 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №374569, ОСОБА_1 29.02.2020, у період часу із 18 год 00 хв до 18 год 54 хв, ухилилась від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як жебракувала з нею, тримаючи у руках пакет, в який перехожі кидали гроші, біля входу в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться у АДРЕСА_2 , тому дії ОСОБА_1 кваліфіковано як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 , будучи особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, на виклик суду не з`явилася, однак в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності, вину визнає, просить суворо її не карати.

З огляду на викладені обставини суд вважає за можливе проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 , що відповідає вимогам статті 268 КУпАП.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та долучені до нього матеріали, суд доходить такого висновку.

Відповідно до диспозиції частини 2 ст. 184 КУпАП адміністративним правопорушенням є ті самі дії (ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей), вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, об`єктивна сторона складу цього адміністративного правопорушення має місце лише тоді, коли особа вчинила дії, передбачені частиною 1 ст. 184 КУпАП, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Стаття 24 КУпАП передбачає види адміністративних стягнень.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 184 КУпАП, надано та судом безпосередньо досліджено:

протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №374569 від 15.04.2020, відповідно до якого ОСОБА_1 29.02.2020, у період часу із 18 год 00 хв до 18 год 54 хв, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання своєї доньки (а.с.1);

рапорт від 29.02.2020 та заяву від 29.02.2020, в яких зафіксовано повідомлення до правоохоронного органу щодо виявлення невідомої особи, яка просить гроші з малолітньою дитиною (а.с.4, 5);

письмові поясненнями ОСОБА_3 , які підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення (а.с.6);

письмові пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення, в яких вона підтвердила факт жебракування разом з її малолітньою дитиною (а.с.12-13).

Свідоцтво про народження від 15.07.2011 підтверджує те, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до наявної в матеріалах справи постанови Калуського міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2019, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 184 КУпАП, однак згідно з ст. 22 КУпАП звільнено її від адміністративної відповідальності і закрито провадження у справі, обмежившись усним зауваженням (а.с.18).

За наведених обставин, зважаючи на те, що 18.12.2019 на ОСОБА_1 не накладалося жодного із стягнень, передбачених санкцією частини 1 ст. 184 КУпАП, а також беручи до увагу відсутність будь-яких інших доказів вчинення нею протягом року адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 184 КУпАП та накладення за це на неї адміністративного стягнення, суд доходить переконання, що в діях ОСОБА_1 03.02.2020 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 184 КУпАП.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 184 КУпАП, не доведена.

Однак, досліджені судом докази свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 184 КУпАП.

Так, згідно з диспозицію частини 1 ст. 184 КУпАП адміністративним правопорушенням є ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Судом беззаперечно встановлено факт вчинення ОСОБА_1 29.02.2020 адміністративного правопорушення, передбачених частиною 1 ст. 184 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфікувати як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 184 КУпАП, і зазначає, що така зміна судом правової кваліфікації правопорушення покращує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, з приводу зміни правової кваліфікації правопорушення, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з пунктом 55 Рішення Європейського Суду з прав людини «Гурепка проти України» «з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу №7 до Конвенції (див. Engel and others v. the Netherlands, judgment of 8 June 1976, Series A no. 22, параграфи 82-83; Ozturk v. Germany, judgment of 21 February 1984, Series A no. 73, параграфи 48-50; Escoubetv. Belgium judgment [GC], no. 26780/95, параграф 32, ECHR 1999-VII; Ezeh and Connors v. the United Kingdom [GC], nos. 39665/98 and 40086/98, ECHR 2003-X).

З огляду на позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у вищевказаному рішенні, суд бере до уваги (за аналогією) положення частини 3 ст. 337 КПК України, відповідно до якої з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 суд враховує: характер вчиненого нею правопорушення; ступінь її вини у вчиненому правопорушенні, передбаченого частиною 1 ст. 184 КУпАП, яка доведена повністю, та доходить переконання, що стосовно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції частини 1 ст. 184 КУпАП у виді попередження. Застосування судом до ОСОБА_1 такого адміністративного стягнення є необхідним для досягнення мети його застосування.

З огляду на викладене та зважаючи на вимоги статті 40-1 КУпАП з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі ставки, визначеної частиною 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, статтею 4 ЗУ «Про судовий збір»,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, і накласти стягнення у виді попередження.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційного скарги до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Cуддя В. М. Бораковський