Провадження № 3/592/2/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Корольова Галина Юріївна, за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Крамаренко І.В., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого Кузнєцова А.С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Сумській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

08.09.2019 року о 14 год. 45 хв. в м.Суми по вул.Леваневського, поблизу буд.22, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero д.н. НОМЕР_1 , при виїзді з місця стоянки та перестроюванні не впевнився в безпечності маневру та не надав перевагу в русі автомобілю CHEVROLET NIVA, д.н. НОМЕР_2 , котрий рухався по головній дорозі прямо, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 винним себе в інкримінованому правопорушенні не визнав і вважає, що його вини у даній ДТП не має. При цьому зазначив, що винним у даній дорожній пригоді є водій CHEVROLET NIVA ОСОБА_2 .

Захисник Крамаренко І.В. у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного і просила закрити провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

У свою чергу другий водій-учасник ДТП ОСОБА_2 вважає себе потерпілим по даній адміністративній справі, оскільки водій ОСОБА_1 не надав перевагу в русі його автомобілю, коли він рухався по вул.Леваневського зі сторони пр-ту Шевченка в напрямку вул.Троїцька.

Представник потерпілого ОСОБА_3 підтримав позицію свого довірителя та крім того зазначив, що при вирішенні питання щодо закриття даної справи по закінченню строків накладення адміністративного стягнення суд повинен також вирішити питання про винуватість водія ОСОБА_1 у вчиненій дорожньо-транспортній пригоді.

Заслухавши пояснення учасників справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у суду матеріали, суд дійшов такого висновку.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи із вказаної норми закону вбачається, що одним із доказів є протокол про адміністративне правопорушення.

З протоколу вбачається, що водій ОСОБА_1 , 08.09.2019 року о 14 год. 45 хв. в м.Суми по вул.Леваневського, поблизу буд.22, порушив вимоги п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України у результати чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Так, при розгляді даної справи суд не має права давати оцінку діям іншого водія ОСОБА_2 , тому дана справа відносно водія ОСОБА_1 розглядається на підставі доказів, наданих посадовою особою, яка складала протокол відносно ОСОБА_1 .

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У даному випадку обов`язок збирання доказів покладений на інспектора поліції, який склав адміністративний протокол.

У якості доказів інспектором поліції до матеріалів справи були долучені письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , схема місця ДТП від 08.09.2019 року, які відповідно до правил ч.1 ст.251 КУпАП являються письмовими доказами у даній справі і які повинні бути враховані судом.

Під час складання протоколу, ОСОБА_1 свою вину у вчиненому ним ДТП визнав, жодних пояснень та зауважень у протоколі він не вказав.

Постановами суду від 17.10.2019, 25.10.2019 року та 18.12.2019 року у даній справі було призначено судову автотехнічну експертизу.

З висновку експерта №228 від 04.02.2020 року вбачається, що по причині наявності неусунутих суперечень відносно обставин зближення транспортних засобів з свідчень кожного з водіїв, учасників дорожньо-транспортної пригоди, оцінити дії та вину водії не надається можливим.

Проте, для вирішення питання чи порушив водій ОСОБА_1 п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, який інкримінується йому в провину, не потрібні спеціальні знання, а вирішення цього питання є виключною прерогативою суду.

Враховуючи, що в судовому засіданні, на підставі досліджених доказів було встановлено порушення водієм ОСОБА_1 п.п.10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП, тому він повинен бути визнаний судом винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Однак, ч.2 ст.38 КУпАП передбачено, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, … крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині четвертій цієї статті.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 не може бути підданий адміністративному стягненню за дане правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, оскільки після вчинення ДТП пройшло більше трьох місяців.

Крім того, слід зазначити, що суд зобов`язаний при розгляді справ усіх категорій неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стаття 9 Конституції України закріплює положення, згідно з яким чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Зокрема, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договором у сфері прав людини, який погоджений державами членами Ради Європи та має обов`язковий характер для застосування. Тому, при розгляді справ суд повинен керуватись вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також усталеною практикою Європейського суду щодо забезпечення гарантованих національним законодавством прав захисту особи відносно якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

У справі «Гурепко проти України» (Заява № 61406/00 від 06.09.2005 року) ЄСПЛ у пункті 55 зазначив: з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями статті 6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

По даній справі ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, санкція якої передбачає адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до одного року і ст.286 КК України за «Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами» також передбачає додаткове кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тому за своєю суттю та в силу суворості санкції дана адміністративна справа відносно ОСОБА_1 фактично носить кримінальний характер, тому на неї розповсюджуються усі гарантії ст.6 Конвенції та, відповідно, й статті 2 Протоколу 7 до Конвенції.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Частиною 1 ст.40-1 КпАП України передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Оскільки у даному випадку відносно водія ОСОБА_1 не може бути винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строків накладення такого стягнення, тому і судовий збір стягнений з нього бути не може.

Європейський суд з прав людини вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що вина ОСОБА_1 доказана, проте на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно останнього сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, тому він має бути визнаним винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак в силу п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.38, 40-1, 124, 247 ч.1 п.7, 283 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, але провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків для накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м.Суми протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Г.Ю. Корольова