Справа № 455/1580/19 Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 33/811/411/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 , визнано винним за ч.1 ст.130 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок, в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Державної судової адміністрації України, судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 27.11.2019 року о 22 годині 15 хвилин в с.Стрільбичі по вул.Яблунева Старосамбірського району Львівської області керував автомобілем марки «Audi 80», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, просить постанову судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 лютого 2020 року, скасувати та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на відсутність прямих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, апелянт зазначає, що йому не було роз`яснено його прав та обов`язків. Крім того, його не було відсторонено від керування автомобілем. Апелянт наголошує на тому, що він відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням приладу «Драгер», проте він вимагав доставити його для проходження відповідного огляду до Старосамбірської ЦРЛ.

Наголошує на тому, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підписали протокол в судові засідання не з`являлися та не були допитані в судовому засіданні, а відтак, висновок про винуватість апелянта суд зробив на підставі протоколу, що сам по собі, на думку апелянта, не є доказом винуватості, та свідченнях поліцейських, які є зацікавленими особами.

Крім того, апелянт зазначає, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто без його участі та участі його захисника, незважаючи на зареєстроване клопотання захисника про відкладення розгляду справи, через перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні. Оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 07.03.2020 року, у зв`язку з чим не мав змоги подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Слотило Р.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.

Так, практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає і в разі відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.

Вказані положення повністю узгоджуються з положеннями п.2.5 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом серії ОБ №028223 від 27.11.2019 року (а.с.2), поясненнями ОСОБА_3 (а.с.3), ОСОБА_2 (а.с.4), розпискою ОСОБА_4 (а.с.5).

При розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП повно та всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції на прохання ОСОБА_1 не доставили його до Старосамбірської ЦРЛ, спростовується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №028223 від 27.11.2019 року, в якому вказані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та наявні їхні підписи, а також письмовими поясненнями зазначених вище свідків, що засвідчили факт відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від проходження огляду на стан сп`яніння (а.с.3,4).

Щодо посилань апелянта про те, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, то такі на думку суду є безпідставними, так як згідно постанови суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції врахував докази, яка містяться в матеріалах справи та інші обставини, які мали місце в даній справі.

Щодо доводів апелянта про те, що йому працівники поліції не роз`яснили його права та обов`язки, то слід зазначити, що у вказаному протоколі зазначено, що ОСОБА_1 від пояснень відмовився, з правами ознайомився.

Таким чином, докази здобуті працівниками поліції згідно встановленого законом порядку і перевірені під час розгляду в суді апеляційної інстанції в своїй сукупності дають належні підстави вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, сумніву у їх достовірності, законності та належності у суду апеляційної інстанції не має.

Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно та відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст.294 КУпАП , апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а його апеляційну скаргу, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк