ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/807/276/20 Головуючий в 1-й інстанції Баруліна Т.Є.
Єдиний унікальний №334/6546/19 Доповідач в 2-й інстанції Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., за участю захисника-адвоката Штабовенка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Штабовенка Д.В. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_1 , в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення,

в с т а н о в и в:

постановою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 384,20 гривень.

Як зазначено в постанові, 10.09.2019 року відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 10.09.2019 року о 11:30 год. в Дніпровському районі м. Запоріжжя по вул. Дніпровське шосе, 24 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Ford Transit» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі в КУ ЗОКНД ЗОР у лікаря-нарколога. Від керування ТЗ відсторонений, про повторність попереджений.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Штабовенко Д.В. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушенням вимог Інструкції, а тому його неможна вважати належним доказом. З відеозаписів, які містяться в матеріалах справи взагалі неможливо встановити ані підстави складання протоколу про адміністративне правопорушення, ані процес його складання, відсутність звуку відеозапису не дає можливості встановити фактичні обставини справи, взагалі відсутній відеозапис щодо направлення ОСОБА_1 до медичного закладу, а також відсутній запис щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення був складений за керування транспортного засобу в стані наркотичного сп`яніння. Натомість ОСОБА_1 відмовлявся від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів. За таких умов протокол повинен був бути складеним саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. До медичного закладу ОСОБА_1 було направлено в примусовому порядку. На місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції не була дотримана процедура проведення огляду, ОСОБА_1 не було роз`яснено порядку його проходження та його права.

Вказує, що подію та склад правопорушення можуть підтвердити чи спростувати лише належні та допустимі докази, в тому числі протокол про адміністративне правопорушення. Незасвідчення підписами двох свідків запису про відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу тягне за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом в суді.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні, на період розгляду справи судом першої інстанції проходив військову службу, про день та час розгляду справи не був повідомлений належним чином, що призвело до порушення судом вимог ст.268 КУпАП, та як наслідок порушення права ОСОБА_1 на захист. Копію постанови він не отримував, з матеріалами справи його представник ознайомився лише 18.03.2020 року, апеляційна скарга була подана 24.03.2020 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження постанови пропущеним з поважних причин.

Враховуючи викладене, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Справа розглядається за участю адвоката Штабовенка Д.В. по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні захисника-адвоката Штабовенка Д.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити, перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не приймав участі при розгляді справи, не зміг реалізувати своє право на захист, надати суду пояснення, копію постанови не отримав, з матеріалами справи його представник ознайомився лише 18.03.2020 року, апеляційна скарга була подана 24.03.2020 року, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права, доходить висновку, що наведені у клопотанні обставини можна визнати як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, та надати можливість ОСОБА_1 та його захиснику-адвокату Штабовенку Д.В. реалізувати своє право на захист в судовому засіданні, а тому вказаний строк підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №162750 від 10 вересня 2019 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.1); направленням на огляд водія до КУ ЗОКНД ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 10 вересня 2019 року та висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 в КУ ЗОКНД ЗОР №4141 від 10 вересня 2019 року, в якому зазначено результат проведеного огляду, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння внаслідок вживання метамфетаміна (а.с.5-6).

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №162750 від 10 вересня 2019 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, копію його отримав, як зазначено вище, йому роз`яснені права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що він засвідчив особистим підписом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки протокол було складено за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а потрібно було складати за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 відмовився від його проходження на місці зупинки, є непереконливими та спростовуються наданими матеріалами. В протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Зазначений протокол був складений саме за керування транспортного засобу в стані наркотичного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 пройшов огляд у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я, висновок позитивний. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції вимог Інструкції при його складанні, є необґрунтованими. Більш того, наданими апеляційному суду матеріалами підтверджується вина ОСОБА_1 саме у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, проте відсутні будь-які докази на підтвердження посилань сторони захисту щодо відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння. Не були надані такі докази стороною захисту і під час апеляційного розгляду справи. Зазначені захисником обставини не були підтверджені під час апеляційного розгляду, натомість сторони також наділені повноваженнями збирати докази на підтвердження тих або інших обставин.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 не надійшло, він власноруч розписався в протоколі. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час його огляду у закладі охорони здоров`я, з результатом огляду останній був згодний, що засвідчив своїм підписом у висновку.

Доводи захисника про те, що відсутність свідків, які повинні були засвідчити відмову ОСОБА_1 від підписання протоколу, вказує на його невідповідність, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно з положенням ч.4 ст.266 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. У відповідності до вказаної норми, присутність двох свідків при огляді на стан сп`яніння в медичній установі не передбачено. Разом з цим, матеріалами справи спростовується, що ОСОБА_1 відмовився від підпису складеного відносно нього протоколу, оскільки в протоколі в графі «підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» наявний підпис ОСОБА_1 , що також спростовує доводи захисника.

Посилання захисника на те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є інформативним, оскільки на ньому відсутній звук, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи і без відеозапису достатньо доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права одне з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 03 грудня 2019 року. Між тим, суд першої інстанції намагався повідомити ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.268 КУпАП є безпідставними.

До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності Прочан Ю.С. про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, однак апелянт не скористався правом та не з`явився в судове засідання апеляційної інстанції.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику-адвокату Штабовенку Д.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Штабовенка Д.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 грудня 2019 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.А. Фомін

Дата документу Справа № 334/6546/19