Справа № 752/5874/20
Провадження №: 3/752/3277/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2020 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Єсауленко М.В., розглянув адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,-

встановив:

ОСОБА_1 інкримінується вчинення домашнього насильства, а саме те, що вона 28.02.2020 р. о 18 год. 50 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно чоловіка дочки - ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що 28.02.2020 їй зателефонувала дочка і попросила приїхати до неї, оскільки чоловік з нею свариться. Коли приїхала, ОСОБА_2 кричав на дочку та на неї, вона стала її захищати. З метою упередити його можливі наступні насильницькі дії вона викликала поліцію.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив суду, що 28.02.2020 перебував вдома та з`ясував відносини із дружиною з приводу її зради. Приїхала його теща, та почала втручатися в їх розмову, та постійно погрожувала, що викличе поліцію, безпідставно звинувачувала його. Вважає, що така її поведінка завдала йому психологічну травму.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Встановити наявність або відсутність вини у діях ОСОБА_1 з даних протоколу, суд також не має можливості, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення, в порушення вимог ст. 256 КУпАП, не розкрито суті правопорушення, зазначено лише, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру чоловіка дочки ОСОБА_3 , між тим - не зазначено, які саме її дії по відношенню до чоловіка дочки кваліфіковано, як домашнє насильство. Зазначене свідчить про те, що у розумінні ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення серії ГР від 16.03.2020 р. не може вважатися належним і допустимим доказом.

Інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до матеріалів справи не додано. Надані ОСОБА_1 документи, які додані до справи, не відносяться до часу інкримінованого їй правопорушення.

В силу статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи, що здійснення підтримки обвинувачення у справах про адміністративні правопорушення відповідними органами не здійснюється, а суд не здійснює збирання додаткових доказів, а також враховуючи такі засади провадження як диспозитивність, змагальність процесу, презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про відсутність як самої події, так і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.251-252, 173-2, 280, 283, п.3 ч.1 ст.284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя М.В. Єсауленко