Справа № 647/811/20
№ провадження 3/647/693/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року Суддя Бериславського районного суду Херсонської області Кириленко М.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Бериславського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, ідентифікаційний номер невідомий,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, суд

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №095018, ОСОБА_1 19.03.2020 року о 16-45 год. на а/д Херсон Генічеськ керував автомобілем Мерседес д/н НОМЕР_1 , та перевозив пасажирів в кількості 10 осіб з с.Цукури в с.Новорайськ, чим порушив вимоги підпункту 5 пункту 2 постанови КМУ від 11.03.2020 року №211. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 44-3 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав, тому справа розглянута у його відсутність.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.

Диспозицією ст.44-3КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за порушення правил карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України Про захист населення від інфекційних хвороб, іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Зазначена норма є бланкетною.

В протоколі зазначено, що ОСОБА_1 автомобілем перевозив пасажирів в кількості 10 чоловік, чим порушив підпункт 5 пункту 2 постанови КМУ від 11.03.2020 року №211.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 встановлено наступне:

5) заборонено з 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 року.

Тобто в протоколі про адміністративне правопорушення вказане невірне посилання на конкретну норму закону щодо дотримання вимог в умовах карантину, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Росії (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23 вересня 1998 року у справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку .

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Доменічіні проти Італії (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29 червня 2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Крім того, порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством. При цьому необхідно враховувати, що у справі протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №095018 від 19.03.2020 року, є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Національної поліції справи про адміністративне правопорушення (ст. 254 і 255 КУпАП), тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Таким чином, оцінюючи вказаний доказ відповідно ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №095018 від 19.03.2020 року складений без дотримання вимог процесуального закону, що тягне за собою визнання його, як доказу, недопустимим.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням практики ЄСПЛ, відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутності сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд при відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення,суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами не доведений факт вчинення останнім правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 44-3 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 44-3, п. 1 ст.247, ст.ст. 251, 252, 254-256, 280 КУпАП, -

постановив:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Постанова набрала законної сили __________ 2020 року.

Суддя М.О.Кириленко