КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 травня 2020 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,

за участю особи, яка подала скаргу - Божок О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 1 серпня 2019 року за ч. 2 ст. 130 КпАП України,

у с т а н о в и в:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в м. Антрацит Луганської області, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 20 400 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 384 грн. 20 коп.

Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчиненого повторно протягом року.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.

17 червня 2019 року о 01:00 годині по просп. Лісовий, 4 в м. Києві водій ОСОБА_1 , повторно протягом року, керував автомобілем марки "OPEL САLIBRA", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , із ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обґрунтованість та підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КпАП України, просить: постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 1 серпня 2019 року - скасувати та провадження в справі щодо нього закрити.

На обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 категорично стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження безпосереднього керування ним транспортним засобом, в тому числі з ознаками наркотичного сп`яніння, за обставин, викладених у оскаржуваній постанові судді місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів ОСОБА_1 , викладених в апеляційній скарзі; вислухавши пояснення апелянта, який підтримав апеляційну скаргу за наведених у ній обставин, вказуючи на те, що за наведених в постанові судді обставин фактично транспортним засобом керував і був затриманий громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 25.05.2019 року шахрайським шляхом заволодів належним йому ( ОСОБА_1 ) автомобілем марки "OPEL САLIBRA", знак державної реєстрації НОМЕР_1 ; при цьому просив поновити йому строк на апеляційне оскарження; вивчивши, оцінивши та перевіривши матеріали справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає необхідним поновлення строку на оскарження як пропущеного з поважних причин, апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.

Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.

Так, за змістом ч. 2 ст. 130 КпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження в установленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння (п. 2. 5 ПДР України), вчиненій повторно протягом року.

Згідно до положень п. 1.10 ПДР України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія тощо відповідної категорії.

Отже, керуванням транспортним засобом є виконання певною особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б об`єктивно вказували на безпосереднє керування ОСОБА_1 транспортним засобом - автомобілем марки "OPEL САLIBRA", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , відповідні документи, якими підтверджуються дані про особу затриманого згідно протоколу серії БД №100493 від 17.06.2019 року /а. с. 1/ в матеріалах адміністративної справи відсутні.

При цьому, як об`єктивно вбачається з наявних в матеріалах адміністративної справи доказів: відеозапису обставин події /а. с.13/; ксерокопії паспорту ОСОБА_1 та наданих ним скріншотів відеозапису з нагрудної камери поліцейського та фотокопії талону-повідомлення єдиного обліку №32827 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію /а. с.65, 66, 67/, затриманою особою за фактичних обставин події, викладених у постанові судді місцевого суду є громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України"(з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

За таких обставин, постанова судді місцевого суду не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

На підставі ч. 2 ст. 294 КпАП України поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 1 серпня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 1 серпня 2019 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Провадження в справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду В. В. Д з ю б і н