ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2020 Справа №607/15581/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Холява О.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Тернопільського РВП Тернопільського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , приватного підприємця, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №298679 від 17 серпня 2020 року вбачається, що 17 серпня 2020 року о 00.23 год. громадянка ОСОБА_1 , яка є директором бару «5 кілометр» в с. Смиківці Тернопільського району, допустила роботу закладу після 24.00 год., чим порушила постанову Кабінету Міністрів України №641 від 22 липня 2020 року, до якої внесені зміни постановою №712 від 12 серпня 2020 року, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.44-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнала пояснивши, що вона не є власником чи керівником закладу «5 кілометр», а орендує торговий павільйон з допоміжними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , тому не є суб`єктом правопорушення, яке їй інкримінується, та просить закрити відносно неї провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, прихожу до наступного висновку.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимогами ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна, необережна) дія чи бездіяльність, яку посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 44-3 КУпАП передбачено розмежовану відповідальність громадян та посадових осіб за вчинення порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

У статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Згідно ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

Як вбачається із п.п.3 п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 р. №641 (із змінами та доповненнями, внесеними згідно постанови КМУ №712 від 12.08.2020 року) на території регіону (адміністративно-територіальної одиниці), на якій установлено помаранчевий рівень епідемічної небезпеки, додатково до протиепідемічних обмежень, передбачених для зеленого та жовтого рівня епідемічної небезпеки, забороняється робота після 24-ї та до 7-ї години розважальних закладів (нічних клубів), а також суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування з організацією дозвілля або без нього (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень та замовлень на винос.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В судовому засіданні з пояснень особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 встановлено, що вона не є директором закладу «5 кілометр», а орендує торговий павільйон з допоміжними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується представленою в матеріалах адміністративної справи копією договору оренди від 09 травня 2017 року, строк дії якого закінчився 24 квітня 2020 року, однак з слів останньої усно продовжено строком на три роки.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично не є власником чи посадовою особою закладу «5 кілометр», діяльність якого з порушенням правил щодо карантину вказано у протоколі про адміністративне правопорушення від 17 серпня 2020 року, а відтак в сенсі ст.44-3 КУпАП не може вважатись суб`єктом вказаного правопорушення.

Долученими до протоколу серії АПР18 №298679 від 17 серпня 2020 року матеріалами, зокрема, витягом з ІПНП України рапортом помічника чергового ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області Керніцького А.М. від 17 серпня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року, копією договору оренди та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджується факт порушення правил карантину ОСОБА_1 . Будь-які інші докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Pociї»(«Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейськими ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області, в порушення вимог ст.ст.251, 255 КУпАП, не зібрано доказів, які б підтверджували її вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП. Зокрема, до матеріалів справи не додано жодного доказу його вчинення, а саме: даних, які б підтверджували, що ОСОБА_1 є відповідальною особою за порушення вимог карантину, пояснень осіб, які були відвідувачами закладу, інших свідків, фотоматеріалів чи відеофіксації вчиненого правопорушення та інших належних доказів.

Отже, судом встановлено, що обставини відображені у протоколі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Протокол складено за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо встановлено, що в діях особи відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, матеріалами справи не доведена, а тому провадження у справі відносно неї підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в її діях складу такого правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 44-3, 247, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.44-3 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Суддя Холява О.І.