ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/84/20Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 33/817/147/20 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого керівником Комунального некомерційного підприємства «Борщівський центр первинної медико-санітарної допомоги»,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі (600) шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч двісті) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Згідно даної постанови, ОСОБА_1 17 січня 2020 року біля 19.34 год. в м.Борщеві по вул.С.Бандери керував транспортним засобом марки «Renault Daster»,номерний знак НОМЕР_1 , належний комунальному некомерційному підприємству «Борщівський центр первинної медико-санітарної допомоги», в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 "а" Правил дорожнього руху України. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився у присутності свідків на місці зупинки із застосуванням спеціального технічного приладу, газоаналізатора «Alkotester Drager 6810», показник якого становив 1,93 %о проміле, та в КНП «Борщівська районна лікарня», де згідно висновку лікаря №160 встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465301 від 17 січня 2020 року складений з грубим порушенням вимог закону, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі, а поліцейські зупинили його безпідставно, оскільки він не порушував вимог ПДР України.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення він керував транспортним засобом о 19.34 год., в той же час відповідно до відеозапису, наданого працівниками поліції, його було зупинено поліцейськими о 19.32 год., що не відповідає протоколу.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні відомості про належну повірку приладу «Alkotester Drager 6810», а огляд у медичному закладі проведено лікарем, що не мала повноважень на його проведення і не пройшла відповідного навчання.

Стверджує, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо виклику свідка у судове засідання та допиту ОСОБА_2 , тому його письмові пояснення не можуть бути взяті до уваги, а свідок ОСОБА_3 був допитаний судом із власної ініціативи, що є порушенням принципу змагальності та рівності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступного висновку.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Ч.2 ст.266 КУпАП передбачено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №465301 від 17 січня 2020 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, у присутності двох свідків, пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу газоаналізатор "Drager Alcotest " 6810.

Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме результатами тесту, проведеного за допомогою застосування приладу газоаналізатор "Drager Alcotest ", згідно з якими рівень алкоголю в крові становив 1,93 %о.

Крім цього, працівниками поліції у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водії транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року №1452/735 складено Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, який підписаний свідками, але з даними результатами тесту водій ОСОБА_1 був не згідний.

З пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які наявні в матеріалах справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 в їх присутності погодився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатора "Drager Alcotest". Результат алкотесту - 1,93 %о. промілле алкоголю в його крові. Свідки вказали, що водій з показниками приладу був не згідний та виявив бажання пройти огляд у медичному закладі.

Факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується і наявним в матеріалах справи висновком щодо результатів медичного огляду особи на стан алкогольного сп`яніння №160 від 17 січня 2020 року (а.с.7), який проведений у медичному закладі КНП «Борщівська районна лікарня».

Відповідно до п.2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав.

Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Також, посилання апелянта на те, що він був зупинений працівниками поліції безпідставно спростовується матеріалами справи.

Так, із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, так як він здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та не мав при собі відповідних документів, через що відносно ОСОБА_1 винесено постанову, про вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 КУпАП, ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.9.2.б ПДР та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Крім того судом неодноразово вживались заходи для виклику свідка ОСОБА_2 для дачі показань, проте у судове засідання він так і не з`явився через перебування за кордоном.

Тому доводи апелянта, викладені у скарзі не впливають на правильність встановлених обставин у справі та не скасовують відповідальність ОСОБА_1 за вчинення ним даного адмінправопорушення.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33-35 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та вірно визначив стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху та носило суспільну небезпеку для оточуючих.

При цьому, ОСОБА_1 було призначено адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим видом стягненням, однак саме таке стягнення є достатнім та необхідним для виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Ті обставини, на які посилається апелянт, а саме, що він до адміністративної відповідальності притягується вперше, враховуються апеляційним судом при прийнятті даної постанови, разом з тим, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для направлення справи на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та характер вчиненого правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про необхідність застосування ст.21 КУпАП, не є достатніми підставами для її задоволення та застосування трудовим колективом заходів громадського впливу.

За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КупАП - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя