Єдиний унікальний номер №943/485/20
Провадження №3/943/228/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Журибіда Б.М., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника Буського відділення поліції Кам`янка - Бузького відділу поліції ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає в АДРЕСА_1 за ст. 185 КпАП України -

встановив :

До Буського районного суду надійшли адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 125539 від 16.03.2020 зазначено, що 16.03.2020 о 01.35 год. в м. Буську по вул. Польній, ОСОБА_1 , під час зупинки його автомобіля працівниками поліції та перевірці документів, поводився неадекватно, голосно викрикував, виражався нецензурною лайкою, не реагував на зауваження працівників поліції та їх вимогу припинити правопорушення, чим порушив вимоги ст. 185 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, забезпечив явку представника Волошина С.В., який просив закрити провадження по означеній справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, про що подав письмове клопотання.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку представника ОСОБА_2 , працівника поліції Буського ВП Вольського Б.І., приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ч.2ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

В силу ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчинені, чи пом`якшують і обтяжують відповідальність особи.

В судовому засіданні було досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 125539, складений 16.03.20 в м. Буськ інспектором СРПП№1 Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області Вольським Богданом ОСОБА_3 , згідно якого 16.03.2020 о 01.35 год. в м. Буську по вул. Польній, ОСОБА_1 , під час зупинки його автомобіля (не зазначено марки та номерний знак) працівниками поліції та перевірці документів, поводився неадекватно, голосно викрикував, виражався нецензурною лайкою, на вимогу працівників поліції припинити правопорушення, відмовився і на зауваження не реагував, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП. Свідки, потерпілі, в протоколі відсутні.

Статтею 185 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за вчинення адміністративного проступку, який виразився в злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 125539 від 16.03.2020 року відсутні об`єктивні обставини, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП.

Протокол також не містить відомостей щодо вилучення та приєднання речових доказів, пояснення свідків, понятих, а також відомості щодо здійснення огляду.

Як вбачається з рапорта працівника поліції ОСОБА_4 , 16.03.2020 року, приблизно о 01:30 год. працівниками поліції було помічено та зупинено автомобіль марки «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій якого при здійсненні повороту на вул.Польну не ввімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив ПДР. Однак, в матеріалах справи документів реагування на це правопорушення, немає.

Згідно копії медичного висновку лікаря Буської ЦРЛ щодо стану сп`яніння водія, вбачається що особу освідуваного встановлено за документом ВХР517838, час проведення такого огляду 01:45 год. Хоча як ствердив захисник ОСОБА_1 , останній був у кайданках, які при затриманні працівниками поліції, були застосовані до останнього, що підтвердив і працівник поліції, тобто фізично пред`явити будь який документи сам не міг.

Всупереч цьому, інспектором додано до матеріалів справи Протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 , де зафіксовано, що 16.03.2020 р. о 02:20 год. ОСОБА_1 було затримано у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП для «припинення правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення».

На думку працівника поліції в 02:20хв. ОСОБА_1 ще продовжував вчиняти правопорушення і потрібно було його припинити. Це суперечить самому протоколові про вчинення правопорушення, де час правопорушення зазначено, як 01:35 год.

Дані розбіжності у документах унеможливлюють прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення, оскільки, виходячи з змісту статей 7, 254, 279 КпАП України розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах протоколу про адмінправопорушення (доданих до нього матеріалів).

Наданий пізніше працівником поліції диск з записом з бодікамери поліцейського не може бути належним доказом, оскільки у разі відсутності у справі посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. (Правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а (Адміністративна юрисдикція))

Згідно опису матеріалів справи (доказів правопорушення), які скеровані до суду 16.03.2020р. немає жодної згадки про наявність будь яких відеозаписів. Немає згадки про наявність відеозапису і в протоколі про вчинення правопорушення. Як докази там зазначаються лише протокол затримання та рапорт.

Крім того, згідно п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно. Даний запис не є безперервним та постійно переривається, час від часу закривається, вимикається.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Джерелами цих доказів у відповідній справі є, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення і пояснення свідків.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Посадова особа, склавши протокол про адміністративне правопорушення, не може бути опитаною, як свідок, оскільки такого джерела доказів, як пояснення цієї особи, ст.251 КУпАП не передбачає.

Отже рапорт працівника поліції не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративних правопорушень.

Таким чином суть правопорушення викладена в протоколі про вчинення адміністративного правопорушення не відповідає фактичним обставинам та не узгоджується з диспозицією ст.185 КУпАП і не доведена належними та допустимими доказами, які б своїй сукупності мали значення для розгляду справи по суті та встановлення наявності в діях ОСОБА_1 однак адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

А згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Європейський Суд з прав людини у справі «Кобець проти України» 14.02.2008 зазначив, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Згідно п.1ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя -

постановив :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, на підставі ч.1ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Б. М. Журибіда