Провадження № 3/263/3280/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Ікорська Єлізавета Сергіївна, при секретарі Шпичак Є.М., за участю потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 03 серпня 2020 року о 19:00 год., знаходячись по вул. 9 Авіадивізії, біля будинку № 8 у м. Маріуполь, Донецька область, вчинив домашнє насильство психологічного і фізичного характеру відносно своєї колишньої дружини - ОСОБА_1 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_2 у судове засідання 14 вересня 2020 року не з`явився з невідомих причин, хоча про явку до суду на 14 вересня 2020 року повідомлений під підпис у протоколі про адміністративне правопорушення. 17 вересня 2020 року у судовому засіданні ОСОБА_2 заявив клопотання про відкладення розгляду у зв`язку із зайнятістю адвоката Журавльової І.В. в іншому процесі та з метою ознайомлення з матеріалами справи, яке задоволено судом з метою забезпечення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності. 17 вересня 2020 року ОСОБА_2 ознайомився із матеріалами справи про адміністративне правопорушення та під підпис повідомлений про наступну дату судового засідання, однак 23 вересня 2020 року ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що розцінюється судом як затягування судового розгляду з метою уникнення відповідальності. За відомостями, отриманими від адвоката Журавльової І.В., ОСОБА_2 з нею договір про правову допомогу не укладав.

Разом із тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Приймаючи до уваги те, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від ОСОБА_2 не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим причини неявки ОСОБА_2 до суду визнані неповажними, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів.

Потерпіла ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що 03 серпня 2020 року близько 19-00 годин вона йшла додому, підходила до будинку № 8 по вул. 9 Авіадивізії у м. Маріуполь, як раптово її колишній чоловік ОСОБА_2 загородив дорогу автомобілем «Део» (таксі чорного кольору). На фоні ревнощів висловлював на її адресу претензії та намагався схопити її телефон, але в нього нічого не вийшло та він вдарив її кулаком правої руки у правий бік в район нирки, та при цьому її телефон впав на землю, внаслідок чого розбилось захисне скло телефону і вона не могла зателефонувати до поліції. Після він її скрутив, повз проходила жінка з дитиною, яка повідомила ОСОБА_2 , що якщо він її не відпустить, вона викличе працівників поліції. У цей час її мати ОСОБА_3 чекала її з роботи, вийшовши на вулицю, ОСОБА_3 побачила вказаний конфлікт, забравши її, вони разом вирушили додому, а вже потім викликали працівників поліції. Зазначила, що у неї та ОСОБА_2 є спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має ваду здоров`я (нервової системи), а саме «психопатія», який є частим свідком насилля з боку її колишнього чоловіка. 03 серпня 2020 року ОСОБА_2 здійснював над нею психологічне насилля, виражався нецензурною бранню, погрожував, що якщо вона не буде з ним, то він її знищить. З ОСОБА_2 вони розлучені більше 6 років, проте він не залишає її у спокої, постійно переслідує, вчиняє насильницькі дії. Протягом останніх двох місяців його поведінка була нестерпною, вона була змушена кільканадцять разів звертатися до поліції, були складені адміністративні протоколи, а також відкрито кримінальне провадження. До її матері він також застосовував фізичне насилля, тому матір також написала заяву про кримінальне правопорушення, проводиться розслідування. Також зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07 вересня 2020 року за її заявою видано обмежувальний припис, завдяки чому наразі переслідування з боку ОСОБА_2 припинилося.

Вислухавши потерпілу, дослідивши письмові докази, слід дійти висновку, що факт адміністративного правопорушення мав місце і підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 019643 від 19 серпня 2020 року, заявою ОСОБА_1 , поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , яка підтвердила факт застосування домашнього насилля відносно її дочки, терміновим заборонним приписом серії АА № 059981 від 19 серпня 2020 року.

Письмові пояснення ОСОБА_2 , складені під час складання протоколу, суд оцінює критично та розцінює як обраний ним спосіб захисту.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто за умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Абзацом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» визначено, що насильство в сім`ї - будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї по відношенню до іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю. В абзаці 4 вищевказаної статті зазначено, що під психологічним насильством в сім`ї розуміється насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, представлені докази підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, у встановленому порядку такі не спростовані.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Покази потерпілої ОСОБА_1 є послідовними, логічними як на момент дачі нею пояснень працівникам поліції при складанні адміністративного протоколу, так і під час судового розгляду, і сумнівів у суду не викликають.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин по справі не вбачається.

Сукупність вищевказаних доказів засвідчують вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 відносно своєї колишньої дружини, що є підтвердженням об`єктивної сторони скоєного останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Підстав для закриття провадження за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу та події адміністративного правопорушення не вбачається.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, становить особливу суспільну небезпечність, і у випадку не вжиття заходів належного реагування може призвести до негативних трагічних наслідків, сприяти вчиненню кримінально-караних правопорушень.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 15 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» передбачено, що члени сім`ї, які вчинили насильство в сім`ї, несуть кримінальну, адміністративну чи цивільно-правову відповідальність згідно з законом.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета - виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_2 скоїв правопорушення, яке відноситься до порушень громадського порядку і безпеки, що безпосередньо впливає на безпеку і здоров`я людини; особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, з урахуванням особи правопорушника, обставин даної справи, в тому числі обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вбачаю в його діях склад адміністративного правопорушення і вважаю за необхідне застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, вважаючи, що такий вид адміністративного стягнення забезпечить мету адміністративного стягнення у відповідності зі ст.23 КУпАП та буде стимулювати у майбутньому ОСОБА_2 до правомірної поведінки.

Суд вважає, що саме такий вид стягнення буде відповідати завданню Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

У відповідності до ст. 40-1 КУпАП судовий збір покладається на особу, на яку накладено стягнення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 23, 33, 173-2, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Апеляційну скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя Є.С.Ікорська