Справа № 126/261/20
Провадження № 33/801/272/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №596862 від 31.01.2020 року, 31.01.2020 року ОСОБА_2 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого сина ОСОБА_1 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, висловлювався в його адресу нецензурними словами.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою провину не визнав, пояснюючи, що дійсно у них з сином виникла конфліктна ситуація, однак будь-яких умисних дій спрямованих на спричинення сину психологічного або фізичного насильства не вчиняв.

Також судом встановлено, що наявний в матеріалах справи протокол не є підтверджуючим доказом скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи, складений всупереч вимогам ст. 256 КУпАП. В протоколі та долучених до нього матеріалах не вказано частину статті 173-2 КУпАП, що позбавляє суд можливості кваліфікувати дії ОСОБА_2 . До матеріалів не долучено будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 дійсно вчиняв будь-які дії фізичного чи психологічного характеру, пов`язані з домашнім насильством відносно його сина.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на його користь, суд прийшов до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року потерпілий ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови у справі, постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року скасувати, призначити новий розгляд справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти рішення. Як вбачається з матеріалів справи, її розгляд був проведений у відсутності як особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення, так і потерпілої особи.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження постанови суду зазначив, що оскаржуване рішення йому стало відомо лише 16 березня 2020 року з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого він звернувся до Бершадського районного суду та отримав копію оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просить задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених в останній. Суду пояснив, що рішенням суду встановлений порядок користування будинком і допоміжними приміщеннями між ним і батьком. Проте з приводу користування приміщеннями між ними часто виникають конфліктні ситуації, які іноді закінчуються викликом поліції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП в разі заявлення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, останнє вирішується суддею апеляційного суду. При цьому слід взяти до уваги обставини, які об`єктивно вплинули чи могли вплинути на можливість оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи в суді першої інстанції, дані про те, що йому надсилалася копія постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності в матеріалах справи відсутні.

Зазначені обставин вважаю поважними та такими, що дають право на поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення судді суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за ст. 173-2 КУпАП настає у випадку вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень), погрози, образи чи переслідування, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає наступне визначення домашнього насильства - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство - це один з різновидів насильства. Воно відрізняється від інших проявів (на вулиці, під час військових дій, під час конфлікту, в колективах тощо) тим, що коїться близькими один до одного людьми (родичами або членами сім`ї), які мають тісні стосунки - кровні, емоційні, шлюбні, інтимні, господарські та які пов`язані між собою. Таким чином, попередження та протидія домашньому насильству, а також надання допомоги постраждалим ускладняються саме тим, що це правопорушення стосується близьких людей.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Отже, враховуючи обставини справи, встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу порядку користування спільним майном.

Також суд першої інстанції вірно надав оцінку доказу у справі - протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №596862 від 31.01.2020.

З аналізу ч. 1 ст. 251 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Проте в протоколі про адміністративне правопорушення не вказано частину статті 173-2 КУпАП, не зазначено відомості на підставі яких особою, що склала протокол, встановлено, що ОСОБА_2 вчинив насильство в сім`ї психологічного характери. До протоколу лише додані пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і потерпілого, які є суперечливими між собою щодо обставин справи, необхідних для її правильного вирішення.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що розгляд справи був проведений у відсутності особи, що склала протокол про адміністративне правопорушення, оскільки КУпАП не вимагає обов`язкову участь даної особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Доводи потерпілого ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи в суді першої інстанції не спростовують вірні висновки цього суду.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 252, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а відтак постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Бершадського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко