Справа № 135/358/20
Провадження № 3/135/254/20
ПОСТАНОВА

іменем України

12.05.2020 м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Волошина Т.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли з Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , не працює

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 1 від 03.03.2020 ОСОБА_1 не сплатив аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.01.2013 по 01.02.2020, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання в сумі 111 357 грн 58 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП не визнав та зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03.03.2020 та матеріалів справи, діяння за яке ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 183-1 КУпАП, мало місце в період з 01.01.2013 по 01.02.2020. Період часу несплати аліментів особою до вступу в дію ст. 183-1 КУпАП не має братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Також зазначив, що він з жовтня 2019 року по січень 2020 року частково сплачував аліменти, так як не працює та не мав можливості сплачувати більшу суму.

Також ОСОБА_1 не погоджується з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів зробленого Ладижинським МВ ДВС та на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 183-1 КУпАП вказаний розрахунок оскаржується.

Зважаючи на викладене вище просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, подав письмові заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, які він підтримав в судовому засіданні.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бодачевський Р.В. у судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1 , просив закрити справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 183-1 КУпАП відносно нього у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) неодноразово викликався до суду, проте не з`явився. До канцелярії суду подана заява, в якій представник просить розглядати справу без їхньої участі. Також витребовувалась особова справа ОСОБА_1 , проте до суду вона не була надана.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про розгляд справи виходячи із матеріалів доданих до справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 183-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Бодачевського Р.В. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Відповідно до ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.

Положення ст.7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Ст. 8 КУпАП розкриває поняття чинності закону про відповідальність за адміністративні правопорушення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення .

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 21 ч. 2 ст. 255 КУпАП державні виконавці складають протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 183-1, 188-13 КУпАП.

Стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» та доповнена статтею 183-1 глави КУпАП, Закон України № 2234-VІІІ від 07.12.2017 року, який набрав чинності 06.02.2018.

Аналізуючи зміст ст. 183-1 КУпАП, суд приходить висновку, що об`єктивна сторона даного правопорушення характеризується бездіяльністю особи, яка повинна сплачувати періодичні платежі кожного місяця у визначеному розмірі і датою вчинення цього правопорушення є відповідний період, в який особа не сплачувала аліменти.

Відповідно до зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення №1 від 03.03.2020 та матеріалів справи, діяння, за яке ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 183-1 КУпАП, мало місце в період з 01.01.2013 по 01.02.2020, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 21 лютого 2020 року у ВП № 19986407.

Проте до 06 лютого 2018 року вказані діяння не передбачали адміністративної відповідальності, а тому період часу несплати аліментів ОСОБА_1 до набрання чинності норм статті 183-1 КУпАП, тобто, до 06 лютого 2018 року, не може бути прийнято до уваги при розрахунку заборгованості по аліментах.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За загальним положенням, встановленим цією статтею, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.

Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.

Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.

Наведене узгоджується з висновками Конституційного Суду України так в рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 року у страві про зворотну дію в часі законів та інших нормативно- правових актів. Конституційний суд зазначив, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2000 року № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі зазначено, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Також в рішенні від 02.07.2002 року № 13-рп/2002 Конституційний Суд України вказав, що суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Заборона зворотної дії в часі, в інтерпретації ЄСПЛ, положень, що погіршують становище особи, яка підлягає (чи може підлягати) кримінальній відповідальності. Це стосується як визначення діянь, які є кримінально караними, так і покарання (рішення у справі M v. Germany від 17.12.2009).

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976 року, №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984 року, № 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987 року, № 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У рішенні по справі Vyerentsov v. Ukraine від 11.04.2013 кримінальними правопорушеннями були визнані діяння, відповідальність за які передбачені ст. ст. 185 та 185-1 КУпАП, та відповідно застосований за їх вчинення адміністративний арешт покаранням.

У рішенні в справі Veeber v. Estonia від 21.01.2003 ЄСПЛ констатувала порушення гарантій, передбачених ст. 7 Конвенції, у вигляді ретроспективного застосування кримінального закону, який погіршував становище особи.

Враховуючи викладене вище, оскільки ч.1 ст. 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення (п. 6-1, ч. 1 ст. 24, ст. 31-1 КУпАП) то дана норма не має зворотної дії в часі.

Таким чином, у справі може враховуватись заборгованість ОСОБА_1 по аліментним зобов`язанням, яка утворилась в період з 06 лютого 2018 року по 01 лютого 2020 року.

Як вбачається із розрахунку Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) надано до суду розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з ОСОБА_1 від 21.02.2020, у якому зазначено, що станом на 01.09.2019 борг становить 100 772 грн 58 коп. Період зазначено з вересня 2019 року по січень 2020 року з помісячною заборгованістю. Також у розрахунку вказані суми сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за період з вересня 2019 року по січень 2020 року.

Натомість, Ладижинським міським відділом державної виконавчої служби Центрально Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) помісячно надано розрахунок заборгованості за період у п`ять місяців. Наявність заборгованості та її сума за період з 06.02.2018 по 01.09.2019 суду не відома.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з основоположних засад диспозитивності, суд не може встановлювати інші фактичні обставини, окрім тих, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

На підтвердження часткової сплати аліментів ОСОБА_1 надано суду копії квитанцій, які долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи ст. 62 Конституції України згідно з якою, усі сумніви щодо доведеності вини особи суд тлумачить на її користь, суд вважає за необхідне провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього події та складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 183-1 КУпАП.

З огляду на викладене та керуючись ст. 183-1, 247, 254, 256, 283, 284, 287, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя