КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/824/1767/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Не погоджуючись з даним рішенням судді, ОСОБА_1 13.04.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову судді скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також просить суд поновити йому строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_1 зазначає, що він не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, а судове засідання відбулося без його участі. З матеріалами справи та оскаржуваною постановою ознайомився лише 02.04.2020 року, після чого в межах строку на апеляційне оскарження звернувся до суду зі скаргою.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення апелянта, вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 діб з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляла клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, 25 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Отримавши копію протоколу, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що судовий розгляд відбудеться за викликом у Подільському районному суді міста Києва.

На вказану ним у протоколі адресу місця проживання судом направлялася повістка про виклик, однак адресатом отримана не була та повернулася за закінченням строку зберігання (а.с.10). Також в матеріалах справи наявна довідка про те, що ОСОБА_1 повідомлено засобами телефонного зв`язку про час та місце призначеного судового засідання. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не з`явився, судовий розгляд проводився за його відсутності.

Крім цього, з наданих в суді апеляційної інстанції пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 21листопада 2019 року, в день розгляду справи, його по дорозі в суд зупинили працівники поліції, а тому він не зміг вчасно прибути в судове засідання.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи є підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Незважаючи на те, що судовий розгляд відбувся у відсутності ОСОБА_1 , а копію оскаржуваної постанови він отримав лише 02 квітня 2020 року, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 , достовірно знаючи про дату розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, мав змогу в значно коротший термін дізнатися про результати розгляду справи та прийняте судом рішення, ознайомитись з ним та реалізувати своє право на оскарження. Однак, апеляційна скарга була подана майже через місяць після винесення оскаржуваної постанови.

За встановлених судом обставин наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду не можна визнати поважними, а тому у поновленні строку ОСОБА_1 необхідно відмовити, а апеляційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Мосьондз