Справа №461/1829/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митниці Бедрія М.Б., особи відносно якої складено протокол ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Галицької митниці Держмитслужби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працює водієм автобуса у ТзОВ «Вінев»,

за ст.472 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 01 грудня 2019 року близько 11 години 59 хвилин громадянин ОСОБА_1 в якості водія, рейсовим автобусом марки «VAN HOOL» реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по маршруту «Мелітополь - Кельн», через митний кордон України м/п "Грушів" Львівської митниці. В ході проведення письмового декларування ОСОБА_1 подав митну декларацію в якій вказав товар, а саме: особисті речі, підкрильник БМВ- 1 шт., запчастини до паливного насоса, поплавок 1 шт., кришки до радіатора -5 шт., продукти, подушки під мотор- 2 шт. колеса 4 шт., ровер і телевізор 2 шт. Після завірення декларацій штампом «Під митним контролем № 423», під час проведення митного огляду транспортного засобу у салоні автобуса (без ознак приховування) було виявлено незадекларований за встановленою формою товар, а саме одяг в асортименті. Про наявність товару ОСОБА_1 під час усного опитування не заявив, в митній декларації не вказав, документів щодо походження чи вартості товару митному органу не надав.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковано за ст.472 МК України, як переміщення через митний кордон України вищевказаного товару шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовiрних вiдомостей про товари, обсяги яких перевищують неоподатковувану норму переміщення товарів через митний кордон України

У судовому засіданні ОСОБА_1 факт правопорушення заперечив. Вказав, що дійсно вказаний товар був виявлений у автобусі при перетині митного кордону, однак йому не належить, а відтак у нього не було обов`язку такий товар декларувати. В автобусі знаходилось 30 пасажирів. При цьому жоден пасажир не визнав виявлений товар своєю власністю. Він не мав умислу на приховування від митного органу будь-яких товарів, незаконне переміщення даних товарів через митний кордон, недекларування товару, нез`явлення точних відомостей про нього, що зокрема підтверджується декларуванням усього наявного у нього товару. Просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник Галицької митниці Держмитслужби в судовому засіданні протокол підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, приходжу до наступного висновку.

За положеннями п.3 ч.1 ст.8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Згідно ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 472 Митного кодексу України, недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів та ТЗ через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Правила декларування визначені ст.ст. 257-269 Митного кодексу України.

Статтею 257 МК України, визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 266 Митного кодексу України, у разі вчинення порушення митних правил під час здійснення декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, передбачену Митним кодексом України адміністративну відповідальність в повній мірі несе декларант.

Частина 2 ст. 459 Митного кодексу України встановлює, що суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств. Посадові особи підприємств - керівники та інші працівники підприємств (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за додержання вимог, встановлених цим Кодексом, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку (п. 43 ст. 4 Митного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.374 МК України, товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частиною 4 ст.374 МК України передбачено, що товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, на думку уповноважених осіб митного органу, дії ОСОБА_1 , як водія автобуса, полягали в порушенні процедури декларування та недекларування за встановленою формою, передбаченою ст. 257 МК України, точних відомостей про наявність та кількість товару, що підлягає обов`язковому декларуванню.

Фактично підставою для складення протоколу про порушення митних правил стала митна декларація подана ОСОБА_1 01.12.2019 року та виявлений у автобусі не задекларований товар.

Як вбачається з митної декларації ОСОБА_1 останній задекларував особисті речі, підкрильник БМВ - 1 шт., запчастини до паливного насоса, поплавок 1 шт., кришки до радіатора -5 шт., продукти, подушки під мотор - 2 шт. колеса 4 шт., ровер і телевізор 2 шт.

Під час проведення митного огляду транспортного засобу у салоні автобуса (без ознак приховування) було виявлено незадекларований за встановленою формою товар, а саме: одяг в асортименті.

Вартість вилученого товару відповідно до етикеток які прикріплені на товарі, що містяться у фабричних упаковках складає 109811,32 грн. Вартість товару, згідно інформації наданої експертом Львівського відділу з питань експертизи та досліджень СЛЕД Держмитслужби у висновку від 06.02.2020 року №-0054, складає 108204,30 грн.

Загальна вартість вилученого товару у протоколі про ПМП становить 218015,62 гривень.

Таким чином, з врахуванням переміщення автобусу по «червоному коридору», виявлений товар підлягав обов`язковому декларуванню.

Однак, при складанні протоколу про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , митним органом не були враховано наступні обставини.

ОСОБА_1 належність йому вказаного у протоколі товару заперечив.

Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 , вказав, що є другим водієм автобуса «VAN HOOL» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який слідував по маршруту «Мелітополь - Кельн». Товар ОСОБА_1 не належить. Він разом з ОСОБА_1 під час митного оформлення запитували у пасажирів автобуса кому належить товар, однак ніхто з пасажирів не визнав даний товар своєю власністю.

Так, умови та правила перевезень, відповідальність перевізників, порядок подання претензій та позовів регламентовані Конвенцією про міжнародні автомобільні перевезення пасажирів і багажу, ратифікованою Законом України N 581-XIV ( 581-14 ) від 08.04.1999 року.

Згідно глави 2 статті 2 п.2 згаданої Конвенції, форма квитка, багажної квитанції та формуляра затверджується державними компетентними органами в галузі автомобільного транспорту перевізника і визнається державними компетентними органами в галузі транспорту інших держав, територіями яких здійснюється перевезення. Державні компетентні органи в галузі автомобільного транспорту розробляють єдині форми квитка, багажної квитанції та формуляра, що затверджуються державними компетентними органами в галузі транспорту держав, територіями яких здійснюється перевезення.

Відповідно до наявного у матеріалах справи листа директора ТзОВ «Вінев», Міністерством транспорту та зв`язку України (Міністерством інфраструктури України) розроблено єдину форму міжнародного квитка від 25 травня 2006 року, затверджену наказом №503 Кабінету міністрів України в галузі транспорту держав, якими здійснюється перевезення відповідно до Конвенціє про міжнародні автомобільні перевезення пасажирів і багажу, ратифікованої Законом України N 581-XIV від 08.04.1999 року. Так, у вартість проїзду входить вартість багажу, а тому, відповідно, не використовується додатково багажна квитанція. Крім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176, в обов`язки водіїв не входить перевірка (облік) багажу пасажирів. Відтак, водії не перевіряють (обліковують) даний багаж.

На підтвердження вказаних обставин ТзОВ «Вінев» надало суду зразок міжнародного квитка, який використовує дане товариство, з якого вбачається, що у вартість проїзду входить також вартість багажу.

Таким чином, дослідженими доказами не доведено, що переміщуваний та виявлений одяг в асортименті належав саме ОСОБА_1 та повинен бути ним задекларований.

Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про наявність в діях ОСОБА_1 умисних противоправних, винних дій, оскільки даних про те, що у нього був обов`язок зазначати у митній декларації виявлені речі та він умисно не зробив цього, в ході розгляду справи не здобуто. Більше того, ОСОБА_1 надав суду документи, які свідчать про те, що при перевезенні пасажирів товариство у якому він працює використовує проїзні документи, які включають у себе можливість провезення багажу, а окремі багажні документи для цього не використовуються. Крім того, в ході розгляду справи, не здобуто жодного доказу, що даний товар належить саме ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутні докази того, що ОСОБА_1 намагався навмисно чи з необережності перемістити товари через митний кордон України з порушенням положень чинного законодавства, тобто вчинив інкриміноване йому правопорушення.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Виходячи з вищенаведених доводів та мотивів, суд приходить до переконання, що докази, долучені митним органом до протоколу, на підтвердження вини ОСОБА_1 не доводять факту вчинення саме ним правопорушення, передбаченого ст.472 МК України. Аналіз протоколу та долучених до нього документів вказує виключно на сам факт знаходження наведеного в ньому товару у відповідному автобусі та у зазначений в протоколі час. При цьому, ніхто з учасників найменування, кількості товару або факту чи обставин його виявлення не оспорював.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

За даних обставин, враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, провадження по справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Відповідно до ч.4 ст.243 МК України, товари, які були виявлені (знайдені) під час здійснення митного контролю в зонах митного контролю та/або у транспортних засобах, що перетинають митний кордон України, і власник яких невідомий, після закінчення строку зберігання, встановленого частиною п`ятою статті 240 цього Кодексу, підлягають реалізації, а у випадках, передбачених законодавством, - безоплатній передачі у володіння і користування або переробці, утилізації чи знищенню. Інформація про знайдені (виявлені) товари протягом трьох днів розміщується для загального ознайомлення в місцях розташування митних органів на весь строк зберігання таких товарів, а інформація про знайдені (виявлені) транспортні засоби, крім того, направляється до територіальних органів Національної поліції.

Оскільки, власника переміщуваного товару в ході провадження встановлено не було, такий не повідомив про себе під час проходження митного контролю, вилучений згідно з протоколом товар підлягає реалізації в порядку визначеному чинним законодавством, з дотриманням положень передбачених ч.4 ст.243 МК України.

Керуючись ст.ст. 247, 251,458, 467, 483, КУпАП, ст.527 МК України

постановив:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 Митного кодексу України закрити.

Вилучений, згідно протоколу про порушення митних правил №4612/20900/19 від 01 грудня 2019 року, товар реалізувати в порядку визначному ч.4 ст.243 МК України.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя Стрельбицький В.В.