П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за протоколом №ЗК480/216/АВ/П/ПТ від 19.12.2019, які надійшли від Управління Держпраці у Закарпатській області, про притягнення до адміністративної відповідальності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16.12.1995 Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Так, відповідно протоколу №ЗК480/216/АВ/П/ПТ від 19.12.2019, при проведені перевірки виявлено, що в ході інспекційного відвідування з проведенням відеофіксації в магазині іграшок (Центральний авторечовий ринок Ужгородського АТП 12107), за адресою: АДРЕСА_2 вул. Східна, 2, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_1 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування у приміщенні магазину знаходилися і виконували роботи з обслуговування покупців три громадянки, які на відеофіксацію відмовилися представитися і назвати свої прізвища та ім`я. На вимогу інспекторів фізична особа - підприємець ОСОБА_1 19.12.2019 надав три договори на виконання разової роботи від 03.12.2019 року (цивільно - правові договори) укладені з:

- ОСОБА_2 , яка проживає: АДРЕСА_1 на виконання разової роботи, а саме: внесення номенклатури в електронну базу обліку товару та консультування клієнтів.

- ОСОБА_3 , яка проживає: АДРЕСА_1 на виконання разової роботи, а саме: оптимізація викладки товару в торговому приміщенні та перевірку товару покупцю.

- ОСОБА_4 , яка проживає: АДРЕСА_3 , на виконання разової роботи, а саме: оптимізація викладки товару в торговому приміщенні та перевірку товару покупцю.

Під час інспекційного відвідування 18.12.2019 громадянка ОСОБА_3 повідомила, що до магазину не має ніякого відношення і прийшла в магазин вибирати іграшки, що і підтвердив підприємець ОСОБА_1 . Громадянка ОСОБА_4 повідомила, що приходить в магазин допомогати безоплатно, а громадянка ОСОБА_2 взагалі відмовилася щось коментувати. Вивченням договорів на виконання разової роботи встановлено, що гр. ОСОБА_2 мала виконувати разову роботу з внесення номенклатури в електронну базу обліку товару та консультування клієнтів, а натомість під час інспекційного відвідування здійснювала розрахунково - платіжні операції з покупцями, що зафіксовано відео зйомкою, що не є предметом договору.

На відео 18.12.2019 гр. ОСОБА_3 повідомила, а підприємець ОСОБА_1 підтвердив, що вона до магазину не має ніякого відношення. Натомість 19.12.2019 року надав договір від 03.12.2019 року на виконання нею разової роботи. Громадянка ОСОБА_4 на відео 18.12.2019 року повідомила, що допомагає підприємцю безкоштовно. Натомість 19.12.2019 року підприємець ОСОБА_1 надав договір від 03.12.2019 року на виконання нею разової роботи, з оплатою вартості роботи 7000,00 грн.

Таким чином, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 допустив до виконання робіт в магазині іграшок без укладення трудового договору громадянок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , неправомірно підмінивши його цивільно - правовою угодою, чим позбавив вищезазначених працівників всіх прав та гарантій, передбачених законодавством про працю України, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, відповідальність за що передбачена ч. 3 ст. 41 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП з мотивів, наведених ним в письмових поясненнях. Зокрема, зазначив, що прогнозуючи збільшення кількості покупців у зв`язку із збільшенням попиту на іграшки у передсвятковий період, у нього виникла необхідність на передсвятковий період скористатись допомогою інших осіб. У зв`язку із вказаним, 03.12.2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір на виконання разової роботи від 03.12.2019 року строком виконання до 30.12.2019 року, на підставі якого ОСОБА_4 виконувала разові роботи з оптимізації викладки товару в торговому приміщенні та перевірку товарів. Крім цього, 03.12.2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір на виконання разової роботи від 03.12.2019 року строком виконання до 30.12.2019 року, на підставі якого ОСОБА_2 вносила номенклатуру в електронну базу обліку товару та консультування клієнтів. Також, 03.12.2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір на виконання разової роботи від 03.12.2019 року строком виконання до 30.12.2019 року, на підставі якого ОСОБА_3 виконувала разові роботи з оптимізації викладки товару в торговому приміщенні та перевірку товару покупцю. Таким чином, ОСОБА_1 вказує, що не здійснював допуск працівників до роботи без укладання трудового договору, оскільки не використовував найману працю на постійній основі.

В судовому засіданні в якості свідків допитана ОСОБА_2 , яка пояснила, що не здійснювала розрахунково - платіжні операції з покупцями, а вносила в номенклатуру в електронну базу обліку товару та здійснювала консультування клієнтів відповідно укладеного з нею договору на виконання разової роботи.

В судовому засіданні в якості свідків допитана ОСОБА_3 , яка пояснила, що у день перевірки не працювала, а прийшла в магазин купити іграшки дитині, проте повідомила, що дійсно між нею та ФОП ОСОБА_1 укладено договір на виконання разової роботи.

Дослідивши адміністративні матеріали, заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі будь-яких фактичних даних, тобто доказів. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.3 ст.41 КУпАП адміністративна відповідальність настає за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього права. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

КЗпП України у статті 21 визначає поняття трудового договору. Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Враховуючи роз`яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Згідно роз`яснень, що містяться в листі Державної фіскальної служби України №21446/10/28-10-06-11 від 03.09.2015 року та №10320/Л/99-99-17-02-02-14 від 05.11.2015 року укладання договорів цивільно-правового характеру не регулюється статтею 24 КЗпП.

З досліджених судом матеріалів встановлено, що 03.12.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір на виконання разової роботи від 03.12.2019 року строком виконання до 30.12.2019, на підставі якого ОСОБА_4 виконувала разові роботи з оптимізації викладки товару в торговому приміщенні та перевірку товарів. Крім цього, 03.12.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір на виконання разової роботи від 03.12.2019 року строком виконання до 30.12.2019 року, на підставі якого ОСОБА_2 вносила номенклатуру в електронну базу обліку товару та консультування клієнтів. Також, 03.12.2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено Договір на виконання разової роботи від 03.12.2019 року строком виконання до 30.12.2019 року, на підставі якого ОСОБА_3 виконувала разові роботи з оптимізації викладки товару в торговому приміщенні та перевірку товару покупцю.

Спір щодо правомірності укладених договорів (трудового, цивільного) повинен вирішуватися у судовому порядку за позовом особи, чиї права порушено. Вказані рішення судів про визнання такого договору удаваним відсутні, а недійсність таких угод прямо не передбачена законом.

Частиною 1 ст. 254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол. За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів ст. 251 КУпАП, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не надано вказаних відеозаписів про які зазначається в протоколі.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Крім того, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких умов, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.41 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Окрім того, суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, а саме, що відповідно до статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Для визнання адміністративного правопорушення таким, що містить ознаки події правопорушення, діяльність особи має бути такою, що може розцінюватись як правопорушення передбачене тією чи іншою статтею.

Відповідно доп.1 ст.247 КУпАП України відсутність складу адміністративного правопорушення є обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення і провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані докази по справі, суд дійшов висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ФОП ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.41 КУпАП.

Керуючись ч.3 ст. 41, п.1 ст. 247, ст.ст. 283, 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош