Справа № 154/3299/19 Провадження №33/802/219/20 Головуючий у 1 інстанції:Кідиба Т. О.
Категорія:ч.1 ст.130 КпАП України Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., за участю секретаря судового засідання Старенько Л.М., особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Шумського А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420 грн. 40 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05 листопада 2019 року об 19 год. на вул.Ковельській в м.Володимир-Волинський Волинської області керував автомобілем марки «ЗАЗ-110307», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді Сущик В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як незаконну. Вказує, що суд порушив його право на захист, оскільки не повідомив його про дату слухання справи та розглянув її у його відсутність. Зазначає і про те, що в нього не було умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення, оскільки автомобілем проїхав лише 15-20 метрів на вимогу працівників поліції. Вказує, що сів за кермо автомобіля після того як вживав спиртне.

Крім того, апелянт просить поновити строк апеляційного оскарження судового рішення посилаючись на те, що в судовому засіданні присутній не був, а копію постанови судді від 04.02.2020 року він отримав лише 17 лютого 2020 року в канцелярії суду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника Шумського А.А., які скаргу підтримали із наведених у ній підстав, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 при розгляді справи присутній не був, а рішення місцевого суду - постанову судді від 04.02.2020 року отримав лише 17 лютого 2020 року, то на думку апеляційного суду, строк апеляційного оскарження даної постанови, передбачений ст.294 КпАП України ним був пропущений з поважних причин у зв`язку з чим підлягає поновленню.

За положеннями статтей 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і відповідає вимогам ст.280 КпАП України.

За протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №206791 від 05.11.2019 року, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КпАП України.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення підтверджуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №206791 від 05.11.2019 року (а.с.2), у графі якого «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення», ОСОБА_1 зазначив, що "Згідний", та підписав його без жодних зауважень;

- письмовим поясненням ОСОБА_1 від 05.11.2019 року, яке в нього відібране було працівником поліції на місці події. В цьому поясненні, окрім іншого, зазначено: "05.11.2019 року о 19 год. в м.Володимир-Волинському по вул.Ковельській керував автомобілем марки "ЗАЗ", номерний знак НОМЕР_1 , перед тим випив 200 грам горілки" (а.с.4);

- висновком КП " Володимир -Волинське ТМО" щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5), з якого вбачається, що 05.11.2019 року об 20 год. 00 хв. проводився огляд ОСОБА_1 на предмет вживання алкогольних напоїв, і за його результатами було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Висновок підписаний ОСОБА_1

- письмовою розпискою ОСОБА_1 від 05.11.2019 року (а.с.7) з якої вбачається, що він особисто, окрім іншого, вказав: "Зобов`язуюсь сьогодні транспортним засобом не керувати. Від керування відсторонений. Порушення визнаю повністю".

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доводиться також і поясненням допитаного в апеляційному суді за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_3 , який, окрім іншого пояснив, що ОСОБА_1 після того як вжив спиртні напої, керував транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечував факт керування транспортним засобом після того як вживав спиртні напої, а лише вказував, що це зробив за вказівкою працівників поліції.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме - керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України.

При цьому, посилання ОСОБА_1 про наявність підстав для скасування постанови судді внаслідок неналежного повідомлення його про час, дату та місце судового розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки йому неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду на адресу, вказану останнім в протоколі про адміністративне правопорушення і письмових поясненнях ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується наявним в даних документах особистим підписом ОСОБА_1 , який засвідчує факт ознайомлення останнього зі змістом цих процесуальних документів. В матеріалах справи містяться докази неодноразового надсилання на вищевказану адресу ОСОБА_1 судових повісток про виклик до суду, а саме - на 02.12.19, 17.01.20 та 04.02.20.

Слід також зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Проте, як встановлено судом, ОСОБА_1 в період з часу складення протоколу (05.11.19) по дату ухвалення судового рішення (04.02.20), а це майже три місяці, про стан фактично відомого йому адміністративного провадження щодо нього, не цікавився.

Вищенаведене свідчить про те, що заходи повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності в даній справі - ОСОБА_1 , які вживались судом першої інстанції, є достатніми і не дають законних підстав для скасування судового рішення. При цьому слід вказати про те, що виходячи з положень ст.268 КпАП України при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 цього ж Кодексу, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

А тому, суд апеляційної інстанції повністю погоджується з твердженням місцевого суду про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .

Такими чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі і наведені ним та його захисником в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення через відсутність вини у вчиненні правопорушення, а також через порушення місцевим судом його прав на захист, на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ним адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України шляхом закриття провадження у справі.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів яких просить скаржник в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, постанова судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 лютого 2020 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 лютого 2020 року в даній справі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 04 лютого 2020 року в даній справі щодо нього, - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.В. Гапончук