26.05.2020
Справа № 720/558/20
Провадження №3/720/239/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Новоселиця

Суддя, Новоселицького районного суду Чернівецької області Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Факащук А.П.,

правопорушника ОСОБА_1 . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засінання в м. Новоселиця справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстрований та проживає по

АДРЕСА_1 , громадянина України,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Працівниками поліції направлено до суду адміністративний протокол відносно ОСОБА_3 в якому зазначають, що останній 12 березня 2020 року приблизно о 15.25 годині по вул. Центральна, 77 в м. Новоселиця керував транспортним засобом марки ВАЗ-21011 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу «Драгер» в присутності двох свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , виним себе не визнав та суду пояснив, що 12 березня 2020 року в обід він випив пляшку пива та після чого дружині стало погано, піднявся тиск та терміново її треба було відвезти до лікарні купити лікі, попередньо порадишись з сімейним лікарем ОСОБА_4 . По дорозі коли повертався з лікарні був зупиненний працівниками поліції, які запідозрили що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Освідчення було проведено на місце зупинки транспортного засобу. Під час проведення освідчення була присутня його дружина та працівники поліції. Освідчення на стан алкогольного сп`яніння було проведено без свідків та акт огляду не надали. Просить суд його виправдати.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що вона співмешкає з ОСОБА_3 .. 12 березня 2020 року приблизно в обід їй стало погано, піднявся тиск, порадившись по телефону з сімейним лікарем ОСОБА_4 виникла необхідність поїхати за ліками в апетку, що поряд з ЦРЛ. Оскільки вона не керує транспортним засобом і почувала себе погано, її відвіз чоловік ОСОБА_3 , та коли поверталися з апетки іх зупинили працівники поліції.

Допитана в судовому засіданні лікарь ОСОБА_4 суду показала, що точної дати вона не пом`ятає, але до неї звернулась за медичною допомогою ОСОБА_5 , яка перебуває у неї на диспансерному обліку, як гіпертоник. Того дня у ОСОБА_5 був підвищений артеріальний тиск 160 на 100, почалась тахикардія, їй терміного необхідно було отримати лікування. Вона їй в телефонному режимі, у зв`язку з карантином надала лікування, шляхом направлення СМС повідомлення змісту рецепту на її мобільний.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №380097 від 12 березня 2020 року вбачається, що 12 березня 2020 року приблизно о 15.25 годин по вул. Центральна, 77 в м. Новоселиця ОСОБА_3 керував транспортним засобаом марки ВАЗ-21011 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу «Драгер» в прсутності двох свідків.

З коринця застосування технічного приладу «Драгер» вбачається, що результат аналізу складає 0.25 проміле.

Судом також встановлено з відеозапису диска з боді камери працівника поліції, який додається до протоколу про адмінстративне правопорушення не мистить інформації, щодо огляду ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням технічого приладу «Драгер» у присутності свідків, які зазначені у протоколі.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних засобів огляду вбачається, що акт підписаний працівником поліції ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , також зазначено, що ОСОБА_3 відмовився підписати даний акт.

Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених цим законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Статтею 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до ст. 245 КУпАП суд повинен своєчасно, повно, всебічно та об`єктивно з`ясовувати обставини справи.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

А відповідно до положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до приписів ст. 18 КУпАП, У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Суд вважає, що Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Суд аналізуючи у сукупності встановлені судом обставини вважає, що загроза життю здоров`ю дружини ОСОБА_5 могла виникнути у майбутньому, тому вчинене ним діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Крім того суд вважає, що стан здоров`я свідка дозволяв їй самій дійти пішки до найближчої аптеки, викликати швидку допомогу для отримання невідкладної допомоги, або самому ОСОБА_3 дійти до найближчої аптеки та придбати ліки враховуючи недалеку відстань від місця проживання та до місць розташування аптек.

Тому суд вважає, що правова позиція ОСОБА_3 , що діяв в стані крайньої необхідності є надуманою, оскільки не знайшло свого об`єктивного підтвердження.

Щодо правової оцінки правомірності дій працівників поліції під час оформлення адміністративного протоколу суд прийшов виходячи з наступного.

П.4 та 5 порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що зніжують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду затверджений Постановою КМУ ві9 17 грудня 20108 року за №1103, встановлено, що огляд на місці транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, результат огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду якій долучається до протоколу та один примірник вручається водію.

Згідно з ч.2 та 3 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

Дана норма права перекликається зі змістом п.6 та п.7 спільного наказу МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року за №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів що зніжують увагу та швидкість реакції» зареєстрованого в Мінюсті України за №1413/27858 від 11.11.2015 року, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів дозволених до застосування МОЗ та працівник поліції лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці або його незгоди з результатами огляду проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст.266 КУпАП.

Тобто, огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться з обов`язковою участю двох свідків.

Відповідно до п.22 Інструкції Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними, що перекликається у ч.5 ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

З метою дотримання законності, обєктівності та неупередженності в розгляді даної справи судом в судове засідання через працівника поліції ОСОБА_6 судовими повістками викликалися свідки зазначені у протоколі про адмінстративне правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які в судове засідання не з`явились.

У п.d ст.6 Європейської конвеції «Про захист прав людиним і основоположних свобод» зазначено, що кожний має право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

В порушення цих вимог, незважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини та вимогу суду працівники поліції явку цих свідків в судове засідання на 24.04.2020 року, 05.05.2020 року, 22.05.2020 року, 25.05.2020 року та на 26.05.2020 року не забезпечили, суд їх не опитав та правопорушник не мав можливості задати їм запитання, та їх присутность під час час проведення освідчення на стан алкогольного спяніння з застосуванням технічного приладу Драгер, бодікамерою працівника поліції не зафіксована.

За таких обставин суд не може взяти за основу надані працівниками поліції докази як таки що доказують вину ОСОБА_3 оскільки керуючись ст..62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Інші докази, які б свідчили про його вину, суду надані не були.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки обставини викладені в протоколі інспектором, не підтверджуються сукупністю доказів, спростовуються доводами ОСОБА_3 , а отже протокол не відповідає вимозі його достатності, що є підставою для закриття справи.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю за обставин відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи недоведеність та наявність сумнівів, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогльного сп`яніння за кермом вказаного автомобіля, за наявності всіх суперечностей в справі, не вбачається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тому справу слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено стягнення.

Керуючись ст. ст.130, 221, 247, 251, 265-1, 266, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративне правопорушення,-

постановив:

Закрити провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в десятиденний строк з дня її винесення через Новоселицький районний суд до Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області в порядку передбаченому КАС України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Вівчар Г.А.