Справа № 728/1028/20 Головуючий у 1 інстанції Пархоменко П. І.
Провадження № 33/4823/316/20
Категорія - - ч.2 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , постановою Бахмацького районного суду від 03.02.2020 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - штраф у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

- притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. без позбавленням права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 08 червня 2020 року, в 18.40 год., по вул. Батуринській, в м. Бахмач, ОСОБА_1 керував автомобілем «Chery Amulet», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, незрозуміла мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну та прийняти нову, якою закрити справу за відсутністю складу і події правопорушення на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказав на недопустимість письмових показань свідків, оскільки вони не можуть підтвердити, що саме він був водієм та керував автомобілем. Зазначив, що він відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестера, проте вимагав пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Звернув увагу, що його не відсторонили від керування транспортним засобом. Посилається на те, що зафіксований на відеокамері поліцейського час події не співпадає з часом, указаним в протоколі про адміністративне правопорушення.

Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки він не був присутнім у судовому засіданні, а про оскаржуване рішення дізнався лише 11 серпня 2020 року при ознайомленні з матеріалами справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст. 294 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Як убачається зі змісту судового рішення, постанова щодо ОСОБА_1 була ухвалена 16 липня 2020 року. Строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови суду закінчився 26 липня 2020 року.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутній під час розгляду справи, а про оскаржуване рішення дізнався лише 11 серпня 2020 року, тому строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 2 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вчинене повторно протягом року.

Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Пунктом 27 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 свою вину у скоєному правопорушенні не визнав та пояснив, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», так як автомобілем не керував, проте наполягав на проходженні огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Вказав на те, що працівники поліції не зупиняли його автомобіль. Транспортний засіб стояв на краю проїзної частини, так як був несправний.

Проте, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №221624 від 08.06.2020 року, ОСОБА_1 , 08 червня 2020 року, у 18 год. 40 хв., по вул. Батуринській, у м. Бахмач Чернігівської області, керував автомобілем Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, незрозуміла мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України (а.с.2).

Згідно даного протоколу, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення, поставити свій підпис у протоколі, а також отримати копію протоколу (а.с.2-3).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Факт відмови ОСОБА_1 від огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що водій ОСОБА_1 , в їх присутності, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.4-5).

Сумніви апелянта щодо правдивості пояснень свідків через те, що вони відібрані працівником поліції та є ідентичними за змістом, є непереконливими.

Так, чинним законодавством не заборонено відібрання пояснень у свідків поліцейським, більш того, обидва свідки, давали пояснення з приводу одного і того факту і тому їх свідчення, не можуть містити суперечності.

До того ж, на переконання апеляційного суду, дані свідки не мали жодних підстав обмовляти ОСОБА_1 , їх пояснення повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи

З переглянутого судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння і працівники поліції цілком правомірно запропонували йому пройти огляд на виявлення такого стану. Проте, ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду в установленому законом порядку.

Безпідставними є посилання апелянта з приводу невірно зазначеного часу відеозапису з відеокамери працівника патрульної поліції, так як вказана обставина не впливає на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 та законність винесеної судом першої інстанції постанови.

Апеляційний суд звертає увагу, що законом не передбачено, що в разі складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим відсторонення від керування транспортним засобом, також невідсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП та не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про порушення судом вимог ст.268 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся без його участі, на думку апеляційного суду, є слушними.

Як убачається із матеріалів справи, вона була розглянута місцевим судом у відсутності ОСОБА_1 , при цьому останнім було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Розглянувши справу за таких обставин, суд допустив порушення гарантованих ст.268 КУпАП прав ОСОБА_1 .

Однак, апеляційний суд вважає, що вказане порушення не може вплинути на законність оскаржуваної постанови місцевого суду.

Так, право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності бути присутнім під час розгляду справи в суді, було поновлене апеляційним судом. Вказана особа належним чином викликана в судове засідання до апеляційного суду, де дала пояснення по суті справи та мала можливість надати докази на підтвердження своїх доводів.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, повторно протягом року, чим порушив п.2.5 ПДР України, з чим погоджується й апеляційний суд.

З огляду на зазначене, слід визнати, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Позицію ОСОБА_1 слід розцінювати, як намагання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.2 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний