КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/675/20
Провадження № 33/824/1775/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Новик В.П.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу захисника Оксанича Р.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинськогорайонного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участі особи, притягнутої

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПта на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, 07 січня 2020 року о 04 год. 15 хв., у м. Києві по вул. Кільцева дорога, 4, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Ауді» А8, з номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

В апеляційній скарзі захисник Оксанич Р.В. просить скасувати постанову Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року та постановити нову постанову, якою провадження щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що судом першої інстанції не було всебічно, повно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, а докази, на які посилався суд в оскаржуваній постанові, є неналежними та недопустимими.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, відтак вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки за своєю природою він не є самостійним, беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів.

Крім того, апелянт зазначає, що пояснення свідків, які не були допитані судом першої інстанції, не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує також, що працівники поліції зупинили автомобіль ОСОБА_1 по причині перевірки транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні. Однак, після перевірки відповідних документів, коли працівники поліції дізнались що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації та на належному рівні не володіє українською мовою, інспектор поліції протиправно, з грубим порушенням законодавства України, принижуючи честь та гідність ОСОБА_1 почав звинувачувати останнього в тому, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та вимагати пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що ОСОБА_1 погодився.

Апелянт зазначає, що у працівників поліції не було в наявності спеціальних технічних засобів для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, у зв`язку з чим в подальшому працівники поліції почали звинувачувати ОСОБА_1 вже у наркотичному сп`янінні. При цьому, як вказує захисник, від проходження огляду ОСОБА_1 не відмовлявся, що відображено на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Крім того, в апеляційній скарзі захисник звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутній запис про затримання автомобіля, його блокування або про передачу його для керування іншій особі, що є порушенням ст. 265-2 КУпАП та ставить під сумнів обставини, які викладені в протоколі.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

Оскаржуючи судове рішення, захисник звертає увагу суду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом в розумінні ст. 251 КУпАП.

Проте з такими доводами апелянта не погоджується апеляційний суд.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 прийняв як доказ не лише протокол про адміністративне правопорушення. Викладені в ньому обставини були предметом перевірки в судовому засіданні шляхом дослідження інших доказів.

Так, судом першої інстанції досліджувався безпосередньо сам протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків, які наявні в матеріалах справи, диск із відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, а також пояснення, які надав ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що відсутність запису про затримання автомобіля, його блокування або про передачу його для керування іншій особі, ставить під сумнів обставини, які викладені в протоколі.

Із відеозапису з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП був відсторонений від керування транспортним засобом, що також підтверджується його особистим записом у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: «Транспортний засіб залишив на місці».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положення ст. 265-2 КУпАП застосовуються виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Крім того, наявний у матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, а отже, відповідає вимогам діючого законодавства.

Зазначені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до яких ОСОБА_1 у їх присутності відмовився від проходження огляду. Пояснення даних свідків, відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів захисника про те, що пояснення свідків не можуть бути покладені в основу обвинувачення, оскільки такі свідки не були допитані судом першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, суд першої інстанції сприяв стороні захисту та викликав свідків за клопотанням сторони захисту, однак дані свідки в суд не з`явились, у зв`язку з чим суд першої інстанції дослідив докази, які наявні в матеріалах справи та надані стороною захисту.

Апеляційний суд також сприяв стороні захисту та задовольнив клопотання про виклик свідків, однак в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 заявив, що знімає дані клопотання та зазначив, що у виклику свідків немає потреби. Доказів, які б спростовували письмові показання свідків стороною захисту не надано, відтак відсутні підстави вважати, що відомості викладені у них не відповідають дійсності.

Крім того судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що інспектор поліції в присутності двох свідків пропонував пройти ОСОБА_1 огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак останній відмовився від проходження такого огляду, що також спростовує доводи апеляційної скарги про те, що спочатку працівники поліції виявили в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №066430 від 07 січня 2020 року, ОСОБА_1 власноруч написав: «Пояснення надам в суді, освідування пройду самостійно, відмовився бо поспішав», що також спростовує доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апелянта щодо упередженого ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 .

Так, із дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису вбачається, що працівники поліції діяли у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», крім того, будь яких зауважень щодо дій працівників поліції ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено.

Таким чином, досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння.

Отже відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу захисника Оксанича Р.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун