ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1616/20 Головуючий суддя І інстанції Пілюгіна О. М.
Провадження № 33/818/500/20 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , 1961 року народження, громадянин України, пенсіонер, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 05 березня 2020 року о 10:45 на автошляху Бабаї-Тимченки керував автомобілем УАЗ 452, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме від продуття газоаналізатора Drager 6820 на місці зупинки транспортного засобу та огляду на стан сп`яніння у наркоцентрі.

В апеляційній скарзі, захисник Пересипка П.М. просить судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що справа не підсудна суду, який її розглянув, зазначає, що в протоколі зазначив свої заперечення та був не згодний з діями працівників поліції, вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення на медичний огляд на стан сп`яніння, суд першої інстанції не допитав свідків, та посилається на те, що працівники поліції не відсторонили його від керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245,251,252,280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено обєктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань в суді апеляційної інстанції, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

Зокрема, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що його автомобіль зареєстрований у м. Харкові, а також він сам зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , а тому відповідно ч.2 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно нього повинна була розглядатись за місцем обліку транспортного засобу або за місце його проживання.

Апеляційний суд не приймає цей довід до уваги, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. А відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), місцем вчинення адміністративного правопорушення є автошлях Бабаї-Тимченки, що розташована у Харківському районі Харківської області, отже, відповідно до вимо ч.1 ст. 276 КУпАП справу обґрунтовано розглянув Харківський районний суд Харківської області.

Розгляд же справи за місцем проживання правопорушника або за місцем реєстрації транспортного засобу є лише правом суду, а не його обов`язком і застосовується лише у виняткових випадках.

Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 05.03.2020 року керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

З відомостями, зазначеними в протоколі ОСОБА_1 був згоден, про що свідчать його власноручні пояснення в цьому ж протоколі про те, що він «…выпил 100 гр. водки, в прибор Драгер дышать не буду, в наркоцентр не поеду, с нарушением согласен», а також відсутність у протоколі та в матеріалах справи будь-яких заперечень з цього приводу.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував, що ці пояснення в протоколі написані саме ним під час відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння 05.03.2020 року.

Також, факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 2, 3), які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення саме як свідки. З цих пояснень вбачається, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру Драгер та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі (наркоцентрі).

Поряд з цим, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не були допитані свідки, які перебували 05.03.2020 року з ним у його автомобілі та були очевидцями подій. З цими доводами, щодо неповноти судового розгляду та поверхневого розгляду справи, апеляційний суд не може погодитись, оскільки при апеляційному розгляді апелянтом не заявлялись будь-які клопотання, в тому числі щодо допиту будь-яких свідків.

Між тим, доводи ОСОБА_1 щодо не відсторонення його працівниками поліції від керування транспортним засобом після встановлення у нього наявності ознак алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не можуть спростовувати правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності порушень ним правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5. Вказані обставини не є підставою для скасування оскаржуваної постанови та не виключають наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, апелянт вказує на відсутність в матеріалах справи направлення на медичний огляд на стан сп`яніння. Це твердження апеляційний суд не бере до уваги, оскільки відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, а тому у працівників поліції не було потреби у складанні відповідного направлення на медичний огляд ОСОБА_1 .

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави.

Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського

апеляційного суду С.К. Шабельніков