Справа №581/74/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сізов Д. В.
Номер провадження 33/816/183/20 Суддя-доповідач Литовченко Н. О.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Литовченко Н. О. ,за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та захисника Цимбала В.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 лютого 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік у зв`язку з тим, що він 14 січня 2020 року о 15 год. 10 хв. по вул. Захоролля, 3 у с. Семенівка Липоводолинського району керував автомобілем «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом у порушення вимог Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположним свобод було допущено порушення його права на захист шляхом обмеження його конституційного права бути присутнім у судовому засіданні та надавати пояснення. Крім того, судовий розгляд був проведений і без участі його захисника та не взяв до уваги його клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в інших судових засіданнях.

Посилається апелянт на те, що 14 січня 2020 року він фактично був протиправно затриманий працівниками поліції у період часу з 15-14 год. до 19-50 год., а про існування протоколу його затримання він дізнався лише в судовому засіданні при розгляді даної справи.

ОСОБА_1 зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом не взято до уваги те, що в мотивувальній частині протоколу про адміністративне правопорушення від 14 січня 2020 року, який покладено в основу постанови, відсутнє його прізвище.

Також апелянт вказує на те, що поліцейським було відмовлено у його клопотанні пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що тягне за собою порушення процедури складання адміністративного протоколу та вказує на його незаконність.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що у порушення норм чинного законодавства, його огляд на стан сп`яніння у медичному закладі був проведений після спливу 2-годинного терміну. Так, у медичному висновку зафіксовано, що огляд проводився 14 січня 2020 року о 17-10 год., що не відповідає дійсності, так як о 17-21 год. його було лише доставлено до кабінету лікаря, а значений лікарем час - 17-05 год. є неправдивим, що підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського, тому вважає, що лікар-нарколог такими діями сприяв незаконному притягненню його до адміністративної відповідальності. До того ж, скаржиться ОСОБА_1 і на те, що у медичному висновку лікарем не закреслено фразу «ознак сп`яніння не виявлено».

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує і на те, що наявні у матеріалах справи відеозаписи з нагрудної камери поліцейського виготовлені з порушенням, а саме, з перериванням запису на значний проміжок часу та на них не зафіксовано обставин, що мають суттєве значення для вирішення питання щодо наявності або відсутності у його діях ознак складу правопорушення.

Вважає неналежними та недопустимими доказами протокол про адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду відносно нього, так як вони були складені поліцейськими з грубим порушенням вимог законодавства про адміністративні правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Цимбала В.І., які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, приходжу до таких висновків.

Відповідно до ст.245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Із матеріалів справи вбачається, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Так, вина ОСОБА_1 у скоєному підтверджується даними, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 146654 від 14 січня 2020 року, відповідно до якого він 14 січня 2020 року о 15 год. 10 хв. по вул. Захоролля, 3 у с. Семенівка Липоводолинського району керував автомобілем «ВАЗ 21070», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України (а.с.1).

Доводи апелянта про невідповідність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, даний протокол складений уповноваженою на те посадовою особою, за своїм змістом відповідає положенням ст.256 КУпАП, п.9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 №1376 з наступними змінами, містить в собі всі необхідні відомості.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в мотивувальній частині протоколу відсутнє його прізвище, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 146654 від 14 січня 2020 року вбачається, що він був складений відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та містить інформацію щодо місця проживання, роботи даної особи та щодо суті інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Викладені в протоколі обставини вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються висновком щодо результату медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким лікарем-наркологом КНП «Липоводолинська центральна районна лікарня» Мостовим М.В. було встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.2). При цьому, безпідставними є доводи апелянта про те, що лікарем з висновку не була викреслена фраза «ознак сп`яніння не виявлено», оскільки медичний огляд ОСОБА_1 проводився з використанням спеціального технічного пристрою, який і зафіксував перебування його в стані алкогольного сп`яніння, а не за наявністю зовнішніх ознак особи.

Крім того, факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 підтверджується і його письмовими поясненнями, відповідно до яких 14 січня 2020 року ОСОБА_1 спільно із друзями вживав спиртні напої біля одного із магазинів у с. Семенівка, а так як його товариш ОСОБА_2 був на автомобілі та перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, то ОСОБА_1 вирішив його автомобілем відвезти додому (а.с. 3).

Вищезазначені обставини підтверджуються також даними відеозаписів, наданими Липоводолинським відділенням поліції в Сумській області, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, який належить ОСОБА_2 , перебував у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено лікарем у закладі охорони здоров`я (а.с. 12).

Вказані докази, які суддя місцевого суду поклав в основу своїх висновків, є належними, допустимими та достовірними, здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам і об`єктивно узгоджується між собою.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної постанови посилання ОСОБА_1 на порушення його права на захист з підстав, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього було розглянуте за його відсутності та відсутності його захисника.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду провадження відносно ОСОБА_1 чотири рази задовольнялось клопотання сторони захисту про відкладення розгляду справи (а.с.20, 22, 32, 61). При цьому, у судовому засіданні від 11 лютого 2020 року у режимі відеоконференції брали участь особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисник та поліцейський, що склав протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 52-53), тобто сторона захисту не була позбавлена можливості надати суду свої пояснення з приводу події правопорушення. До того ж, під час розгляду справи 25 лютого 2020 року ОСОБА_1 також брав участь у судовому розгляді (а.с. 62, 69). При цьому, було задоволено клопотання Цимбала В.І. про відкладення розгляду справи у зв`язку з його участю в іншому судовому процесі та відкладена вона була того ж дня з 08-00 год. на 15-30 год., однак належним чином повідомлений захисник, знову не з`явився у судове засідання.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, судом вживались необхідні заходи, спрямовані на дотримання прав ОСОБА_1 , передбачених ч.1 ст.268 КУпАП та накладення на нього стягнення було здійснено у межах тримісячного строку, визначеного ч.2 ст.38 КУпАП.

При цьому вважаю за необхідне наголосити, що у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року Європейський суд з прав людини у справі «Смірнов проти України» зазначив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували обмеження чи порушення права на захист ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності, у ході апеляційного перегляду не встановлено.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо його протиправного затримання, так як такі доводи жодним чином не вмотивовані та невідповідності часу на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських реальному часу, оскільки ці обставини не впливають на наявність або відсутність у діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що висновки судді місцевого суду в постанові від 25 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 , всупереч тверджень апелянта, ґрунтуються на оцінці всіх доказів по справі, отже судове рішення постановлено з дотримання вимог ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП і відсутні законні підстави для його скасування із закриттям провадження в справі, як про це просить апелянт.

Також при накладенні адміністративного стягнення суддя дотримався вимог ст.33 КУпАП, наклавши стягнення у межах, встановлених цим Кодексом, взявши до уваги характер вчиненого правопорушення і врахувавши, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає безальтернативне адміністративне стягнення - штраф у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та застосував його в межах строків, встановлених ст.38 цього Кодексу.

За таких обставин приходжу до висновку, що постанова судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 лютого 2020 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного судуЛитовченко Н. О.