Справа № 643/3804/20
Провадження № 3/643/1263/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 25.02.2020 о 02:55 год. водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «OPEL VECTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр-ту Тракторобудівників, 79/42 у м. Харкові з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «DRAGER ALCOTEST 6820» та у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_2 відмовився у присутності двох свідків.

Від захисника ОСОБА_1 адвоката Кузьменка О.С. до суду надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що ОСОБА_2 під час руху належного йому на праві власності транспортного засобу ним не керував, тобто в даному випадку водієм не був, вимога поліцейського щодо проходження медичного огляду на нього не розповсюджується. Відповідно, він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом, окрім бездоказового твердження про це, наведеного поліцейським в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі. Рапорт поліцейського доказом керування автомобілем ОСОБА_3 вважатись не може. В пояснення понятих, в одному з яких відсутній підпис поліцейського, який відібрав пояснення, містяться відомості про те, що водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, однак з відеозапису вбачається, що свідки (поняті) залучені до участі у складанні протоколу пізніше моменту зупинки транспортного засобу, жоден з них не був свідком керування ОСОБА_3 транспортним засобом. З перегляду відеозаписів вбачається, що один з свідків, залучених до складання протоколу, тривалий час здійснював психологічний тиск на ОСОБА_1 , вмовляючи його підписати протокол про адміністративне правопорушення, пройти освідування за допомогою газаоналізатора та запевняючи власника автомобіля, що його транспортний засіб буде евакуйовано на штрафний майданчик. Також зазначив, що пояснення свідка, в верхній частині якого наведені дані про те, що це ОСОБА_4 , не містить підпису особи, розшифровки того, ким саме було підписано це пояснення (відсутні ОСОБА_5 у відповідній графі), це ж пояснення не містить підпису поліцейського в графі «підпис» після прізвища та ініціалів ОСОБА_6 , там, де зазначено, хто прийняв пояснення свідка. Інше пояснення, в верхній частині якого наведені дані про те, що це ОСОБА_7 , також містить відмітку про те, що їх відібрав ОСОБА_6 , однак протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 склав ОСОБА_8 , що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП. У відеозаписах з нагрудного реєстратора, які охоплюють приблизно півтори години часу безперервної зйомки, відсутні сцени, на яких понятих (свідків) поліцейські знайомили б з їх правами та обов`язками. Також у відеозапису відсутній запис того, як в присутності понятих (або навіть ще до їх залучення) поліцейськими повідомлялося б ОСОБА_9 про його права і обов`язки як особі, що притягується до адміністративної відповідальності. При цьому в бланках пояснень свідків відповідні відомості про те, що в їх присутності водій був ознайомлений зі змістом адміністративного протоколу, зі своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, є текстом, надрукованим заздалегідь у бланку, і, виходячи з відеозапису, явно не відповідаючим фактичним обставинам справи. Поліцейський отримав підпис ОСОБА_10 в протоколі, повідомивши йому про те, що він має розписатись за отримання тимчасового посвідчення водія (файл «.mov» на 0:02:18), при цьому в тому ж самому файлі ОСОБА_11 повідомляє поліцейським, що за кермом автомобіля був не він, що йому не було показано патрульними на відео, що він знаходився за кермом автомобіля (тобто керував ним) або виходив за автомобіля з місця водія. В ході відеозаписів (файл «.mov» на 0:00:04) також видно, що ОСОБА_12 каже «Давай дуем тогда!», в тому ж файлі на відмітках з 0:08:23 по 0:08:33 Караєв каже «Давай я буду дуть», « ОСОБА_13 , я буду дуть!», а поліцейський йому на це говорить «Вы уже отказались!» і не проводить процедуру освідування на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора. На підставі викладеного захисник просив закрити справу про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 28.04.2020 ОСОБА_14 , допитаний в якості свідка, пояснив, що під час вказаних вище подій перебував в одному автомобілі з ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_2 за кермом зупиненого транспортного засобу не знаходився, а сидів на задньому сидінні. Хто був за кермом транспортного засобу, пояснити не зміг, так як періодично засинав та не знав вказану особу. ОСОБА_9 працівники поліції пропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, понятих запросили вже після зупинки автомобіля приблизно через двадцять хвилин. У присутності свідка ОСОБА_9 його права працівники поліції не роз`ясняли.

ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 27.03.2020, 13.04.2020, 28.04.2020, 14.05.2020, 22.05.2020, не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином. Так, останньому направлялись повістки про виклик до суду в судові засідання, призначені на 27.03.2020, 13.04.2020, 28.04.2020, 14.05.2020, 22.05.2020.

Вказані повістки направлялись на адресу ОСОБА_1 , зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № № 212268 від 25.02.2020, а саме: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з положень п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Виходячи з положень ст. 268 КУпАП, під час розгляду даної категорії справ присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.

За таких обставин, враховуючи встановлені законодавством строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, положення ст. 268 КУпАП, а також участь в судовому засіданні захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, зазначеного в протоколі про адміністративне правопорушення, суд керується таким.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені зокрема в рішенні від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України», який неодноразово зазначав, що до провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Аналогічні положення фактично висловлені Європейським судом з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України», який зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про судову практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває в стані сп`яніння, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим із того моменту, коли він почав рухатись.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, є встановлення факту виконання нею функцій водія під час руху транспортного засобу. Обов`язок щодо доведення вказаної обставини покладається на працівників поліції, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

На відеозапису, який долучений до матеріалів справи, момент зупинки автомобілю не зафіксований. Відповідно, не зафіксовано і особу, яка керувала відповідним транспортним засобом.

Оцінюючи пояснення ОСОБА_1 , зафіксовані на відеозапису, згідно яких він проїхав дві зупинки, а також згідно яких він заперечував факт керування транспортним засобом, суд керується таким.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 537/2088/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності притягнення її до адміністративної відповідальності та не звільняє суб`єкта владних повноважень від доведення правомірності рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

В декількох файлах відеозапису зафіксовано, що ОСОБА_2 заперечує факт керування ним автомобілем. Зокрема, згідно інформації, яка міститься в файлі «», ОСОБА_2 заперечував факт керування автомобілем та зазначав, що вийшов з заднього сидіння автомобіля. Особа, яка була поруч з ним, згідно відеозапису зазначила, що саме вона була за кермом автомобіля. Після чого працівник поліції, уточнивши, що ця інша особа була за кермом автомобіля, попросив цю особу пред`явити посвідчення водія автомобіля або паспорт. Після слів ОСОБА_1 відносно того, що він вийшов із автомобіля позаду, працівник поліції, звертаючись до нього, зазначає, що ОСОБА_2 пересів та вийшов ззаду автомобіля. Також на відеозапису зафіксовано, як працівник поліції, звертаючись до ОСОБА_1 , зазначає, що є інформація, що за кермом був саме останній.

За таких обставин дані відеозапису суд не може визнати беззаперечним доказом, який поза розумним сумнівом доводить факт виконання ОСОБА_3 функцій водія автомобіля під час руху останнього.

Між тим, як вбачається з постанови Верховного Суду від 03.04.2019 року, ухваленої в справі № 537/1807/17, належним та допустимим доказом можуть бути лише дані відеозапису, в якому зафіксовано обставини вчинення адміністративного правопорушення.

Для встановлення всіх обставин справи, зокрема факту виконання ОСОБА_3 функцій водія автомобіля, суд багаторазово відкладав розгляд справи з метою виклику в судові засідання та подальшого допиту в якості свідків працівників ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , які оформлювали матеріали про адміністративне правопорушення.

Незважаючи на виклики в судові засідання, призначені на 27.03.2020, 13.04.2020, 28.04.2020, 14.05.2020, 22.05.2020, вказані особи до суду не з`явились, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості отримати їх показання, надані в якості свідків, з приводу обставин виконання ОСОБА_3 функцій водія автомобіля.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 року по справі № 560/751/17, пояснення осіб, які у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення та не є належними доказами, якими може обґрунтовуватись притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з пояснень захисника та даних відеозапису, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які згідно протоколу про адміністративне правопорушення зазначені в якості свідків, були залучені працівниками поліції, коли автомобіль перебував в нерухомому стані. Таким чином, вказані особи не були свідками факту виконання ОСОБА_3 функцій водія автомобіля.

Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт працівника поліції, за відсутності даних відеозапису та показань працівників поліції, наданих в якості свідків, суд не може визнати беззаперечними доказами, які спростовують доводи захисника і показання свідка ОСОБА_14 та поза розумним сумнівом доводять факт керування ОСОБА_3 транспортним засобом та рух останнього в момент часу, коли він був виявлений працівниками поліції.

За таких обставин суд приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, спростовували показання свідка і доводи захисника відносно того, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, суду не надано.

Виниклі сумніви щодо виконання ОСОБА_3 функцій водія автомобіля та руху останнього в момент часу, коли він був виявлений працівниками поліції, суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності факту керування ним транспортним засобом.

Крім того, суд звертає увагу на таке.

Згідно ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Пунктами 6 та 7 розділу 1 Загальні положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року, також передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічні норми передбачені Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року. Так, згідно вказаного Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Аналіз вказаних вище положень законодавства в їх сукупності та логічному взаємозв`язку свідчить, що відмова водія від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, а є підставою для направлення водія для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Відмова водія від огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно даних відеозапису, працівники поліції неодноразово одночасно пропонували ОСОБА_9 пройти огляд або на місці зупинки транспортного засобу, або в закладі охорони здоров`я, та роз`яснили право відмовитись від вказаного огляду.

Спочатку ОСОБА_2 відмовився від огляду, але в подальшому погодився його пройти на місці за допомогою газоаналізатора.

Незважаючи на неодноразові зауваження працівників поліції щодо необхідності належним чином видихати повітря в мундштук газоаналізатора «Драгер», результатів огляду за допомогою газоаналізатора отримано не було, оскільки останній показував недостатній обсяг видихаємого повітря.

За таких обставин працівники поліції дійшли висновку, що ОСОБА_2 фактично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Погоджуючись із вказаними висновками працівників поліції, суд одночасно зазначає, що згідно вказаних вище нормативних актів після відмови від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу працівники поліції зобов`язані запропонувати пройти вказаний огляд в закладі охорони здоров`я і тільки в разі відмови від огляду у вказаному закладі, наявні підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Між тим, як вбачається з даних відеозапису (файл ««»), після неодноразових спроб ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» та відсутності будь-якого результату, ОСОБА_9 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, а одразу складено протокол про адміністративне правопорушення.

Та обставина, що працівники поліції до фактичного проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер», пропонували ОСОБА_9 пройти такий огляд і в закладі охорони здоров`я, не звільняє працівників поліції від обов`язку запропонувати пройти огляд в закладі охорони здоров`я саме після того, як ОСОБА_2 фактично відмовився від проходження огляду на місці зупинки, не здійснивши необхідних дій щодо належного видихання повітря в мундштук газоаналізатора «Драгер».

Між тим після фактичної відмови ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», а саме неможливості отримати результат такого огляду через неналежне видихання повітря в мундштук газоаналізатора, працівники поліції не запропонували ОСОБА_9 пройти огляд в закладі охорони здоров`я.

За таких обставин суд не може визнати, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений у точній відповідності із чинним законодавством України.

Згідно ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У відповідності до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій

обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine),

рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, суд не вбачає підстав надавати оцінку по суті іншим доводам захисника, в тому числі щодо поведінки свідка, який неодноразово та наполегливо пропонував юридичну допомогу ОСОБА_9 , повідомляв останнього про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наполегливо пропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу тощо.

Керуючись ст. 130, п. 1 ч. 1 ст. 247, 248-249, 279, 283-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Крівцов Д.А.