Справа № 199/2041/20
ПОСТАНОВА

іменем України

04.05.2020 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого водієм тролейбуса в Депо № 1 КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП,

за участю: ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 23.03.2020 за ст. 44-3 КУпАП, зазначено, що ОСОБА_1 26.03.2020 близько 07:05 години здійснив міське перевезення пасажирів на тролейбусі «МАЗ ДТ203 борт 1596» з перевищенням встановленої на перевезення кількості пасажирів, а саме: 62 особи, чим порушив абзац 3 п.п. 4 п. 2 Постанови КМУ від 11.03.2020.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину за ст. 44-3 КУпАП не визнав та пояснив, що 26.03.2020 близько 07:05 години він виконував перевезення пасажирів на міському електротранспорті, який здійснює рух суворо відповідно розкладу руху, та вказав, що він не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП з наступних обставин. Під час перевезення пасажирів по маршруту водій тролейбуса керується положенням «Правил експлуатації трамвая та тролейбуса», затверджених Наказом Держжинокомунхозу України від 10.12.1996 № 103, зареєстрованому Міністерством юстиції України 06.03.1997 за № 66/1870, посадовою інструкцією водія тролейбуса КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», затвердженою наказом по підприємству від 30.12.2015 за № 1301 та Правилами дорожнього руху України, змістом і вимогами яких не передбачено покладання на водія тролейбуса обов`язків щодо контролю кількості пасажирів, що знаходяться в салоні, здійснюють посадку висадку пасажирських потоків, їх обмеження, а також права водія на заборону в наданні послуг в перевезенні пасажирів, які бажають скористатися громадським транспортом. ОСОБА_1 зазначив, що згідно абзацу 3 ч. 2 ст. 13, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про міський електротранспорт» такі повноваження делеговано перевізнику - юридичній особі, яка в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, здійснюючи експлуатацію та утримання об`єктів міського електричного транспорту. Окрім цього, він, як водій тролейбуса, під час експлуатації рухомого складу на маршруті фізично не спроможний особисто обмежувати кількість пасажирів з конструктивних особливостей тролейбуса, враховуючи, що його робоче місце з пультом керування пасажирськими дверцятами знаходиться в ізольованій від пасажирського салону кабіні з окремими вхідними дверима.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, статтею 44-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Санкція ст. 44-3 КУпАП передбачає досить суворе стягнення у вигляді штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Також слід зазначити, що у відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Працівник поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, на підтвердження свого висновку про наявність порушень Постанови КМУ від 11.03.2020 діями водія тролейбуса ОСОБА_1 , долучив лише рапорт, який за своїм змістом дублює складений протокол про адміністративне правопорушення та в розумінні ст. 251 КУпАП не може бути визнаний доказом у справі, оскільки є внутрішнім службовим документом Національної поліції.

При цьому, в самому протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що свідків або потерпілих у справі не має. Цей же протокол містить в своєму змісті письмове пояснення ОСОБА_1 , який власноруч зазначив про свою незгоду із даним протоколом.

За таких обставин, враховуючи невизнання особою, яка притягається до відповідальності своєї вини, приймаючи до уваги суворість можливого стягнення у вигляді штрафу у разі визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, автор протоколу про адміністративне правопорушення повинен був забезпечити відповідне доказування факту порушень Постанови КМУ від 11.03.2020 діями водія тролейбуса ОСОБА_1 , враховуючи і те, що працівники поліції забезпечені засобами фото та відео фіксації правопорушень.

В той же час, як вбачається з довідки від 07.04.2020, наданою суду ОСОБА_1 , останній працює водієм тролейбуса в Депо № 1 КП «Дніпропетровський електротранспорт» ДМР» з 27.05.2008.

Як слідує з посадової інструкції водія тролейбуса КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», затвердженої наказом по підприємству від 30.12.2015 за № 1301, під час перевезення пасажирів по маршруту водій тролейбуса керується цією посадовою інструкцією та положенням «Правил експлуатації трамвая та тролейбуса», затверджених Наказом Держжинокомунхозу України від 10.12.1996 № 103, зареєстрованому Міністерством юстиції України 06.03.1997 за № 66/1870, та Правилами дорожнього руху України, відповідно до яких не передбачено покладання на водія тролейбуса обов`язків щодо контролю кількості пасажирів, що знаходяться в салоні, здійснюють посадку висадку пасажирських потоків, їх обмеження, а також права водія на заборону в наданні послуг в перевезенні пасажирів, які бажають скористатися громадським транспортом.

Суд приймає до уваги і пояснення ОСОБА_1 в тому, що він, як водій тролейбуса, під час експлуатації рухомого складу на маршруті фізично не спроможний особисто обмежувати кількість пасажирів з конструктивних особливостей тролейбуса, враховуючи те, що його робоче місце з пультом керування пасажирськими дверцятами знаходиться в ізольованій від пасажирського салону кабіні з окремими вхідними дверима.

Таким чином, висновок працівника поліції про наявність в діях водія тролейбуса ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, фактично зроблений на припущеннях та спростований доказами, наданими ОСОБА_1 та не підтверджується доказами, зібраними працівником поліції.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому, слід враховувати приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважити на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016, заява № 926/08), відповідно до яких суд має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, викладене надає обґрунтовані підстави дійти висновку про недоведеність долученими до справи доказами об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко