Справа № 203/2544/20
Провадження № 3/0203/1756/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2020 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Васіна Л.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкаючого у квартирі АДРЕСА_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2020 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 10 липня 2020 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, у квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме насильство психологічного та фізичного характеру, що виразилось в тому, що останній висловлювався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_2 та вдарив її по затилку рукою, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілої.

В судовому засіданні допитано потерпілу ОСОБА_2 , яка підтвердила викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи про адміністративне правопорушення обставини, просила притягнути кривдника в особі ОСОБА_1 , як особу, яка вчинила адміністративне правопорушення до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні прийняли участь також особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представник адвокат Моськіна С.М., які просили закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення.

Визначаючи підстави щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, розпочатої відносно ОСОБА_1 , адвокатом Моськіною С.М. висловлено думку щодо:

-нетотожності словосполучень «домашнє насильство», що в свою чергу задекларовано основною ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, та словосполучення «насильство, що трапляється між членами сім`ї», за умови існування інших причин такого насильства, у зв`язку із чим, посилання щодо того, що потерпілим від злочину є член сім`ї обвинуваченого, недостатньо для того, аби стверджувати про існування ситуації домашнього насильства у значення, яке надається цьому терміну Стамбульською Конвенцією за законом, що ухвалено з метою її імплементування у вітчизняне законодавство;

-об`єктивної оцінки пояснень ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , з яких, на думку адвоката, можна дійти висновку, що між ними виникла сварка побутового характеру, під час якої вони з`ясовували особисті відносини, а жодних даних, які свідчили б про наявність в діях ОСОБА_1 домашнього насильства в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає;

-недостатнього розкриття психологічного та фізичного характеру домашнього насильства у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки зазначене діяння, які безпосередньо не є визначені та не характеризують форму даного виду домашнього насильства. Зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання не свідчить про те, що конфлікт зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку ОСОБА_1 , мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між подружжям.

Надаючи виважену та обґрунтовану оцінку щодо визначених адвокатом Моськіною С.М. підстав закриття розпочатого провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

07.12.2017 Верховною радою України прийнято ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства», метою якого визнано реалізацію положень Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 25.08.2015 №501/2015, а також підготовка до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цим явищами Стамбульською конвенцією.

Тож твердження адвоката Моськіною С.М. щодо необхідності врахування положень ОСОБА_3 конвенції при розгляді визначеної справи про адміністративне правопорушення є доцільним та слушним, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе надати оцінку обставинам справи про адміністративне правопорушення не тільки з точки зору положень КУпАП, а також й інших законодавчих актів, що регулюють відносини, які виникають під час співіснування осіб, а також усунення протирічь, що виникають під час такого співіснування, застосовуючи при наданні оцінки тих чи інших обставин справи про адміністративне правопорушення призму ОСОБА_3 конвенції щодо додержання високих моральних стандартів та нетерпимості будь-яким проявам домашнього насильства.

Так, положеннями Стамбульської конвенції (далі Конвенція) задекларовані такі високі цілі, як:

а) захист жінок від усіх форм насильства й недопущення, кримінальне переслідування та ліквідація насильства стосовно жінок і домашнього насильства;

b) сприяння ліквідації всіх форм дискримінації стосовно жінок та заохочення дійсної рівності між жінками та чоловіками, у тому числі шляхом надання жінкам самостійності;

с) розробка всеосяжних рамок, політики та заходів для захисту всіх жертв насильства стосовно жінок і домашнього насильства та надання їм допомоги;

d) заохочення міжнародного співробітництва з метою ліквідації насильства стосовно жінок і домашнього насильства;

е) забезпечення підтримки та надання допомоги організаціям та правоохоронним органам в ефективному співробітництві для прийняття комплексного підходу до ліквідації насильства стосовно жінок і домашнього насильства.

Крім того, стаття 3 Конвенції надає різні визначення таким поняттям, як «насильство стосовно жінок» та «домашнє насильство», що вказує на деякі відмінності природи таких дій, зокрема насильством стосовно жінок є порушення прав людини й форма дискримінації стосовно жінок та означає всі акти насильства стосовно жінок за гендерною ознакою, результатом яких є або може бути фізична, сексуальна, психологічна або економічна шкода чи страждання стосовно жінок, у тому числі погрози таких дій, примус або свавільне позбавлення волі, незалежно від того, чи відбувається це в публічному або приватному житті; домашнім насильством є всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

При цьому важливо зауважити, що нерідко ці два види насильства, зокрема коли жертвою є жінка, поєднаними між собою, або такими, що відбуваються протягом певного часу періодично змінюючись один на одний, що зумовлюється різними соціальними чинниками та іншими причинами чи триваючими протиріччями між певними особами.

Крім того, положенням Конвенції за своєю природою є такими, що покликані підтримувати високу моральність у суспільстві, зокрема щодо нетерпимості будь-якого насильства, а не тільки насильства стосовно жінок, що в свою чергу визнається останньою таким, що є найбільш поширеним, що в свою чергу виключає будь-яке інше трактування цієї положень, ніж це передбачається високою метою її створення та задекларованих нею цілей, надмірний формалізм щодо трактування положень останньої також є неприпустимим, адже положення цієї Конвенції є такими, що викладені у безальтернативному трактуванні під зручним кутом, що в окремих випадках призводило б до невиправданих випадків виправдування та терпимості до будь-якого насильства у суспільстві, будь то насильством стосовно жінок чи домашнім насильством, на що зокрема вказують такі положення:

-ч. 3 ст. 4 Конвенції вказує, що вжиття заходів для захисту прав жертв, забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, як-от статі чи гендеру;

-абз. 8, 9 преамбули Конвенції вказує, що осудженню підлягають всі форми насильства стосовно жінок і домашнього насильства, а також, що реалізація de jure та de facto рівності між жінками та чоловіками є ключовим елементом у запобіганні насильству стосовно жінок;

-ч. 2 ст. 4 Конвенції визначає, що сторони осуджують усі форми дискримінації стосовно жінок і своєчасно вживають необхідні законодавчі та інші заходи для запобігання дискримінації.

Досліджуючи Національну стратегію у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 25.08.2015 №501/2015 (далі Стратегія), можна виокремити основні обставини, що зумовлюють її необхідність, зокрема те, що в умовах тимчасової окупації частини території України та військової агресії Російської Федерації в окремих районах Донецької і Луганської областей проблема захисту прав і свобод людини постає особливо гостро. Поряд із першочерговими завданнями щодо зміцнення національної безпеки, подолання економічної кризи, реформування державного управління тощо забезпечення прав і свобод людини залишається головним обов`язком держави та має визначати зміст і спрямованість діяльності держави в усіх її зусиллях. У кризовій ситуації ризики непропорційного обмеження прав і свобод людини зростають, що потребує особливого контролю з боку суспільства. Сама ж статегія спрямована на об`єднання суспільства довкола розуміння цінності прав і свобод людини, які захищаються на основі принципу рівності та без дискримінації.

Крім того, Стратегією надано оцінку домашньому насильству, та визначено, що останнє носить латентний характер, що ускладнює ефективне та своєчасне вжиття уповноваженими органами заходів для його запобігання.

Тож суд відзначає те, що встановлення КУпАП відповідальності та здійснене ним визначення кваліфікуючої ознаки адміністративного правопорушення пов`язаного із вчиненням домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тлумачення, є діями держави спрямованими, зокрема створення ефективної системи запобігання та протидії домашньому насильству, підвищення якості надання допомоги жертвам домашнього насильства, що в розрізі висвітлюваного адвокатом ОСОБА_4 питання щодо нетотожності словосполучень «домашнє насильство» та «насильство, що трапляється між членами сім`ї» за умови існування інших причин такого насильства, як підстави, яка зумовлювала б закриття розпочатого провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є таким, що жодним чином не має невілювати необхідність у засудженні таких дій, за умови об`єктивних обставин та доказів вчинення відповідних дій кривдником по відношенню до жертви, тим паче, що сукупність викладених відомостей у протоколі про адміністративне правопорушення, інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення та наданих пояснень потерпілої ОСОБА_2 вказують саме щодо здійснення по відношенню до останньої дій, які можна безальтернативно визначити домашнім насильством, як у розумінні КУпАП, так й у розумінні Конвенції.

Що стосується оцінки пояснень ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , з яких, на думку адвоката, можна дійти висновку, що між ними виникла сварка побутового характеру, під час якої вони з`ясовували особисті відносини, а жодних даних, які свідчили б про наявність в діях ОСОБА_1 домашнього насильства, суд звертає увагу, що у розумінні ст. 252 КУпАП саме суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а не представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому останнє слід враховувати, як висловлення думку сторони особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо небажаних наслідків розгляду справи у вигляді прийняття постановити про притягнення останньої до адміністративної відповідальності та застосування визначених КУпАП адміністративних стягнень.

Надаючи оцінку твердженню адвоката Моськіної С.М. щодо недостатнього розкриття психологічного та фізичного характеру домашнього насильства у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки зазначене діяння, які безпосередньо не є визначені та не характеризують форму даного виду домашнього насильства, а зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання не свідчить про те, що конфлікт зумовлено певним дискримінаційним ставленням до потерпілої з боку ОСОБА_1 , мало на меті підтримання панівного становища по відношенню до потерпілої або було одним з епізодів у атмосфері домашнього насильства, що склалася між подружжям, суд зважає на те, що досліджений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 об`єктивно є таким, що відповідає вимогам щодо змісту протоколу задекларованих у ст. 256 КУпАП, а навіть має таке викладення обставин правопорушення, яке виключає будь-яке інше розуміння таких обставин, на підтвердження чого в ході судового розгляду отримані додаткові докази у вигляді свідчень потерпілої ОСОБА_2 , крім того, Конвенцією засуджується як будь-прояви насильства стосовно жінок, домашнього насильства, її положення є такими, що виключають будь-яке інше трактування, ні це передбачається їх високою метою створення та задекларованих нею цілей, надмірний формалізм щодо трактування положень останньої також є неприпустимим, адже положення цієї Конвенції є такими, що викладені у безальтернативному трактуванні під зручним кутом, що в окремих випадках призводило б до невиправданих випадків виправдування та терпимості до будь-якого насильства у суспільстві, будь то насильством стосовно жінок чи домашнім насильством, що в свою чергу й обґрунтовує легітимну засудження таких дій суспільством, а також легітимізує будь-які прийняті рішення щодо засудження таких дій окремими органами чи посадовими особами, з боку суспільства та громадськості.

Зважаючи на викладене, суд не знаходе об`єктивних підстав щодо задоволення клопотання адвоката Моськіної С.М., з урахуванням викладених нею обставин, щодо закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, судом досліджені й інші докази, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема рапорт поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Приходька Є., заявою ОСОБА_2 від 10.07.2020, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 10.07.2020, а також надані в судовому засіданні свідчення ОСОБА_2 щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, доходжу висновку щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинення порушення, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення дій фізичного, психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, що підлягає накладенню на правопорушника за вчинення ним адміністративних правопорушень, враховую характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Враховуючи викладене, а також особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Зважаючи на результат розгляду справи про адміністративне правопорушення та положення ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», вважаю також за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , як з особи на яку накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі 420,4 гривні.

Керуючись ст. ст. 2, 36, 40-1, 173, 185, 283, 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 170 гривень (ста сімдесяти) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя Л.А. Васіна