Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 33/4809/186/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І.М.
Категорія - ч. 1 ст. 41 КУпАП Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Онуфрієв В.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2020 року, суддя Кропивницького апеляційного суду Онуфрієв В.М., за участю секретаря Сакари І.І., ОСОБА_1 та в його інтересах захисника адвоката Пономарьова О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Пономарьова О.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , голову Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 грн.

Стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 420 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 будучи головою Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в грудні 2019 року здійснив звільнення працівників з порушенням ч.1 та ч.2 ст. 38 КЗпП України, а саме: в ході інспекційного відвідування Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області встановлено, що розпорядження про звільнення працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видано після закінчення терміну попередження про звільнення за ініціативою працівників та не враховано їх заяви про відклик заяв про звільнення за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП, чим вчинив адміністративне правопорушення щодо порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за яке встановлено ч.1 ст. 41 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Пономарьов О.В. в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтував тим, що як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення посадова особа управління Держпраці у Кіровоградській області обґрунтовує свої доводи протоколом, який в свою чергу грунтується на акті перевірки від 06.02.2020 року №КР030/390/АВ в якому інспектором Пуриш Н.О. безпідставно зроблено припущення щодо вчинення головою Веселівської сільської ради порушення трудового законодавства, але належних доказів існування такого порушення органом праці не надано. Акт перевірки сам по собі не є належним доказом наявності порушень трудового законодавства. Так у цілій низці випадків закон зобов`язав власників робити звільнення працівників у такий строк, який вони просять. При цьому мова йде про скорочення двотижневого строку, оскільки його межами працівник може звільнитися в загальному порядку. У цьому випадку строк попередження про звільнення скорочується на розсуд працівника хоча б навіть і до одного дня. З поданих заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що вони подані 04 грудня 2019 року та кожен працівник зазначив, про бажання бути звільненим за власним бажанням з 09 грудня 2019 року. Тому, за відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку. Така домовленість була наявна. Однак власник Веселівська сільська рада в особі голови ради ОСОБА_1 з метою перестороги не здійснював звільнення працівників до закінчення двотижневого строку після подачі ними заяв, а останніх це влаштовувало. Заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16 грудня 2019 року про відкликання заяв про звільнення не були прийняті головою сільської ради ОСОБА_1 , оскільки жодних заяв останні (працівники) 09 грудня 2019 року не подавали, та їх бажання про відкликання заяв про звільнення, повинно було бути реалізовано в строк про який домовились сторони, (працівники визначили 09 грудня 2019 року). Звертає увагу суду на те, що відповідальність за ч.1 ст.41 КУпАП фактично настає (як зазначалось вище) за порушення умов оплати праці та підтверджуючих на це документів, а зазначення в диспозиції "інші порушення вимог законодавства про працю" не можуть стосуватись підстав та порядку звільнення працівників. Також зазначає, що суд не звернув увагу на минування терміну для притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки встановлений інспектором держпраці факт порушення трудового законодавства України мав місце 19.12.2019 при звільненні працівників з посад, а розгляд справи відбувся 27.04.2020 та на зазначену дату минув строк для притягнення до адміністративної відповідальності. Окрім цього, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , не зважаючи на клопотання останнього про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням на території України карантину. Отже судом не було забезпечено виконання вимог ст. 268 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та в його інтересах захисника Пономарьова О.В. які підтримали подану апеляційну скаргу з`ясувавши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 41 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі порушення строків виплати пенсій, стипендії, заробітної плати, виплати її не в повному обсязі, а також інші порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що перевіркою, проведеною з 30.01.2020 року по 06.02.2020 року у Веселівській сільській раді Бобринецького району за фактичною адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Веселівка, державним інспектором праці ОСОБА_4 , встановлено, що ОСОБА_1 , будучи головою Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, в грудні 2019 року здійснив звільнення працівників з порушенням ч.1 та ч.2 ст. 38 КЗпП України, а саме: відповідно до розпорядження про звільнення працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виданого після закінчення терміну попередження про звільнення за ініціативою працівників та не враховано їх заяви про відклик заяв про звільнення за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП, чим вчинив адміністративне правопорушення щодо порушення вимог законодавства про працю, відповідальність за яке встановлено ч.1 ст. 41 КУпАП.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину не визнав, вказав, що не скоював інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, підтверджується зібраними по справі доказами і, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення від 06.02.2020 року №КР0330/390/АВ/П/ПТ(а.с.3-6); актом інспекційного відвідування(невиїзного інспектування) юридичної особи(фізичної особи), яка використовує найману працю №КР0330/390/АВ (а.с.7-10); копіями заяв про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15-16); розпорядженнями голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с. 17-20); копіями заяв про відкликання заяв про звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 25-26); письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с.33-34,57) та іншими матеріалами справи в їх сукупності. Зазначені докази є належними і допустимими, взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції.

На переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обставини, які б спростовували відомості, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № КР0330/390/АВ/П/ПТ та в матеріалах адміністративної справи, з урахуванням наявних у справі доказів, судом не встановлено. Наявні в матеріалах справи докази взаємоузгоджуються один з одним і підстав для сумніву в їх об`єктивності та суперечливості не вбачається.

Доводи захисника в апеляційній скарзі с приводу того, що заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 16.12.2019 року про відкликання заяв про звільнення, які були подані 04.12.2019 року не були прийняті головою сільської ради ОСОБА_1 , оскільки їх бажання про відкликання заяв про звільнення, повинно було бути реалізовано в строк про який домовились сторони, (працівники визначили 09.12.2019 року). Спростовуються наявними в матеріалах справи розпорядженнями голови сільської ради від 09.12.2019 (а.с.8-9) в яких зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільняються с займаних посад з двотижневим відпрацюванням по 18.12.2019 включно, тобто вважати звільненими 19.12.2019 року; заявами про відклик заяв про звільнення від 16.12.2019 року (а. с. 25-26), які зареєстровані Веселівською сільською радою 16.12.2019 року.

Окрім, цього за змістом ч. 1,2 ст. 38 КЗпП України в частині порядку розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника та ч. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 6.11.1992 року "Про практику розглядами судами трудових спорів" працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації. Якщо відповідна заява на звільнення надсилається на підприємство, то датою, з якої розпочинається відлік строку попередження про звільнення, є дата вручення, що вказується на повідомленні та робиться відповідна резолюція на заяві.

Також, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 . Дійсно в матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із встановленням на всій території України карантину з посиланням на рішення Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України.

Разом із тим, слід зазначити, що дане рішення Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України носить суто рекомендаційний характер.

Крім того, суд першої інстанції 23.04.2020 року вже відкладав судове засідання за клопотанням ОСОБА_1 .

При цьому слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 268 КУпАП, участь особи, яка притягається до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП, при розгляді справи не є обов`язковою.

А тому розгляд справи без участі ОСОБА_1 та винесення рішення не може вважатися порушенням прав ОСОБА_1 , оскільки в нього було достатньо часу для надання суду першої інстанції пояснень по даній справі.

Також, при цьому апеляційний суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» в якому зазначено: «що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…)».

Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. За таких підстав суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про необхідність провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 реалізував своє право на доведення своєї невинуватості у судовому засіданні апеляційної інстанції. Шляхом дачі пояснень, доповнень та заперечень та доказів своєї невинуватості за участю захисника.

За таких підстав, доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 268 КУпАП є безпідставними.

Враховуючи викладене у сукупності, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи із урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Підстави для закриття провадження по справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення відсутні.

Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Разом із тим, доводи захисника про те, що минув термін для притягнення до адміністративної відповідальності знайшли своє підтвердження, оскільки встановлений інспектором управління Держпраці факт порушення трудового законодавства України мав місце 19.12.2019 року при звільненні працівників з посад, а розгляд справи відбувся 27.04.2020 року та на зазначену дату строк для притягнення до адміністративної відповідальності вже сплинув.

Відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше, як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення ОСОБА_1 працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з порушенням ч.1 та ч.2 ст. 38 КЗпП України не є триваючим правопорушенням, оскільки таке звільнення визначається конкретною датою, а тому правопорушення відбулося в цю конкретну дату.

В даному випадку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були звільнений зі своїх посад 19.12.2019. Отже, днем вчинення правопорушення є день коли голова сільської ради ОСОБА_1 видав розпорядження про звільнення працівників, а саме 19.12.2019 року. Відповідно, на час винесення постанови судом першої інстанції закінчився строк накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової постанови, якою ОСОБА_1 слід визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП, а провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Пономарьова О.В. в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн. - скасувати.

Постановити нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

На підставі ст. 38, п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду В.М. Онуфрієв