Справа № 946/2101/20
Провадження № 3/946/736/20
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2020 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Яковенко І.І., за участю секретаря судового засідання Яковенко І.А., притягуваного ОСОБА_1 , захисника Янковського В.Й., розглянув справу про адміністративне правопорушення у відношенні

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у ст. Упорна Лабінського району Краснодарського краю, громадянина України, пенсіонера, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

встановив:

ОСОБА_1 04 квітня 2020 року о 18:20 годині в м. Ізмаїлі Одеської області на проїзній частині по вул. Пролетарська, біля будинків № 117 та № 119, керував транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей, однак в порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі ПДР), від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні винним себе у вчиненні правопорушення не визнав та пояснив, що 04 квітня 2020 року близько о 18:15 годині він виїхав з власного двору за ворота, де зупинив автомобіль, не виїхавши на проїзну частину, приблизно через 2-3 хвилини під`їхали поліцейські та повідомили, що вони їхали за ним, та що від нього чути запах алкоголю. Він погодився з тим, що у нього є запах алкоголю, оскільки вдень він вживав пиво. Йому пропонували пройти огляд на стан сп`яніння, однак він відмовився. Винним себе у вчиненні правопорушення не визнав, оскільки не керував транспортним засобом, а лише вигнав його з двору, щоб потім за кермо автомобіля сів його сусід.

За версією сторони захисту, висловленою захисником Янковським ОСОБА_2 під час судових дебатів, ОСОБА_1 не виїздив на проїзну частину, а тому не був учасником дорожнього руху відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а тому на нього не поширювалися вимоги ПДР.

Не зважаючи на невизнання вини притягуваним ОСОБА_1 , його вина у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як було вище зазначено, притягуваний ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, оскільки вважав, що не керував транспортним засобом.

Показання притягуваного ОСОБА_1 про те, що він переміщався, перебуваючи за кермом транспортного засобу автомобіля, оскільки виїхав на ньому з двору повністю підтверджуються показаннями свідка захисту ОСОБА_3 , який в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом притягуваного ОСОБА_1 та проживає у будинку АДРЕСА_2 . Він не бачив, як притягуваний виїздив на автомобілі, однак коли приїхала поліція, то автомобіль притягуваного вже перебував за межами двору, хоча за п`ять хвилин до цього він спілкувався з ОСОБА_1 і автомобіль був ще на подвір`ї. Крім того, свідок ОСОБА_3 пояснив, що ворота його подвір`я сірого кольору, а паркан із цегли білого кольору.

На відеозаписі, здійсненому поліцейськими на технічні прилади, закріплені на форменому одязі, зафіксовані обставини перебування притягуваного в автомобілі, який розташований на проїзній частині дороги без асфальтного покриття в безпосередній близькості від подвір`я з парканом із цегли білого кольору та воротами сірого кольору. При спілкуванні з поліцейськими притягуваний ОСОБА_1 простягав руку, показуючи в напрямку власного подвір`ї, яке очевидно розташоване не поряд з автомобілем. Зафіксовані на відеозаписі обставини дають підстави для висновку, що автомобіль притягуваного знаходився не поза межами проїзної частини біля воріт подвір`я притягуваного, а на проїзній частині приблизно біля межі між його подвір`ям та подвір`ям сусіда ОСОБА_3 .

Тому суд вважає за необхідне уточнити місце вчинення правопорушення, зазначивши встановлене місцезнаходження автомобіля притягуваного.

Також, на відеозаписі зафіксовано, як поліцейський висловив пропозицію притягуваному ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці із застосуванням технічних засобів, на що він не погодився, також поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі, на що той також не погодився.

Відповідно до даних відеозапису, при відмові притягуваного пройти огляд були присутні двоє свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які на запитання поліцейського назвали свої прізвища. Тому у суду не викликають сумніви обставини присутності зазначених свідків при відмові ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння. Більше того, враховуючи, що свідки залучаються виключно на підтвердження обставин відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння, а притягуваний ОСОБА_1 не заперечує ці обставини, суд дійшов висновку про недоцільність відкладення судового засідання з метою виклику цих свідків, враховуючи, в тому числі, необхідність дотримання строків накладення адміністративного стягнення.

Встановлені уповноваженою службовою особою органу Національної поліції обставини вчинення правопорушення зафіксовані також і у протоколі про адміністративне правопорушення, згідно з даними якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та у присутності двох свідків від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці та в медичному закладі.

Суд визнає досліджені докази допустимими, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію».

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про їх достатність для встановлення обставин вчинення правопорушення та винесення судом постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Суд критично оцінює і відкидає посилання сторони захисту на те, що притягуваний не рухався по проїзній частині, а тому не був зобов`язаний проходити огляд на стан сп`яніння. По-перше, судом встановлено, що ОСОБА_1 рухався по проїзній частині, хоча дорога і була не асфальтована.

По-друге, такі твердження не співвідносяться з вимогами закону України про адміністративну відповідальність.

Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому ані вказана норма, ані інші нормативно-правові акти, зокрема ПДР, для настання відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не встановлюють місце вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Тому, з викладеного випливає, що відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає незалежно від місця вчинення правопорушення. У зв`язку з цим суд не приймає до уваги посилання притягуваного на те, що в його діях немає складу правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з тим, що він не мав намір і не керував транспортним засобом на вулиці по дорозі, а лише у дворі.

Відповідно до абз. 3 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

З вказаних роз`яснень випливає, що для настання відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення як місце керування транспортним засобом, так і час такого керування та відстань, яку подолав транспортний засіб. А з диспозиції ст. 130 КУпАП та з вказаних роз`яснень Пленуму Верхового Суду України випливає, що правопорушення є вчиненим (закінченим) з моменту виконання об`єктивної сторони керування особою транспортним засобом, тобто з моменту початку виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від місця та часу керування, а також від того, чи рухався транспортний засіб своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Зазначені положення усталеної судової практики щодо керування транспортним засобом, а також встановлені судом обставини того, що ОСОБА_1 , знаходячись за кермом автомобіля, виїхав з подвір`я на проїзну частину, дають суду змогу дійти висновку, що притягуваний керував транспортним засобом, незалежно від місця такого керування та того, яку відстань він подолав, а тому його дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тому, встановлені судом обставини свідчать про наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та про доведеність винності ОСОБА_1 в його вчиненні.

Посилання сторони захисту на положення ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», яка містить визначення учасників дорожнього руху не може бути застосоване у даній справі, оскільки відповідно до частини другої цієї статті до учасників дорожнього руху віднесені, крім водіїв, також і пасажири, пішоходи та погоничі тварин, які не є суб`єктами адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки для складу даного правопорушення вирішальним є, як зазначалося вище, факт керування транспортним засобом.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Суд враховує те, що ОСОБА_1 вчинив умисне правопорушення, характер якого вказує на те, що воно є грубим.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 34, 35 КУпАП пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене ним адміністративне правопорушення, суд не вбачає.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, беручи до увагу особу ОСОБА_1 , а також безальтернативну санкцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд дійшов висновку, що з метою його виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню ним нових правопорушень на нього необхідно накласти адміністративне стягнення, передбачене санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік.

В силу ч. 1 ст. 401 КУпАП, з ОСОБА_1 має бути стягнутий судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, що складає 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 283 285 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Повний текст постанови виготовлений 15 травня 2020 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду І.І. Яковенко