ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5908/20
провадження № 3/753/3024/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи не повідомив, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , 29.03.2020 року, о 06 год. 05 хв., рухаючись по вул. Ялтинській, 6 у м. Києві, керував автомобілем марки «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів та мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в порушення вимог п. 2.5 ПДР, відмовився у присутності двох свідків.

До суду ОСОБА_1 не з`явився, 22.04.2020 року на адресу суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із його перебуванням за межами м. Києва та Київської області по сімейним обставинам.

19.05.2020 року ОСОБА_1 надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із перебуванням у Закарпатській області та неможливістю його приїзду до м. Києва через відсутність транспортного сполучення, у зв`язку з карантином в Україні.

Разом з тим, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 130 КУпАП, на особисту участь у розгляді її справи чи участь її адвоката, встановлене частиною першою статті 268 КУпАП, не є абсолютним. Законом визначено випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте розгляд справи за статтею 130 КУпАП, в якій ОСОБА_1 притягається до відповідальності, не належить до цих випадків.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції.

При цьому до завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення наряду із охороною прав і свобод громадян віднесено в тому числі і виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Таким чином відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення не має перешкоджати її розгляду зі збереженням можливості притягнення особи до адміністративної відповідальності в межах строків, визначених, зокрема, статтею 38 КУпАП, у разі встановлення наявності складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, справа не є складною ні в правовому, ні у фактичному аспекті, і в даному випадку безпідставне задоволення клопотання та відкладення розгляду на дату, яка би безальтернативно була би поза межами строку накладення адміністративного стягнення, призвела би до штучного створення умов для уникнення відповідальності за скоєне правопорушення.

Крім того, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі із використанням власних технічних засобів, до суду не надходило.

Враховуючи викладене, з метою дотримання вимоги розумного строку відповідно до статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю можливим розглядати справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до загальних положень ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно зі ст. 2 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник поліції - ОСОБА_2 суду показав, що під час патрулювання, на спецлінію 102 надійшов виклик, що на перехресті вулиць Привокзальна та Ю. Пасхаліна у м. Києві, стоїть автомобіль «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , і що людина, яка на ньому приїхала вживає алкоголь і в салоні автомобіля і поруч із ним. Приїхавши на виклик, побачили автомобіль, який стояв, тому водія просто попередили, щоб не сідав п`яним за кермо, однак через деякий час, під час патрулювання, вони помітили вказаний автомобіль в русі та зупинили його. Коли вони підійшли до автомобіля, водій, який мав ознаки алкогольного сп`яніння, в присутності поліцейських зробив ковток із пляшки коньяку, а потім коли вийшов із автомобіля став пити з пляшки з-під пива. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Зазначив, що не може стверджувати, що в пляшках були алкогольні напої.

Свідок - інспектор поліції Тищенко Ю.В. суду показала, що під час патрулювання Дарницького району м. Києва, на спецлінію 102 надійшов виклик, що працівник поліції п`є за кермом. Прибувши за викликом, ними було виявлено автомобіль «Hyundai Tucson», водій якого був в тактичній формі, із шевронами «Шериф». Оскільки автомобіль стояв, вони попередили водія про неприпустимість керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та поїхали, однак через деякий час вони помітили вказаний автомобіль на вул. Ялтинській у м. Києві в русі та зупинили його. Водій, демонструючи явну неповагу до них, як до працівників поліції, спочатку зробив ковток з пляшки коньяка за кермом, а потім, вийшовши із автомобіля, став пити з пляшки з-під пива. Водієві було запропоновано пройти відповідний огляд, від проходження якого останній відмовився в присутності двох свідків. Вміст пляшок перевірено не було.

Свідок - інспектор поліції ОСОБА_3 суду показав, що в нічну зміну, прибувши за викликом, помітили автомобіль«Hyundai Tucson», водій якого мав ознаки алкогольного сп`яніння. Так як автомобіль стояв і не рухався, вони попередили водія, щоб той не сідав за кермо та поїхали далі, однак через деякий час вони зупинили його на вул. Ялтинській у м. Києві. Водій пив з пляшок з-під коньяку та пива. В подальшому відмовився від проведення огляду на стан спяніння.

Як вбачається з даних протоколу про адміністративне правопорушення, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми підписами підтвердили, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Також, в своїх поясненнях, долучених до матеріалів справи, вказані свідки зазначили, що в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest та у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я.

З даних відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, переглянутого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку, у зв`язку з підозрою ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, не заперечуючи того факту, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. При цьому стверджував, що транспортним засобом не керував. В подальшому погодився на його проходження, та з часом знову ж таки відмовився в присутності двох свідків.

Крім того, відповідно до ч. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з даних розписки, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, а автомобіль, яким керував останній, було передано на зберігання ОСОБА_6 .

Сукупність викладених доказів, що були ретельно досліджені в ході судового розгляду, дає підстави зробити безсумнівний висновок про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем «Hyundai Tucson», д.н.з. НОМЕР_1 , а твердження останнього про те, що він не керував вказаним транспортним засобом, є обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене.

Суттєвих порушень, які би вказували на недопустимість доказів у даній справі, а також могли вплинути на висновок щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, не встановлено.

Разом з тим, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за вживання водієм транспортного засобу, в тому числі алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

При цьому факт вживання алкоголю ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу не підтверджується жодним із доказів. Як вбачається із відеозапису із нагрудної відеокамери працівника поліції, ОСОБА_1 дійсно в присутності працівників поліції із пляшки із-під пива вживає якусь рідину, однак стверджувати, що це дійсно було пиво у суду немає жодних підстав, оскільки вказана рідина не вилучалася і відповідно експертиза не проводилася. Також самі працівники поліції зазначили, що стверджувати, що водій пив саме алкоголь вони не можуть.

З урахуванням наведеного вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджена в повному обсязі, а перекваліфікація діяння з ч. 4 на ч. 1 ст 130 КУпАП покращує становище ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того, відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420 грн. 40 коп.

Строк позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів обчислювати з дня винесення постанови про позбавлення цього права, у разі ухилення від здачі документа, що посвідчує право керування транспортними засобами - з моменту примусового вилучення такого документу.

Роз`яснити, що в разі несплати штрафу в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення постанови правопорушнику, сума штрафу буде стягнена в порядку примусового виконання постанови в подвійному розмірі.

Крім того, роз`яснити, що після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права, вилучене посвідчення водія повертається після успішного складання іспитів на право керування транспортним засобом.

Постанова судді пред`являється до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя