КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/1214/2020
Головуючий в суді першої інстанції: Агафонов С.А.
Доповідач: Трясун Ю.Р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року місто Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, водій ОСОБА_1 30 листопада 2019 року о 00 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Л. Толстого, 61, керував транспортним засобом «Volkswagen» з номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року та провадження у справі закрити.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що ухвалена без повного, всебічного та об`єктивного розгляду адміністративних матеріалів і з`ясування обставин, що необхідно для вирішення справи у точній відповідності з законом.

Апелянт вказує, що розгляд справи проводився без його участі, при цьому він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак, в судове засідання з`явитись не зміг, оскільки перебував за межами міста Києва, а тому не мав змоги відстояти свої права, повідомити суду усі обставини, що мали місце при складанні відносно нього протоколу.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що вину у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнає в повному обсязі.

Апелянт вказує, що працівники поліції не надавали йому тимчасове посвідчення водія та протокол про адміністративне правопорушення для ознайомлення, чим позбавили його можливості надати пояснення.

ОСОБА_1 звертає увагу, що працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у присутності свідків лише за допомогою приладу «Драгер» та не пропонували пройти огляд у медичному закладі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що один із свідків пояснив йому, що можна пройти огляд у медичному закладі, а також те, що працівники поліції мали йому запропонувати пройти такий огляд, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 підійшов до працівників поліції і попросив їх проїхати разом з ним на медичне освідування, однак вони йому відмовили.

Також апелянт звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він о 00:20 керував транспортним засобом, в той час, як із відеозаписів вбачається, що з працівниками поліції він почав спілкуватися о 23:40.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він погодився пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», однак його у працівників поліції не було

Вказує, що жодної відмови в присутності свідків не було, відтак, у протоколі зафіксовані дані, які не відповідають дійсності.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином. До суду направив доповнення, в якому просив суд розглядати провадження за його відсутності.

Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, що призвело до неповного та поверхневого розгляду справи.

Апеляційний суд вважає зазначені доводи необґрунтованими.

Як зазначає сам апелянт в апеляційній скарзі, він був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, однак в день судового засідання він перебував за межами Києва та не мав можливості з`явитись до суду, в той же час, будь-яких письмових заяв або клопотань, зокрема про відкладення судового розгляду чи про поважність причин неявки, до суду від нього не надходило.

Апеляційний суд вважає, що незважаючи на неявку ОСОБА_1 , суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість розгляду справи за його відсутності, оскільки, в даному конкретному випадку це не вплинуло і не могло вплинути на дотримання судом вимог ст. 245 КУпАП щодо забезпечення реалізації завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи та її вирішення в точній відповідності з законом.

Крім того апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було ознайомлено з протоколом та не надано тимчасового посвідчення водія.

Так, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної камери патрульного, із якого вбачається, що працівник поліції зачитала та в повному обсязі, ознайомила ОСОБА_1 із складеним відносно нього протоколом, однак останній відмовився від його підписання у присутності двох свідків, про що міститься відповідна відмітка у протоколі.

Також із відеозапису вбачається, що працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 про те, що за отримання тимчасового посвідчення водія він повинен розписатись у протоколі у відповідній графі, однак останній відмовляється від підпису, у зв`язку з чим йому було роз`яснено, що у такому випадку йому не може бути видане тимчасове посвідчення водія.

Крім того, апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що працівниками поліції був порушений порядок направлення водія на проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки йому було запропоновано пройти огляд лише за допомогою приладу «Драгер», якого, як зазначає апелянт, у працівників поліції не було, а огляд у лікаря-нарколога працівники поліції ОСОБА_1 не пропонували, однак зазначене не відповідає дійсності.

Так, із відеозапису вбачається, що працівники поліції у присутності двох свідків пропонують ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою приладу «Драгер», однак останній відмовився від проходження такого огляду. В той же час, із відеозапису вбачається, що водій після його відмови від проходження огляду не висловив бажання щодо проходження огляду у закладі охорони здоров`я, а отже підстави для видачі направлення для огляду у медичному закладі були відсутні.

Крім того із відеозапису вбачається, що через певний проміжок часу, після того, як свідки засвідчили відмову водія ОСОБА_1 та відносно останнього був складений протокол, останній повідомляє, що хоче пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що моментом вчинення правопорушення є час, коли водій на пропозицію пройти огляд у присутності двох свідків відмовляється пройти такий огляд.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків, як того і вимагають вимоги КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що він о 00:20 керував транспортним засобом, в той час, як із відеозаписів вбачається, що з працівниками поліції він почав спілкуватися о 23:40.

Апеляційний суд зазначає, що розбіжність в часі вчинення адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі серії ДПР18 № 070061 від 30 листопада 2019 року і відеозаписі з нагрудної камери поліцейського не може бути безмовною підставою для скасування постанови суду та жодним чином не вплинула на законність прийнятого судом рішення, оскільки сторона захисту не ставить під сумнів те, що подія, коли поліцейським стосовно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення мала місце.

Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння.

Отже відмова водія від проходження відповідно до п. 2.5 ПДР України огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це, він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

П ОС Т АН О ВИ В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.Р.Трясун