Справа № 127/2074/20
Провадження № 33/801/170/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представником Цвєтковим Олексієм Володимировичем на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 259007, який складено 17.01.2020 року старшим дільничним офіцером поліції Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_7, того ж дня близько 12.00. год., за адресою АДРЕСА_2 , громадянин ОСОБА_2 вчинив насильство у сім`ї фізичного характеру відносно свого тестя ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тривають ряд судових спорів, в тому числі щодо розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини і порядку участі батьків у її вихованні.

Зокрема, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.01.2020 року забезпечено позов у цивільній справі № 127/34308/19 та заборонено до вирішення спору по суті обом батькам (в тому числі і матері ОСОБА_3 без погодження із батьком ОСОБА_2 ) змінювати місце проживання дитини ОСОБА_4 , і встановлено наступне місце проживання дитини: АДРЕСА_3 .

17.01.2020 року ОСОБА_2 , дізнавшись про перебування своєї доньки у будинку батьків дружини, разом зі своєю матір`ю прийшов за адресою АДРЕСА_2 , де протягом деякого часу спілкувався та грався зі своєю донькою ОСОБА_4 . Матері дитини ОСОБА_3 в цей час у будинку не було, натомість були лише її батьки.

Згодом, коли він взяв доньку на руки та рушив в сторону виходу з подвір`я, саме батьки дружини, на власний розсуд вирішили перешкодити йому, і таким чином саме вони перші застосували по відношенню до ОСОБА_2 фізичну силу. Внаслідок застосування з їх боку фізичної сили, ОСОБА_2 впав на землю, тримаючи на руках дитину, яку згодом залишив та вийшов з подвір`я. Дана обставина підтверджується як поясненнями ОСОБА_2 , так і поясненнями самого потерпілого ОСОБА_1 , які він надав у судовому засіданні. Зокрема, ОСОБА_1 визнав, що саме він перший почав хапати ОСОБА_2 за плечі, а коли зять намагався ухилитись, він впав на землю із дитиною на руках. Саме ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив пояснення ОСОБА_2 про те, що останній не наносив йому цілеспрямованих ударів, а лише в ході сутички можливо кілька разів намагався його відштовхнути, при цьому тримаючи дитину на руках.

Приймаючи постанову у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_3 , штучно намагався спотворити обставини події, аби факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї в подальшому використовувати як докази, які створюють негативний образ батька в ході розгляду цивільної справи, де триває спір саме щодо визначення місця проживання дитини.

Даний висновок суду підтверджується і тією обставиною, що працівником поліції відомості про потерпілого були внесені в оригінал протоколу від 17.01.2020 року серії ГР № 259007 уже через деякий час після його складання і після того, як його копія було вручена ОСОБА_2 під підпис після наданих ним пояснень у протоколі. Судом враховано, що внесення виправлень чи доповнень у оригінал протоколу після того, як його копію було видано особі, що притягується до адміністративної відповідальності, заборонено.

Судом враховано, що з наданої суду адвокатом ОСОБА_10 копії відповіді начальника ЛВП ВВП ГУ НП України у Вінницькій області від 22.01.2020 року вбачається, що коли працівники поліції приїхали за викликом на місце подій 17.01.2020 року, протиправних дій з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 не відбувалось, більше того, за заявою ОСОБА_2 було складено також протокол про вчинене адміністративне правопорушення відносно самого ОСОБА_1 щодо застосування ним фізичної сили відносно свого зятя.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника Цвєткова О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 207.02.2020 та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та незаконною і такою, що винесена з порушенням матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не було надано жодної оцінки письмовим доказам потерпілого, долученим до справи з дотриманням процесуальних вимог. Суд не досліджував надані сторонами письмові докази та не оголошував їх. На докази сторони потерпілого немає жодного посилання в ухвалі суду. Висновки суду, що нібито потерпілий ОСОБА_1 штучно намагався спотворити обставини події, аби факт притягнення ОСОБА_2 використовувався як в цивільній справі, не ґрунтується на матеріалах справи. Обставини, зазначені судом в якості виправдувальних, ніяким чином не свідчать про неможливість застосування ОСОБА_2 до свого тестя ОСОБА_1 домашнього насилля, а саме фізичного та психічного.

В судовому засіданні представник потерпілого - адвокат Цвєтков О.В. просить задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених в останній. Заявив клопотання викликати та опитати в якості свідка капітана поліції ОСОБА_7 щодо обставин складання ним протоколу про адміністративне правопорушення та його змісту. Опитати в якості свідка ОСОБА_3 для належного з`ясування обставин справи.

ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_10 заперечують проти доводів апеляційної скарги, вважають їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Заявили клопотання опитати в якості свідка ОСОБА_8 , яка була присутня під час події, що сталася 17.01.2020 в АДРЕСА_2.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд задовольнив клопотання адвоката Цвєткова О.В. опитати як свідка ОСОБА_3 .. В задоволенні клопотання викликати та опитати в якості свідка капітана поліції ОСОБА_7 суд відмовляє, оскільки порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення та вимоги щодо його змісту визначені положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення. В той же час оцінка доказів здійснюється судом, що відповідає положенням ст. 252 КУпАП.

Не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_10 опитати в якості свідка ОСОБА_8 , оскільки судом першої інстанції було відмовлено в її опитуванні з підстав перебування останньої в залі суду під час розгляду справи.

Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що 17.01.2020 дитина знаходилася у її батьків які й повідомили свідку, що до них приїхав ОСОБА_2 зі своєю матір`ю побачити дитину. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області, з метою забезпечення позову, заборонено ОСОБА_2 та ОСОБА_9 змінювати адресу проживання малолітньої дитини до постановлення рішення по суті спору, проте від ОСОБА_2 були висловлювання про наміри забрати дитину до себе або своїх батьків. ОСОБА_3 не була безпосередньо свідком тих подій, що відбувалися на подвір`ї її батьків 17.01.2020, проте останні повідомили їй, що ОСОБА_2 намагався забрати дитину.

Заслухавши пояснення представника потерпілого - адвоката Цвєткова О.В., ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_10, пояснення свідка ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст.ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає у випадку вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень), погрози, образи чи переслідування, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дає наступне визначення домашнього насильства - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Домашнє насильство - це один з різновидів насильства. Воно відрізняється від інших проявів (на вулиці, під час військових дій, під час конфлікту, в колективах тощо) тим, що коїться близькими один до одного людьми (родичами або членами сім`ї), які мають тісні стосунки - кровні, емоційні, шлюбні, інтимні, господарські та які пов`язані між собою. Таким чином, попередження та протидія домашньому насильству, а також надання допомоги постраждалим ускладняються саме тим, що це правопорушення стосується близьких людей.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»)

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Отже, враховуючи обставини справи, встановлені судом першої інстанції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу порядку побачення останнім з дитиною.

Також суд першої інстанції вірно надав оцінку доказу у справі - протоколу про адміністративне правопорушення серії ГР № 259007 від 17.01.2020.

З аналізу ч. 1 ст. 251 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до наказу МВС України від 06.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи (а. с. 1, 87), що працівником поліції відомості про потерпілого були внесені в оригінал протоколу від 17.01.2020 року серії ГР № 259007 уже через деякий час після його складання і після того, як його копія була вручена ОСОБА_2 під підпис, після наданих ним пояснень у протоколі.

Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення додані пояснення свідка ОСОБА_8 , проте зазначений свідок і його данні, як того вимагає ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені.

Отже, такий протокол, що оформлений з порушенням вимог законодавства, не є допустимим доказом у справі.

В той же час апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 штучно намагався спотворити обставини події, аби факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за насильство у сім`ї в подальшому використовувати як докази, які створюють негативний образ батька в ході розгляду цивільної справи, оскільки такий висновок суду ґрунтується лише на припущеннях, що є недопустимим. Проте зазначена обставина не призвела до неправильного вирішення справи та не є підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки письмовим доказам потерпілого, суд не досліджував надані сторонами письмові докази, не оголошував їх та на докази сторони потерпілого немає жодного посилання в ухвалі суду, оскільки апелянт не конкретизує які саме докази не враховані судом першої інстанції та які саме висновки суду вони спростовують.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 252, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко