ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2020 року Провадження № 3/425/890/20

Справа № 425/1964/20

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Коваленка Дениса Сергійовича, секретар: Брудницька О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, об`єднане судове провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124, статтею 122-4, частиною 1 статті 130 та статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ),

в с т а н о в и в :

До Рубіжанського міського суду Луганської області, 13 липня 2020 року надійшов протокол серії БД № 310436 від 04 липня 2020 року про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП), з матеріалами (справа № 425/1964/20).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею для розгляду справи про адміністративне правопорушення на підставі вказаного протоколу та доданих до нього матеріалів, визначено ОСОБА_2 .

Разом з цим, 13 липня 2020 року, до Рубіжанського міського суду Луганської області для розгляду справи про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , було передано ще три протоколи: протокол серії ОБ № 201310 від 08 липня 2020 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (справа № 425/1965/20); протокол серії ОБ № 201311 від 08 липня 2020 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП (справа № 425/1966/20); протокол серії ГП № 133508 від 04 липня 2020 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП (справа № 425/1967/20).

І, для реалізації положень частини 2 статті 36 КУпАП суд, ухвалою від 14 липня 2020 року, ухвалив розглянути в одному судовому провадженні №3/425/890/20 усі вказані справи про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 .

Аргументи держави Україна, в особі поліцейських, які склали протоколи полягали у наступному: 1) 04 липня 2020 року, приблизно о 01 годині 05 хвилин, ОСОБА_1 , у місті Рубіжньому Луганської області по вулиці 30 років Перемоги, біля будинку №4, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2103 (державний номерний знак: НОМЕР_2 ), не обравши безпечної швидкості не впорався з керуванням, через що здійснив наїзд на транспортний засіб марки ВАЗ 2101 (державний номерний знак: НОМЕР_3 ), який стояв нерухомо, і внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив пункт 12.1. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП; 2) Після цього, ОСОБА_1 у порушення пункту 2.10 (а) Правил дорожнього руху, не виконавши свій обов`язок залишатись на місці дорожньо-транспортної пригоди, покинув його, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП; 3) Пізніше, о 3 годині 59 хвилин, у місті Рубіжне Луганської області по вулиці Визволителів, біля будинку №114, ОСОБА_1 керував тим же транспортним засобом (ВАЗ 2103) у стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук), але від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу, з використанням технічного приладу «Drager Alcotest 7510» та в закладі охорони здоров`я, відмовився у присутності двох свідків. Чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП; 4) А о 04 годині 47 хвилин, ОСОБА_1 знаходячись біля того ж будинку, у громадському місці, перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою на адресу перехожих, чим порушив громадський порядок і спокій громадян та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП.

Аргументи ОСОБА_1 (по матеріалах справи). Визнав вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та 122-4 КУпАП. Керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння заперечував.

Потерпілий ОСОБА_4 подав суду заяву, в якій просив розглядати справи відносно ОСОБА_1 без його участі та зазначив, що ОСОБА_3 компенсував йому витрати на ремонт транспортного засобу, постраждалого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свідки у судове засідання не з`явились, хочу суд викликав їх неодноразово.

Оцінка суду.

Щодо адміністративних правопорушень, передбачених статтею 122 та 122-4 КУпАП.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

І серед іншого, в силу положень статті 124 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Вказані положення узгоджуються з пунктом 12.1. Правил дорожнього руху за яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Наданими суду доказами у їх сукупності (протоколом про адміністративне правопорушення а.с.16, схемою місця ДТП а.с.18, актом огляду транспортного засобу а.с.19, поясненнями ОСОБА_4 а.с.20 та поясненнями ОСОБА_1 а.с.21), дійсно підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення 04 липня 2020 року. Оскільки у цей день, він приблизно о 01 годині 05 хвилин, у місті Рубіжньому Луганської області по вулиці 30 років Перемоги, біля будинку №4, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2103 (державний номерний знак: НОМЕР_2 ), не обравши безпечної швидкості, не урахував дорожньої обстановки і не впорався з керуванням через, що здійснив наїзд на транспортний засіб марки ВАЗ 2101 (державний номерний знак: НОМЕР_3 ), який стояв нерухомо, і внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_3 дійсно порушив пункт 12.1. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУПАП.

І оскільки ОСОБА_1 після вчинення вказаного правопорушення, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, він дійсно порушив, передбачений пунктом 2.10 (а) Правил дорожнього руху обов`язок, залишатись на місці дорожньо-транспортної пригоди, чим вчинив і адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП. Що підтверджується наданими суду доказами, у їх сукупності (протоколом про адміністративне правопорушення а.с.29, схемою місця ДТП а.с.31, актом огляду транспортного засобу а.с.32, поясненнями ОСОБА_1 а.с.33 та поясненнями ОСОБА_4 а.с.34).

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

І серед іншого, в силу положень частини 1 статті 130 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Названі положення, корелюються із положеннями пунктів 2.9. (а) та 2.5. Правил дорожнього руху, якими водієві забороняється керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, а також встановлено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Разом з цим вказані норми права, самі по собі не визначають того встановленого законодавством порядку, в якому водій повинен пройти медичний огляд на стан сп`яніння.

Положення статті 266 КУпАП визначають загальний порядок огляду водія на стан сп`яніння, у тому числі й алкогольного. Зокрема, огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, у присутності двох свідків; а от, у разі незгоди водія на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я, до того ж, не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення; при цьому, перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного сп`яніння, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій; огляд на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Разом з цим, направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 266 КУпАП).

А в силу положень частини 5 статті 266 КУпАП, огляд особи на стан сп`яніння, у тому числі алкогольного, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Встановлений порядок огляду осіб, які керували транспортним засобом на стан сп`яніння, більш деталізовано у "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Зокрема, положеннями пункту 2 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

А положення пункту 3 цього Порядку передбачають, що огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорону здоров`я. При цьому, в силу положень пункту 4, огляд водія на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, якими не можуть бути працівники Національної поліції або особи щодо неупередженості яких є сумніви. І результат такого огляду, як це встановлено пунктом 5 Порядку, зазначається поліцейським, який проводив такий огляд в Акті огляду, форма якого затверджується МОЗ, за погодженням з МВС.

До того ж, як це унормовано пунктами 6 та 8 вказаного Порядку, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я; а у разі відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Майже ідентичні положення, містяться й у пунктах 6 та 7 Розділу IX «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395. Зокрема, уразі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду; не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Аналогічні положення, але з уточненням, того, що водій направляється для огляду не до будь-якого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП, а саме до найближчого закладу охорони здоров`я, містяться й у пункті 7 Розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Разом з цим цією Інструкцією, у пункті 3 Розділу І прямо передбачені ознаки алкогольного сп`яніння за наявності яких поліцейський має право вимагати у водія проходження огляду на стан сп`яніння; пунктом 8 та 10 Розділу ІІ передбачені форми Акту огляду на стан сп`яніння та Направлення водія на медичний огляд на стан сп`яніння. Також Інструкцією передбачено, що у закладі охорони здоров`я огляд водія на стан сп`яніння проводиться лікарем, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою, згідно з чинним законодавством (пункт 3 Розділу ІІІ); а будь-який висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння, складений з порушенням вимог Інструкції, є недійсним.

Отже, встановлений діючим законодавством порядок огляду водіїв, що керували транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння, вказує на те, що тільки таке діяння, як відмова водія від проведення огляду на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений для цього управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації (при дотриманні поліцейським усіх умов для проведення такого огляду) є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП (якщо правопорушенням розглядається саме відмова водія від проходження огляду у встановленому законодавством порядку).

Відмова ж водія від його огляду на стан сп`яніння поліцейським, на місці зупинки транспортного засобу, з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом або ж незгода з результатами такого огляду, самі по собі, в силу положень пунктів 6 та 8 названого Порядку №1103 та пунктів 6 і 7 Розділу IX Інструкції №1452/735, не являються адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, а є підставою для направлення водія на проведення огляду на стан сп`яніння у найближчий заклад охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації.

Тому суд не може погодитись із тим, що складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП є відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, із застосуванням спеціальних технічних засобів, навіть і у присутності двох свідків, як вказано поліцейським у протоколі.

Через, що суд констатує, що 04 липня 2020 року, ОСОБА_1 хоча і фактично відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, із застосуванням спеціальних технічних засобів, у присутності двох свідків така його дія, сама по собі, не являється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Суд враховує і те, що ОСОБА_3 неодноразово визнавав, що керував транспортним засобом до його зупинки поліцейськими, але він не визнавав, що вживав алкогольні напої до або під час керування транспортним засобом, а у розпорядження суду поліцейським не надано доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом (ВАЗ 2103) саме у стані алкогольного сп`яніння, як вказано у протоколі (а.с.1-11), що могло би бути окремою самостійною дією, яку суд міг би оцінити на предмет наявності в ній складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Що стосується відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі, як діяння, яке може містити склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, то тут суд виходить з наступного.

Не кожна відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я буде вважатись правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП, а тільки та, що мала місце у присутності двох свідків, щодо неупередженості яких не має сумніву, і у зв`язку із обґрунтованою (тобто за наявності ознак сп`яніння) та передбаченою вказаним порядком вимогою, зокрема вимогою поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, що входить у перелік закладів охорони здоров`я, що затверджений управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації, оскільки пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння не у найближчому закладі охорони здоров`я, що включений у цей перелік чи в закладі, який взагалі не включений у цей перелік, або за відсутності ознак сп`яніння, забороняється.

І, що дуже важливо, така пропозиція повинна мати місце у присутності двох свідків, яким будуть озвучені ознаки сп`яніння, погоджені МОЗ та МВС, які були виявлені поліцейським у водія попередньо, а той повинен відмовити.

Тобто свідки, повинні стати очевидцем настання як мінімум чотирьох умов: оголошення поліцейським, погоджених МОЗ та МВС ознак конкретного сп`яніння у конкретного водія, які ним були виявлені попередньо, та пересвідчитись у їх наявності у водія; почути висунуту водію поліцейським передбачену законодавством вимогу про проходження огляду на стан сп`яніння; почути або побачити (якщо мова іде про вчинення водієм певних дій з ухилення) відмову водія від проходження такого огляду.

Але надані суду докази у їх сукупності (а.с.1-11 у тому числі аудіовізуальна інформація, надана на диску) вказують на те, що поліцейський попередньо (до появи свідків) не встановлював і не оголошував водію ОСОБА_1 виявлені у нього такі ознаки алкогольного сп`яніння, як: поведінка, що не відповідає обстановці та вираження тремтіння пальців рук; свідкам також не була надана можливість пересвідчитись у їх наявності. Така ознака алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, була озвучена поліцейським попередньо (тобто до появи свідків), як така, що виявлена ним під час спілкування із ОСОБА_1 , але надана суду аудіовізуальна інформація на диску, яку суд оцінив як доказ, вказує на те, що свідки не встановлювали наявність або відсутність такої ознаки сп`яніння у водія ОСОБА_1 . Суд оцінив надані йому Акти огляду на стан сп`яніння, підписані свідками, як докази проведеного огляду і встановлення цих ознак у їх присутності. Але відзначає, що відомості з цих актів спростовуються аудіовізуальною інформацією з диску, тобто записом, який вівся безперервно і незалежно віл волі поліцейського і свідків. І саме тому віддає перевагу останньому доказу, який підтверджує, що свідки своєї функції не виконали, оскільки ними не встановлювались будь-які ознаки сп`яніння, вказані поліцейським у протоколі. Більш того цей доказ (а.с.11), спростовує і письмові пояснення обох свідків (а.с.6-7) про те, що у їх присутності встановлювались ознаки сп`яніння, вказані у протоколі. Оскільки свідки були присутні тільки при оголошенні цих ознак поліцейським на відстані від ОСОБА_1 та висуненні вимоги поліцейським пройти огляд на стан сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я. А далі поліцейський повідомив їх, що усі документи він підготує, вони можуть бути вільними, а він потім приїде і підпише їх у них, що і відбулось (а.с.11).

Також суд відзначає, що саму вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння у найближчому медичному закладі, без його визначення водієві одразу, не є вимогою висунутою у відповідності до встановленого порядку, оскільки складом адміністративного правопорушення є відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. А цей порядок, як вже вказувалось вище передбачає проходження огляду на стан сп`яніння не у будь-якому найближчому медичному закладі, а виключно у найближчому закладі охорони здоров`я, який внесено до переліку закладів охорони здоров`я, що затверджений для цього управлінням охорони здоров`я відповідної місцевої державної адміністрації (яким у події, що відбулась було комунальне некомерційне підприємство «Рубіжанська центральна міська лікарня»). Проте суду не надано будь-яких доказів того, що у присутності свідків ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння саме у цьому закладі.

Тож зважаючи на усі встановлені судом обставини, презумпцію невинуватості будь-якої фізичної особи та правомірності її дій поки не буде доведено у встановленому законом порядку зворотне, а також у зв`язку із відсутністю дотримання поліцейським обов`язкових передумов висунення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння (щодо двох ознак сп`яніння, які попередньо не були встановлені, але озвучені свідкам, як такі, що були виявлені), висуненням вимоги, яка не передбачена законодавством (була порушена процедура висунення вимоги в аспекті визначення закладу, в якому ОСОБА_5 необхідно було пройти огляд), вимога була висунута у присутності двох свідків, які не виконали свою функцію (бачили і чули тільки висунуту вимогу поліцейського, але не пересвідчились у наявності ознак сп`яніння, але підписали документи що робили це, які склали навіть не вони, а поліцейський), - відмову ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, суд вважає таким діянням, в якому відсутня об`єктивна сторона, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Окремо суд хоче відзначити, що незважаючи не вказане, зазначене діяння ОСОБА_1 суд не може вважати адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 130 КУпАП у тому числі і через те, що він неодноразово після зупинки транспортного засобу, але до появи свідків вживав алкоголь у вигляді пива, про що неодноразово повідомляв сам поліцейського. Тобто, навіть якби свідки встановили ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , а поліцейським були би дотримані умови процедури висунення вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння, а ОСОБА_1 відмовився від цього, така відмова виключала би склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

А от вирішувати питання про те, чи мало діяння ОСОБА_1 (вживання водієм транспортного засобу алкоголю після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського) склад адміністративного правопорушення, передбаченого іншою частиною статті 130 чи іншою статтею КУпАП, суд не має компетенції. Оскільки, відповідно до положень частини 1 статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.Тому суд не може перебирати на себе функції інших органів влади, зокрема й функції виконавчої влади в особі посадових осіб поліції функцією яких, серед іншого, є визначення наявності в діянні конкретної людини складу того чи іншого адміністративного правопорушення. Тобто суд не має права з власної ініціативи здійснювати кваліфікацію діяння людини, суд може тільки перевірити правильність вже здійсненої кваліфікації.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

Як вже вказувалось об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, в частині відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, вважається відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Однак встановлені судом обставини у цій справі, які викладені вище, вказують на те, що доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку, суду не надано.

Відтак, в діянні ОСОБА_6 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки його діяння не охоплюється об`єктивною стороною складу саме цього правопорушення.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому, оскільки в діянні ОСОБА_6 , склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 130 КУпАП відсутній, провадження у цй справі слід закрити.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Положення пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями та відповідальність за них.

І серед іншого, в силу положень статті 173 КУпАП, адміністративним правопорушенням являється дрібне хуліганство, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Положення частини 1 статті 9 КУпАП передбачають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, склад будь-якого адміністративного правопорушення, що передбачене законом, характеризується єдністю чотирьох елементів: об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона. При цьому, не доведення або відсутність в діянні конкретної особи будь-якого з цих елементів, виключає склад відповідного правопорушення, а значить і адміністративну відповідальність за вчинення такого діяння.

З огляду на зміст статті 173 КУпАП, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, є дії у певній формі, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Однак суду не надано належних, достовірних та допустимих доказів того, що саме 04 липня 2020 року о 04 годині 47 хвилин у місті Рубіжне Луганської області, по вулиці Визволителів, біля будинку №114а, ОСОБА_1 порушував громадський порядок і спокій громадян шляхом вживання ненормативної лексики в громадському місці на адресу перехожих.

Суд врахував як доказ цієї обставини, складений поліцейським протокол (а.с.42), але відзначає, що наданий поліцейським аудіо- відео запис події, спростовує фактичні дані протоколу у цій частині (а.с.47). А при оцінці таких доказів суд віддає перевагу останньому, оскільки аудіо- відео запис події містить фактичні дані, що фіксувались незалежно від волі поліцейського, на відміну від протоколу.

Також, наданий суду доказ у вигляді аудіо- відеозапису події, яка відбулась 04 липня 2020 року вказує на те, що висловлювання ОСОБА_6 не були спрямовані безпосередньо у бік перехожих та не носили характеру їх явної образи, а були емоційною реакцією на дії поліцейських, з якими він не погоджувався, однак така дія, сама по собі, не охоплюється об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Поліцейські - це спеціальні представники держави, які охороняють громадський порядок і спокій громадян, а тому висловлювання нецензурною лайкою не у бік, а у присутності поліцейських, само по собі, не охоплюється об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. При певних обставинах, нецензурна лайка у бік чи у присутності поліцейських можуть мати склад адміністративного правопорушення, але не того, що передбачене статтею 173 КУпАП.

Також, на підставі встановлених судом обставин місця, часу, обстановки та характеру висловлювань, суд не може погодитись із тим, що у даній конкретній події, яка відбулась 04 липня 2020 року, ОСОБА_1 своїми висловлюваннями порушував громадський порядок.

Відтак суд констатує, що такої ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, як порушення саме громадського порядку і спокою громадян, в діянні ОСОБА_6 , який безперечно нецензурно лаявся, поліцейським не доведено.

До того ж суд відзначає, що обов`язковим елементом суб`єктивної сторони дрібного хуліганства є мотив - задоволення індивідуальної потреби самоствердження. І цей мотив, за загальним правилом, не може виникати у наслідок незгоди з певною діяльністю працівника поліції. Такий мотив повинен виникнути та отримати свій зовнішній прояв у певних діях, які порушують громадський порядок або спокій громадян, до зіткнення з працівником поліції. Тобто, вказаний мотив повинен існувати у конкретної людини та отримати свій зовнішній прояв не у зв`язку із діями представника поліції.

І обставини події, яка відбулась, на думку суду, вказують на те, що дії ОСОБА_6 були наслідком іншого мотиву (незгода з діями поліцейських), а тому суб`єктивна сторона, передбачена статтею 173 КУпАП, в його діянні - відсутня.

Разом з цим суд, у жодному разі не виправдовує вчинок ОСОБА_1 , який містить ознаки порушення норм моралі у демократичному суспільстві. Жоден закон не дає йому права нецензурно висловлюватись у присутності інших людей, які не входять у коло його приватного спілкування.

Але питання кваліфікації такого діяння, тобто визначення того чи повинен ОСОБА_3 понести відповідальність за таке діяння і яку саме (кримінальну чи адміністративну) чи жодну відповідальність - це питання компетенції спеціально уповноважених органів виконавчої влади, у тому числі й Національної поліції (по певних правопорушеннях), але не суду.

Функція і роль суду полягає в іншому. Обов`язок суду (у справах про адміністративні правопорушення) перевірити чи є в діянні людини усі ознаки того складу адміністративного правопорушення, у вчиненні якого його підозрює поліцейський, і здійснити це, суд може тільки на підставі наданих йому доказів, і тільки в межах вже здійсненої поліцейським кваліфікації. І якщо склад адміністративного правопорушення, в діянні конкретної людини не підтверджується доказами, навіть хоча би одна ознака не підтверджується, суд повинен справу закрити.

В силу положень частини 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

А згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тому враховуючи це, і оскільки суду не надано доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого 173 КУпАП, в діянні ОСОБА_7 , вчиненого ним 03 січня 2020 року, провадження у справі слід закрити.

Висновки суду.

Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого цими статтями слід закрити, на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Суд вважає ОСОБА_1 винуватим у вчиненні двох адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та статтею 122-4 КУпАП.

Оцінка і висновки суду щодо покарання.

Обставин, які б виключали адміністративну відповідальність, а також обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , у зв`язку із вчиненням ним правопорушень, передбачених статтею 124 та статтею 122-4 КУпАП, судом не встановлено. А тому, він підлягає адміністративній відповідальності, на загальних підставах.

Адміністративне стягнення, передбачене санкцією статті 124 КУпАП являє собою штраф у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що, на підставі п.5 підр. 1 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України складає 340 гривень) або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Адміністративне стягнення, передбачене санкцією статті 122-4 КУпАП являє собою штраф у розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що, на підставі пункту 5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 255 гривень) або громадські роботи на строк від 30 до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від 10 до 15 діб.

Відповідно до статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Тож оскільки правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, з огляду на наслідки, які настали у зв`язку із його вчиненням ОСОБА_8 , було більш серйозним по відношенню до правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, суд накладає стягнення на нього в межах санкції, передбаченої статтею 124 КУпАП.

А вирішуючи питання про конкретне стягнення, суд виходить із того, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у його вчиненні, свою вину визнав, а також добровільно усунув заподіяну ним шкоду, що підтвердив потерпілий ОСОБА_4 . Тобто, суд враховує це як обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 .

Через що суд вважає, що до ОСОБА_6 слід застосувати найменш суворий вид покарання у вигляді стягнення з нього штрафу у розмірі 340 гривень.

Оцінка і висновки суду щодо судового збору.

Разом з цим суд відзначає, що відповідно до положень статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. А тому, в силу положень частини 5 статті 4 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з ОСОБА_6 слід стягнути 420 гривень 40 копійок у якості судового збору.

Отже, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 10, 17-24, 26, 27, 33-38, 40-1, 122-4,124,130,173, 221, 245-253, 254-255, 268, 271, 276, 279, 280, 283-285, 287, 294, 298-300, 304, 305, 306 КУпАП, суд,

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) винуватим у вчиненні ним 04 липня 2020 року адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Визнати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) винуватим у вчиненні ним 04 липня 2020 року адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі абзацу 2 частини 1 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за вчинені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) адміністративні правопорушення, накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок, на користь Держави Україна (стягувач: Державна судова адміністрація України, місце знаходження: 01601, місто Київ, вулиця Липська, будинок 18/5; ідентифікаційний код: 26255795; реквізити для зарахування коштів: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) закрити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі:055, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) закрити.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом 10 (десяти) днів, з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги у вказаний строк, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після залишення апеляційної скарги без задоволення.

Копію постанови направити ОСОБА_1 та Управлінню патрульної поліції в Луганській області.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців, з наступного дня після набрання нею законної сили.

Для недопущення звернення цієї постанови до примусового виконання, в частині сплати судового збору, ОСОБА_1 слід надати до апарату Рубіжанського міського суду Луганської області документи, що підтвердять сплату ним судового збору у розмірі, за реквізитами та у строки, що передбачені цією постановою.

Суддя Д.С.Коваленко