Справа № 186/505/20
Провадження № 3/0186/268/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

в справі про адміністративне правопорушення

21 травня 2020 року м. Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Янжула С. А.

розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшла від Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , притягнутого по ст.44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

10 квітня 2020 року о 17:00 годині ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , будучи особою, що підписала інформаційну згоду на карантин (самоізоляцію), покинув межі карантину (самоізоляції), які були вказані в згоді, чим порушив вимоги постанови головного державного санітарного лікаря України МОЗ від 21 березня 2020 року №2 та ст.20 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та п.п.17 п.2 постанови КМУ Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 року №211.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або через кур`єрів за адресою, зазначеною особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Стаття 268 КУпАП передбачає, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 - 172-9, 173, 173-2, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Стаття 44-3 КУпАП, по якій ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, в даному переліку відсутня.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

За таких підстав, з урахуванням того, що суд вжив всі можливі заходи, щодо повідомлення ОСОБА_1 про дати розгляду справи, однак він від підпису в протоколі про адміністративне правопорушення про повідомлення його про дату розгляду справи відмовився, засоби зв`язку з ним не повідомив, судову повістку за місцем проживання не отримав, для участі у судовому засіданні до суду не з`явився, суд прийшов до висновку, що свідоме неотримання судових викликів, відмова від підпису в протоколі, де зазначена дата судового розгляду справи, не надання засобів зв`язків та, як наслідок, неявка ОСОБА_1 в судові засідання є способом затягування розгляду справи з метою уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, вважаючи причину неявки ОСОБА_1 не поважною, суд розглянув справу в його відсутність на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У ст.251 КУпАП перелічені докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Стаття 44-3 КУпАП не визначає конкретних правил карантину, за порушення яких настає відповідальність, проте такі правила встановлюються відповідними актами законодавства. Отже, диспозиція вказаної норми є бланкетною, тобто такою, що відсилає до норм іншого нормативно-правового акта, тому, формулюючи суть правопорушення, вказівка на нормативний акт, його статті, частини, пункти, вимоги яких порушені, є обов`язковою.

Зокрема, таким актом є постанова КМУ № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями), яка передбачає що на всій території України діє карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року.

Вказаною постановою заборонено: з 06 квітня 2020 року самовільно залишати місця обсервації (ізоляції).

Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Стаття 20 вказаного Закону містить вимоги про те, що особи, які хворіють на інфекційні хвороби чи є бактеріоносіями, зобов`язані: вживати рекомендованих медичними працівниками заходів для запобігання поширенню інфекційних хвороб; виконувати вимоги та рекомендації медичних працівників щодо порядку та умов лікування, додержуватися режиму роботи закладів охорони здоров`я та наукових установ, у яких вони лікуються; проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України МОЗ №2 від 21 березня 2020 року "Про запобігання подальшого занесення на територію України випадків коронавірусної хвороби COVID-19" передбачено впровадження використання форми інформованої згоди особи на проведення протиепідемічних та/або профілактичних заходів.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшла висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

Його вина у вчинені вказаного адміністративного правопорушення підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення АПР18 №171872 від 15 квітня 2020 року, в якому зазначено про обставини за яких ОСОБА_1 вчинив правопорушення по ст.44-3 КУпАП за підписом останнього та свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; рапортом; поясненнями свідка ОСОБА_2 , в яких зазначено, що 10 квітня 2020 року, приблизно о 17:00 годині, вона з вікна своєї квартир по АДРЕСА_3 , бачила, як мешканці квартири АДРЕСА_4 , які повинні перебувати на самоізоляції, ходять по двору вказаного будинку, порушуючи правила карантину, на зауваження не реагують, тому вона зателефонували в поліцію та повідомила про даний факт, заснявши цих осіб на мобільний телефон; поясненнями свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що 10 квітня 2020 року, приблизно о 17:00 годині, вона з вікна своєї квартири по АДРЕСА_3 з квартири АДРЕСА_5 вказаного будинку вийшли четверо осіб з церкви "Нове покоління", які потім сиділи на лавочці, ходили по двору вказаного будинку без одягнутих засобів індивідуального захисту, наскільки їй відомо, їм заборонено покидати місце свого проживання; інформованою згодою особи на проведення протиепідеміологічних та /або профілактичних заходів, підписаною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 03 квітня 2020 року, в якій зазначено, що останній надав згоду на перебування у карантині (самоізоляції) у зв`язку з потенційним ризиком захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, яка буде відбуватися шляхом його перебування в квартирі АДРЕСА_4 .

Аналізуючи докази по справі, дійшла висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.44-3 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність - вчинення правопорушення вперше.

Обставин, що обтяжують відповідальність - не виявлено.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, беру до уваги характер вчиненого правопорушення, особливу суспільну небезпеку, пов`язану з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, особу ОСОБА_1 , те, що до адмінвідповідальності його притягнуто вперше, його відношення до вчиненого, яке полягає у безвідповідальному відношенні до правил карантину, всі обставини справи в їх сукупності та вважаю, що до нього слід застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде необхідним для його виправлення та достатнім для виконання завдань КУпАП.

Підстави для застосування іншого, більш м`якого або суворого стягнення, відсутні.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, підлягає стягненню судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Керуючись ст.24, ст.40-1 , ст.44-3, п.1 ч.1 ст.284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Визнати ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, та накласти стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Штраф повинен бути сплачений згідно зі ст.307 КУпАП протягом 15 днів від дня вручення (отримання) постанови за справою про адміністративне правопорушення в установу банку.

Копія платіжного документу подається до суду.

Своєчасно не сплачений штраф буде примусово стягнутий із заробітної плати чи іншого заробітку, пенсії або стипендії відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП в разі несвоєчасного сплачення штрафу і виконання постанови в примусовому порядку, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті КУпАП , витрати на облік зазначеного правопорушення. Розмір витрат визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: С. А. Янжула

Постанова набирає законної сили:_______________________

Строк пред`явлення постанови до виконання ________________________________