Провадження № 3/331/798/2020
Єдиний унікальний номер № 331/1865/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Берегове, Закарпатської області, громадянина України, сімейний стан неодружений, має на утриманні сина: 16-ти річного віку, офіційно не працевлаштованого, державна реєстрація місця проживання якого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

В провадження Жовтневого районного суду міста Запоріжжя надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1

14 травня 2020 року, громадянин ОСОБА_1 , о 14 годині 20 хвилин, перебував за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Поштова, будинок № 101, чим порушив терміновий заборонний припис АА032894 від 05.05.2020 (термін дії до 10-00 год. 15.05.2020), а саме: обов`язок залишити місце проживання постраждалої особи та заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи.

Дії особи кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Отже, саме в ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення надається перелік тих даних, що обов`язково повинні бути відображені в протоколі для того, щоб він мав відповідну юридичну силу і щоб його неможливо було заперечувати.

Суть правопорушення це опис діяння, конкретних обставин, що мали місце.

Статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що ставиться у провину ОСОБА_1 , передбачена відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення

Диспозиція цієї статті Кодексу України про адміністративні правопорушення є вчинення домашнього насильства, тобто невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, та вимагає формулювання суті правопорушення.

В той же час, формулювання суті правопорушення не може обмежуватися посиланням тільки на статтю Кодексу України про адміністративні правопорушення, а повинно також містити відомості про вчинене правопорушення згідно з диспозицією ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення з конкретизацією суті порушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є одним з джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення, а тому дотримання правил щодо його складання є обов`язковим.

Суть правопорушення (конкретний опис обставин, що мали місце) повинна бути викладена саме у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу серії АПР18 № 626219 від 14.05.2020 року, вказаних вимог співробітники поліції при складенні протоколу не дотримались. Так, у протоколі зазначено, що громадянин громадянин ОСОБА_1 , о 14 годині 20 хвилин, перебував за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Поштова, будинок № 101, чим порушив терміновий заборонний припис АА032894 від 05.05.2020 (термін дії до 10-00 год. 15.05.2020), а саме: обов`язок залишити місце проживання постраждалої особи та заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи.

Крім того, в протоколі не зазначені свідки, потерпілі, всупереч тому, що в описанні складу адміністративного правопорушення в протоколі зазначена «постраждала», однак не вказано прізвище, ім`я по батькові постраждалої особи.

До протоколу про адміністративне правопорушення, в якості доказу винуватості ОСОБА_1 долучено копію (а.с. № 6) ймовірного заборонного припису, про який йдеться в протоколі, який не надається можливим прочитати.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Відповідно до положень статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

У п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки співробітниками поліції не доведено той факт, що ОСОБА_1 не виконав терміновий заборонний припис, відповідно, суддя дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту старшого інспектора чергової частини Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 20.03.2020 року, рапорту старшого інспектора чергової частини Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області від 14.05.2020 року, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 14.05.2020 (з виправленнями коректором), письмових пояснень ОСОБА_1 від 14.05.2020 року (з виправленнями дати), письмових пояснень ОСОБА_2 від 14.05.2020 року, на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - до матеріалів справи не долучено жодного документу.

За таких обставин, оскільки суд не уповноважений виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення, матеріалами справи протиправні дії ОСОБА_1 передбачені ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтверджується, підстав для його притягнення до відповідальності не вбачається через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суддя, вислухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 10, 173-2, 245, 247, 251, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя - п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому частиною 5 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Є.В. Стратій