Справа № 304/406/20 Провадження № 3/304/164/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Чепурнов В.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого,

за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2020 року о 16.30 год ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого брата ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою та погрожував йому фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Також, 25 березня 2020 року близько 12.10 год. ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого брата ОСОБА_2 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою, внаслідок чого було завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та просив суворо його не карати.

Крім повного визнання ОСОБА_1 своєї вини, така стверджується дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення серії АПР18 № 150855 від 24 березня 2020 року та серії АПР18 №264169 від 25 березня 2020 року, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 015707 від 25 березня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, які не викликають у судді сумніви у їх об`єктивності та неупередженості.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому суддя враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom, заява № 25) від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine, заява № 39598/03) від 21 жовтня 2011 року Європейським судом з прав людини зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки обидві справи про адміністративні правопорушення одночасно розглядаються суддею щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, то і стягнення обиратиметься в межах санкції зазначеної норми Закону.

При накладенні стягнення суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

При цьому суддя також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia, заява №68443/01, рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia, заява №58254/00 рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (Ismayilov v. Russia, заява №30352/03, п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Дослідивши матеріали справи, враховуючи щире каяття та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, малозначність скоєних правопорушень, оскільки такі не представляють великої небезпеки та не спричинили значної шкоди громадянам, будь-які суттєві негативні наслідки не наступили, суддя вважає за можливе у відповідності до ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись щодо нього усним зауваженням.

Керуючись ч. 2 ст. 36, ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

На підставі ст. 22 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оголосивши йому усне зауваження, а провадження по справі закрити.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Чепурнов В. О.