Провадження № 3/331/740/2020
Єдиний унікальний номер № 331/1685/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В., за участю адвоката Вишнякової І.О., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, голови Спілки підприємців «Ніка», пенсіонерки, яка має вищу освіту, державна реєстрація місця проживання якої та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 626204, складеному 23 квітня 2020 року, громадянка ОСОБА_1 , 22 квітня 2020 року, о 09 годині 55 хвилин, організувала проведення масового заходу «За збереження малого бізнесу», чим порушила підпункт 7 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Дії особи кваліфіковані за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Присутня при розгляді справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала, та пояснила суду, що Радою міст «Захистити ФОП», до складу якого входить МСП «Ніка», 22 квітня 2020 року, організовано Всеукраїнський автопробіг «За збереження малого бізнесу». Головою МСП «Ніка» є ОСОБА_1

22 квітня 2020 року автопробіг було здійснено у наступному порядку.

Були сформовані дві колони, орієнтовно по 10 автомобілів у кожній. Перша колона формувалася біля скверу Прикордонників в Олександрівському районі, друга біля ринку Ювійлейний у Хортицькому районі.

Початок руху відбувся о 10 годині 00 хвилин за маршрутом з місця формування до Запорізької облдержадімінстрації, де була здійснена тимчасова зупинка для передачі вимог учасників автопробігу керівництва Запорізької ОДА одноособово ОСОБА_1 .

У подальшому рух об`єднаної колони продовжився від Запорізької ОДА до Запорізької міської ради, де здійснено тимчасову зупинку для передачі вимог учасників автопробігу керівництва Запорізької міської ради одноособово

ОСОБА_1 зазначила, що учасники автопробігу попереджені про необхідність дотримання встановлених санітарно-епідеміологічних вимог були попереджені та дотримувались вищевказаних вимог. ОСОБА_1 пояснила, що ніякого мітингу вона не організовувала, інтерв`ю засобам масової інформації деякі учасники автопробігу, давали за власним бажанням.

Присутня при розгляді справи адвокат Вишнякова І.О., яка, на підставі ордеру від 05 травня 2020 року серії АР № 1014873, діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначила, що в діях ОСОБА_1 22 квітня 2020 року був відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки, про проведення Всеукраїнського автопробігу «За збереження малого бізнесу», було завчасно, у встановленому законодавством порядку, повідомлено Запорізьку міську раду. Учасники автопробігу знаходилися по 1, 2 людини в автомобілях. Масового скупчення людей не було, про що свідчить відеозапис з місця подій, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення. За власним бажанням, двоє підприємців, давали інтерв`ю засобам масової інформації. Адвокат Вишнякова І.О. просила суд закритти провадження по справі за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, матеріали, додані до протоколу, вислухавши пояснення учасників розгляду справи, суддя дійшла наступних висновків.

Оцінивши у сукупності матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла висновку про необхідність закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з наступним.

Диспозицією статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення є порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно - протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення розроблені та затверджені наказом МВС від 07.11.2015 за №1395 3 реєстрацією в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/278853 «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», наказом МВС від 06.11.2015 за №1376 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27942 «Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», спільним наказом МВС і МОЗ від 09.11.2015 за №1452/735 з реєстрацією в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» недотримання норм яких дає підстави для висновку про недопустимість доказів на підтвердження обставин подій та доведеності вини особи у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення.

За ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст.1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, в рішенні «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р. ЄСПЛ нагадав, що фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя в національному праві.

Крім того, у рішенні по справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine) від 29 червня 2006 p., заява №11901/02, в п. 60 ЄСПЛ зазначено, що «законність розуміють як фундаментальну юридичну категорію, що є критерієм правового життя суспільства і громадян; законність також розглядають як «принцип, метод та режим суворого, неухильного дотримання, виконання норм права всіма учасниками суспільних відносин». У правовій державі законність (правозаконність) є гарантією правомірності застосованого примусу».

Однак концепція «законності» стосується не лише статті 8, але й багатьох інших статей Конвенції. Наприклад, у справі «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, заява № 29971/04), рішення від 18 грудня 2008 року, ЄСПЛ зазначив, що слово «законний» та словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом», які містяться в пункті 1 статті 5, по суті, відсилають до національного законодавства і встановлюють обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства.

Ще однією вартою уваги справою за статтею 8 Конвенції, в якій йдеться про принцип законності, є «Володимир Поліщук та ОСОБА_2 проти України» (Vladimir ОСОБА_3 and Svetlana Polishchuk v. Ukraine, заява № 12451/04), рішення від 30 вересня 2010 року, в п. 44 якого ЄСПЛ наголосив, що «словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 Конвенції, по суті, стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм (див. рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02, п. 49).

Таким чином, особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із ст. 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про

адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 626204, складеному 23 квітня 2020 року, зазначено, що громадянка ОСОБА_1 , 22 квітня 2020 року, о 09 годині 55 хвилин, організувала проведення масового заходу «За збереження малого бізнесу», чим порушила підпункт 7 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

В даному протоколі вказано, що ОСОБА_1 «організувала проведення масового заходу «За збереження малого бізнесу», однак не вказано, яким чином ОСОБА_1 порушила підпункт 7 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, який саме мачовий захід організувала ОСОБА_1 .

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на порушення ОСОБА_1 п.п. 7 п. 2 Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020.

Згідно до п.п. 7 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 (із змінами та доповненнями) (далі Постанова КМУ № 211) заборонено до 11 травня 2020 р. проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, індивідуальних тренувальних занять (біг, хода, їзда на велосипеді, рух на активних візках спортсменів з інвалідністю) спортсменів штатних команд національних збірних команд України з олімпійських, неолімпійських, національних видів спорту та видів спорту осіб з інвалідністю, за умови забезпечення учасників засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису з місця події неможливо встановити факт порушення ОСОБА_1 пп.7 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, оскільки даний відеозапис свідчить про те, що на ОСОБА_4 «Воля» присутні люди, які знаходяться в захисних масках, здебільшого перебувають в автомобілях, масового скупчення людей з даного відеозапису встановити неможливо.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі«Малофєєва проти Poci'i»(«Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 p., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. При цьому, всі викладені в Протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 на підтвердження вини останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, окрім відеозапису, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано.

Відповідно до положень статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог чинного законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Виходячи положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішення, докази необхідно оцінювати, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 53 рішення від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 42 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України).

У п.43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоу згоджених.

Відповідно до ст. 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки співробітниками поліції не доведено той факт, що ОСОБА_1 порушила пп.7 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211, відповідно, суддя дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту заступника начальника СП Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, рапорту інспектора Відділу превенції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, рапорту слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, роздруківок інтернет статей, відеозапису з місця події, на підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - до матеріалів справи не долучено жодного документу.

За таких обставин, оскільки суд не уповноважений виходити за межі протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення не визнає, матеріалами справи протиправні дії ОСОБА_1 передбачені ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підтверджується, підстав для його притягнення до відповідальності не вбачається через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суддя, вислухавши ОСОБА_1 , адвоката Вишнякову І.О., дослідивши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, перевіривши докази у справі на допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, дійшла до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та наявності підстав для закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного та керуючись ст. 8, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 44-3, 245, 247, 251, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

суддя - п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена учасниками процесу до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд міста Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення, а також прокурором у порядку, передбаченому частиною 5 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя: Є.В. Стратій